Дума: ум (ум)
Каква е историята на думата?
Значение: умъ`т, ума`, +мн. умове`, два) у`ма, +м.\n#1 Способност на човека да разсъждава, да познава, да помни; интелект, разум. _Остър ум._\n#2 Такава способност, развита във висока степен. _Голям ум. Блестящ ум._\n#3 +Прен. Човек с развита способност да мисли, познава. _Един от големите умове на света._\n#4 +Прен. +Разг. Съвет, наставление. _Научавам го на ум. Давам ум._\n* _Блъскам си ума._ — +Разг. Мъча се да разбера или да разреша нещо заплетено.\n* _Вземам/взема ума на някого)._ — +Разг.\n#1 Очаровам, грабвам.\n#2 Уплашвам, стряскам, сепвам.\n* _Губя/загубя у`ма и дума._ — +Разг. Силно се смущавам, обърквам се.\n* _Идва ми/дойде ми умът в главата._ — Вразумявам се.\n* _Избивам/избия нещо) от ума си._ — +Разг. Преставам да мисля за нещо или да вярвам в нещо.\n* _Не съм с ума си._ — +Разг. Побъркан съм, луд съм.\n* _Опичай си ума!_ — Бъди разумен, разсъдлив.
Синоними: разум, интелект, мисъл, мозък, разсъдък\nсъвет, поука, напътствие, мъдрост, акъл\nумствени способности\nмисловна способност\nспособности, талант\nсъзнание\nинтелигентност, въображение
Дериватни форми: ум, ума, умът, умове, умовете, ума
Разбита форма: ум