toetan seisukohta et praegune majanduslik kasinus ning lissaboni lepingu sätted võivad aidata liikmesriikidel kulutada arukamalt kaitsele seda tehakse oma kaitsevõimekuse eelarve ja nõuete suuremal määral ühendamise ja ühiskasutamise abil saavutades samas oma kodanikele suurema julgeoleku kuigi tegelikkus on selline et majandus ja finantskriis mõjutab eli riikide kaitseeelarveid programme ja jõustruktuure ning rohkem kui aasta pärast lissaboni lepingu jõustumist pole veel selgeid märke eli lissabonijärgsest igakülgsest lähenemisviisist mis võimaldaks ületada traditsioonilisi menetluslikke ja institutsioonilisi barjääre