mida ma kõige selgemini mäletan ega kunagi ei unusta on siiski kirjeldamatu üksindustunne kui lõpuks taipad et su enda tragöödia meeleheide ja agoonia on niiöelda suurel laval etendunud et maailm on näinud kuidas me kannatame kuid keegi ei olnud seda ära hoidnud