Debate: Presentation of the programme of activities of the Slovenian Presidency
Date: TUESDAY, 6 JULY 2021
Speaker: Janez Janša
Language: SL

Pred skoraj natančno tridesetimi leti smo Slovenci ustvarili svojo lastno državo. Leto prej smo si sami izborili prve večstrankarske volitve. V tistem obdobju je kar 90 odstotkov volivcev na referendumu podprlo sanje o samostojni državi. Samo še enkrat v zgodovini je tako veliko število naših državljanov podprlo določeno odločitev. In to je bila odločitev o vstopu Slovenije v Evropsko unijo. Biti del Evropske unije za nas Slovence nikoli ni pomenilo zgolj gospodarske priložnosti. Pomenilo je vrnitev v družino, ki jo povezujejo vrednote spoštovanje človekovih pravic in temeljnih političnih svoboščin ter demokracija. Vse tisto, kar nam je bilo v komunistični Jugoslaviji odvzeto ali kršeno. Ta vrnitev v Evropo je sovpadala s temeljnim zgodovinskim poslanstvom Evropske unije, ki ga je narekoval padec totalitarnih komunističnih režimov v Evropi. Oblikovanje celovite in svobodne Evrope, ki bo v miru živela sama s seboj in svojo soseščino. Evropska unija je danes precej drugačna, kot je bila v času našega vstopa in tudi v času prvega predsedovanja Svetu Evropske unije in tedaj tudi še Evropskemu svetu. Lahko rečemo, da je bilo tisto predsedovanje v prvi polovici leta 2008 zadnje predsedovanje, ki ga ni tako ali drugače zaznamovala katera izmed hudih kriz. Kar sledile so si druga za drugo: finančna kriza, migrantska kriza, okupacija Krima in kreacija zamrznjenih konfliktov v naši vzhodni soseščini, pa brexit, pa od začetka lanskega leta pandemija koronavirusa. In v obdobju kriz smo bili v Evropski uniji primorani predvsem se odzivati nanje in jih tudi skušati kar najhitreje ublažiti. Močno upamo, da v tem semestru nastopa čas, ko Evropska unija lahko in tudi mora začeti delovati bolj strateško, bolj dolgoročno, usmerjeno v uresničevanja cilja, ki so si ga zadali ustanovni očetje Evropske unije. Evropa, svobodna, v miru sama s seboj, cela in v miru tudi s svojo soseščino. Slovenija drugič, odkar je članica Evropske unije, prevzema krmilo predsedujoče države Svetu Evropske unije. Zaokrožila bo delo tria, v katerem smo sodelovali z Nemčijo in Portugalsko, in s pobudami, nekaterimi pobudami in aktivnostmi smo se vključili v delo tria že na samem začetku. Na tej točki se zahvaljujemo Nemčiji in Portugalski za dobro opravljeno delo v zelo težkih razmerah pandemije. Za drugo polovico tega leta, za naš semester, pa so pred nami nekateri izzive in prednostne naloge, ki izhajajo iz položaja, v katerem Evropska unija danes je, hkrati pa, verjamemo, prispevajo tudi k obstoju in razvoju Unije. Na prvem mestu je seveda odpornost in okrevanje po pandemiji in vzpostavljanje strateško avtonomne Unije. Tukaj gre za oblikovanje ali dograditev načrtov in instrumentov za odpornost Unije na pandemije ter tudi na močne simetrične ali asimetrične kibernetske napade. Veseli smo, da je okrevanje zastavljeno tako, da je naravnano tudi reformno in da bomo okrevali hkrati, ko bomo izvajali zeleni in digitalni prehod. Naslednja prioriteta je Unija evropskega načina življenja, vladavine prava in enakih meril za vse, za vse države članice in za vse državljanke in državljane v državah članicah Evropske unije. Tukaj gre tudi za Unijo uravnoteženih pravic in odgovornosti, visoke zaščite človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vključno s pravico do svobode izražanja. Potem je prioriteta verodostojna in varna Evropska unija, Unija, ki je sposobna zagotavljati varnost in stabilnost ne samo na svojem ozemlju, ampak tudi v svoji soseščini. Tukaj gre tudi za vprašanje dobrega sodelovanja s severnoatlantskim zavezništvom oziroma znotraj njega, ker je večina držav članic Evropske unije tudi članica, so tudi članica tega zavezništva. Potem gre tukaj za projekcijo naših vrednot in stabilnosti v našo soseščino in gre za Unijo varovanih zunanjih meja ter jasne razmejitve med zakonitimi in nezakonitimi migracijami. In potem je pred nami, oziroma smo že dobro začeli to Konferenco o prihodnosti Evrope oziroma, točneje rečeno, najprej konferenca in pogovor o prihodnosti Evropske unije in seveda tudi pogovori o prihodnosti Evrope kot kontinenta. Tukaj si želimo, da bo v naslednjih šestih mesecih organiziranih čim več razprav, ki bodo odprte za vse, ki želijo prispevati svoje predloge za oblikovanje skupne evropske prihodnosti. Ker gre za vprašanje skupne evropske prihodnosti, smo k tej razpravi poklicani vsi, brez tega, da bi se kdo čutil za izvoljenega in poklicanega, da druge uči o evropski prihodnosti. Tukaj je potrebno zagotoviti enakopravno razpravo, da lahko vsak ne glede na razlike prispeva svoje poglede, kako si to skupno evropsko prihodnost predstavlja. Imamo temelje za to razpravo v veljavnih pogodbah, znotraj tega pa so dobrodošli vsi pogledi, tudi če si nasprotujejo, ker samo odkrita razprava nas lahko pripelje naprej. Dovolite mi, da predstavim nekaj ključnih poudarkov, vseh pač ni mogoče v tem času, in začenjamo z izzivom, ki je še vedno pred nami, to je namreč pandemija covida-19. Posledice te krize so vidne vsak dan, jih čutimo tudi danes tukaj, ker pač nosimo maske. Sprašujemo se, kaj bo v prihodnjih tednih in mesecih, ko bo neizogibno povečano število okužb z delta varianto in kakšna jesen nas čaka. Sedaj ob tem, ko seveda z veliko previdnostjo spremljamo, kljub vsemu bistveno manjši pritisk pandemije in odpiranje javnega življenja, pa seveda delamo vse, da bi bili pripravljeni na ta morebitni četrti val in da ta ne bi predstavljal takšnih ovir in takšnih preizkušenj, kot smo jim bili priča lanske jeseni. Predvsem smo optimistični zaradi tega, ker vidimo, da evropska strategija cepljenja deluje, da daje rezultate. Seveda so za prihodnost bolj optimistična pričakovanja vezana predvsem na pospešeno cepljenje in dejansko pripravljenost velikanske večine naših sodržavljanov, da se v resnici cepijo, da ne čakajo na druge, da bodo namesto njih to naredili, in da bomo dosegli določeno zadostno stopnjo precepljenosti, tako da jih ne bo zraven. To je zdaj ključno vprašanje, kako naše sodržavljanke in sodržavljane prepričati, da je vsak, ki se cepi, tisti, ki prispeva k temu, da bomo v prihodnje normalno živeli in to kjerkoli v Evropi, ker kot vidimo, virus ne pozna meja in to je naš skupni izziv. Ena od stvari, zaradi katerih lahko kljub virusu bistveno bolj normalno živimo ali pa pričakujemo normalno življenje preko poletja in jeseni, je evropsko digitalno covid potrdilo. Čestitke, ker ste v tako kratkem času dosegli dogovor med institucijami, tako da se to potrdilo dejansko že lahko uporablja in da to potrdilo omogoča tudi državam članicam pri zadevah, ki so v nacionalni pristojnosti, da z uporabo tega potrdila živimo in organiziramo marsikaj bistveno bolj svobodno kot brez njega. Skratka, če je naša prva kratkoročna prioriteta narediti vse, da ne bo četrtega vala, ki bi ponovno zapiral javno življenje in ogrožal razvoj v Evropski uniji, potem je naše največje upanje, da se vseeno v teh šestih mesecih previdno vračamo k normalnosti, v čas pred covidom, kljub temu da bodo nekateri previdnostni ukrepi morali očitno ostati še nekaj časa. Odpornost in okrevanje Evropske unije in strateško avtonomna unija je nekaj, kar je prioriteta v tem času, ne glede na to, kdo vodi Svet Evropske unije. Tukaj poleg budnega, skrbnega in čim bolj usklajenega in koordiniranega nadaljnjega spopadanja s pandemijo je torej pred nami odgovorna naloga okrevanja in tudi zagotavljanja bolj odporne prihodnje večje odpornosti Evropske unije, večje pripravljenosti na spopad s krizo, kakršna je bila epidemija. Veliko je bilo v Evropi narejenega od začetka covid krize, ko se zaradi nepripravljenosti nismo najbolje znašli. Pravzaprav nobena država na svetu ni bila, mogoče par izjem držav, ki so hitro reagirale, ampak izven evropske celine, saj nobena država na to ni bila pripravljena in na začetku se nismo najbolje znašli ampak danes je slika precej drugačna. Pravočasno je bil dosežen dogovor o načrtu za okrevanje, kar je velikanski uspeh. Tisti, ki smo bili zraven julija na tisti štiridnevni seji Evropskega sveta, to neposredno vemo. Tukaj izrekam zahvalo Komisiji, ki je na samem začetku razrahljala nekatere omejitve pri instrumentih potrebnega finančnega reagiranja na krizo. Zaradi tega nismo doživeli drastičnih padcev standarda in kriz kot v času finančne in gospodarske krize predvsem leta 2009 in zaradi tega je tudi okrevanje lažje. Evropska unija je tudi med vodilnimi pri raziskavah, proizvodnji in tudi izvozu cepiv. Evropska strategija cepljenja deluje. Tisto, kar je še potrebno narediti v tem trenutku in je pred nami, ni več odvisno od Evropske komisije, od Evropskega parlamenta, od vlad nacionalnih držav, zdaj je to odvisno od vsakega posameznika. Imamo inštrument, imamo cepiva, zdaj je na vas, spoštovane državljanke in državljani, spoštovani Evropejci, da to uporabimo in da to epidemijo dejansko zaustavimo. Smo tudi na točki, ko lahko pomagamo drugim. Evropska unija je daleč največji solidarnostni darovatelj, tisti, ki daruje cepiva, zaenkrat je tega preko 100 milijonov doz za manj razvite države in to lahko v prihodnosti še bistveno krepimo in to je tudi potrebno. V času covid krize smo se naučili nekaj zelo pomembnih naukov. V gradivu Evropske komisije  Tukaj je zelo pomembno vedeti, kaj lahko naredimo skupaj in kdaj je potrebno nekaj narediti skupaj. Kot smo videli lani, imajo lahko nacionalni ukrepi, ki so ob pomanjkanju skupnega načrta seveda nujni, velike čezmejne učinke na druge države članice, notranji trg Evropske unije in štiri svoboščine so v krizi zelo ranljive, vse to smo izkusili v lanskem letu. Spomnimo se samo kolon tovornjakov širom po Evropi dobro leto nazaj in nam bo vse jasno, kaj je potrebno narediti. Zdaj na plan je seveda prišla tudi naša ranljivost in odvisnost do tretjih držav glede določenih, v tej krizi ključnih strateških dobrin, kot je bila osebna zaščitna oprema, kritična medicinska oprema, zdravila oziroma sestavine za zdravila in konec koncev tudi potrebne sestavine za cepiva. Naš cilj mora biti da od teh ad hoc rešitev, ki smo jih uporabljali v času krize in smo se ob tem veliko naučili, da te ad hoc ukrepe nadomestijo trajni strukturni ukrepi, načrti, ki bodo izdelani vnaprej in tukaj želimo dokončati delo na vzpostavitvi evropske zdravstvene Unije. Veliko dela je bilo tukaj že opravljenega. In jaz mislim, da vsaj okrog tega obstaja visoka stopnja soglasja med vsemi državami članicami in evropskimi institucijami, katere korake je treba narediti naprej, da to zdravstveno unijo zgradimo. Kot so pokazali nedavni dogodki v Združenih državah in na Irskem, lahko zelo hitro pridemo v položaj, ko ima kibernetski napad večjih razsežnosti lahko podobno usodne posledice, kot je širjenje virusa, lahko pa so te posledice tudi mnogo hujše, če je na primer napadeno naše energetsko omrežje. Oblikovanje skupnih načrtov obrambe pred kibernetski napadi ter izgradnja skupnih kapacitet, tukaj se je delo že začelo, so naša primarna naloga. Evropsko unijo imamo tudi zato, da se lahko uspešno soočimo s takšno simetrično ali pa asimetrično grožnjo. Nobena država članica, tudi največje ne, niso dovolj močne v primeru takšne grožnje, glede na to da imamo skupna energetska omrežja in še marsikaj. In tukaj samo skupni načrt in tudi skupne kapacitete omogočajo učinkovito obrambo, ker obstajata vsaj dva vira resne grožnje, ki jim nobena posamična država v Evropski uniji po doslej znanih informacijah sama ne more biti kos. Vse države smo se v nacionalnih načrtih okrevanja zavezale k pomembnemu deležu investicij za digitalno in zeleno. In tukaj, ko govorimo o področju digitalizacije pa digitalnega prehoda, Evropsko unijo čakajo precejšnji izzivi. Tukaj marsikje lovimo korak za ostalimi pomembnimi igralci v svetu. Nekaj primerov mogoče: v Evropski uniji imamo podjetja, ki proizvajajo najboljšo opremo za fotolitografijo, to je ključna tehnologija za izdelavo polprevodnikov, vendar jih v Evropi sestavimo in izdelamo manj kot en odstotek svetovne proizvodnje. Še več, čeprav imamo v Evropi prestižne univerze in tehnološko najnaprednejše laboratorije, oblikujemo samo, ali pa na koncu izdelamo, samo en odstotek polprevodnikov na svetovnem trgu, brez polprevodnikov pa ni niti črke do digitalizacije in digitalnega prehoda. Znanje imamo, imamo zmožnosti, vendar jih je potrebno izkoristiti in potrebno se je odločiti, kje je meja med trgovinskim sodelovanjem in kje se začne evropska avtonomija, ko gre za kritično infrastrukturo in ko gre za kritične produkte. In tukaj je pač dejstvo, da mora Evropska unija postati čim bolj avtonomna. Po drugi strani pa seveda, ko gre za digitalizacijo, želimo delovati v skladu z našimi evropskimi vrednotami. Med njimi sta seveda pravica do zasebnosti, varovanje osebnih podatkov. To so vrednote, ki pri nekaterih naših konkurentih, ko gre za digitalizacijo, seveda niso ravno v ospredju. Regulacija digitalnih storitev, urejanje področja umetne inteligence in s tem povezano področje upravljanja s podatki so zato za nas večji izziv, kot za koga izven Evropske unije, in to so vse teme, kjer bomo tudi v času našega semestra iskali ravnotežje med konkurenčnostjo na eni strani in spoštovanjem evropskih vrednot na drugi. In če uspemo v naši notranji razpravi najti pravo ravnotežje, potem verjamem, da lahko Evropska unija prevzame vodilno vlogo tudi pri oblikovanju digitalnih standardov na globalni ravni, kar je naslednji zelo velik izziv. Lani decembra smo si zastavili zelo ambiciozen cilj 55-odstotnega zmanjšanja emisij do leta 2030. S tem ciljem želimo spodbuditi tudi ostale države po svetu, da sledijo našemu zgledu. Ampak pri tem ne gre samo za vprašanje ambicij, tukaj gre tudi za vprašanje, kako v standarde, ki so potrebni za to, da te cilje uresničimo, prepričati tudi druge. Izven Evrope se emitira, mislim, da več kot 90 odstotkov CO2, in tukaj je uspeh možno doseči samo globalno. Evropa je lahko lider, ne more pa tega cilja sama doseči in tukaj, pač pri tem, je potrebno tudi poskrbeti, da posamični deli Evrope pri tem prehodu ne bodo plačali previsoke cene, da ne bomo uničili evropske industrije in seveda, kar najbolj skrbi naše sodržavljane, da se cene elektrike in goriv ne bodo nesorazmerno povečale in bistveno vplivale na padec kvalitete življenja. Evropska komisija bo naslednji teden predlagala pomemben zakonodajni paket na področju podnebja in energije– Fit for 55. Pričakujemo, da bo predstavljen predlog, ki bo uravnotežen in pravičen do vseh, in na ta način se lahko nadejamo, da bomo dogovor o tem, kako pretopiti naše ambiciozne cilje na področju podnebja v zavezujoče pravo, lahko dosegli v čim krajšem času. To je bila tudi dobra podlaga za delovanje Unije na mednarodnem področju, predvsem na podnebnih pogajanjih letos novembra v Glasgowu. Unija evropskega načina življenja, vladavine prava in enakih meril za vse. Evropejci, roko na srce, ne razmišljamo pogosto o tem, kaj pomeni evropski način življenja, ker ga pač živimo, smo sredi njega. Zdi se nam samoumeven, a seveda ni tako. Socialno-tržno gospodarstvo je evropski izum. Drugje po svetu urejajo ekonomske in socialne odnose nekoliko ali pa precej drugače kot mi. Marsikdo nam tudi zavida naše rešitve. Ko se torej pogovarjamo o evropski zakonodaji na področju minimalne plače ali o čezmejnem prenosu pravic socialne varnosti, imejmo pač to v mislih. Imamo recimo tudi evropski model športa. Ta ne temelji na elitizmu, v principu ne temelji na elitizmu ali izključevanju, ampak na enakih možnostih, izhodiščih, možnostih za vse, na povezovanju lokalnih skupnosti, na pripadnosti. In seveda v samem srcu evropskega načina življenja so nekatere naše skupne evropske vrednote. To je enako dostojanstvo vsakega človeka, iz tega izhajajoče neodtujljive človekove pravice in temeljne politične svoboščine. Spoštovanje vladavine prava na osnovi enakih merilih je ključno za zaupanje državljanov in državljank v javne ustanove. Je tudi ključen pogoj za medsebojno zaupanje med državami članicami v Evropski uniji in pri vprašanjih vladavine prava nam mora biti jasno, da na koncu, če gre za vladavino prava, o tem, kaj je prav in kaj ni prav, vedno odloči neodvisna sodna instanca ne pa politični organ. Tukaj je prav tako pomembna kakovost delovanja pravosodnega sistema. Ta mora temeljiti na neodvisnem, nepristranskem in neselektivnem sodstvu, ki v vsaki državi članici stremi k pravičnosti in zagotavlja pravno zaščito brez odlašanja in brez nerazumno dolgih rokov. Kar človeštvo govori o pravu, velja pravilo, da je pravica odložena, pravica odrečena. Posebno pozornost bomo namenili tudi svobodi in pluralizmu medijev ter tudi boju z lažnimi novicami. Ta je še posebej potreben v okoljih z medijskimi monopoli, ki žal obstajajo tudi v Evropski uniji. Ob tem slovensko predsedstvo opozarja na resolucijo parlamentarne skupščine Sveta Evrope s številko 1096 in resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu. Usmeritve in opozorila, ki izhajajo iz njih, so za razvoj odpornih, vitalnih demokracij trajnega pomena, še posebej pa za udejanjanje zgodovinskega cilja celovite in svobodne Evrope, ki je v miru sama s seboj. Nekatere usmeritve in opozorila obeh resolucij v nekaterih mlajših evropskih demokracijah še niso realizirana. Prav v tem vidimo del globljih razlogov za medsebojne nesporazume glede vladavine prava v posameznih članicah Evropske unije. Mnogi niso pripravljeni in sposobni videti primerov, katerih standardi in jamstva vladavine prava v resnici ne ščitijo evropskih vrednot iz člena 2 Pogodbe o Evropski uniji, ampak prav nasprotno, institucijam pravne države, ki so s prehodom v demokracijo le formalno prevzele nove vloge, niso pa jih ponotranjile, služijo predvsem za obrambo neupravičenih privilegijev in za ohranjanje kulture delovanja, zgrajene v desetletjih nedemokratičnih ureditev in praks, ki krčijo prostor svobode in vzdržujejo zakoreninjene neenakopravnosti in tudi krivice. O teh vprašanjih bomo spregovorili tudi na mednarodni konferenci, ki jo bomo organizirali v Sloveniji ob evropskem dnevu spomina na žrtve vseh totalitarnih režimov 23. avgusta letos. Naša skupna odgovornost in trajna naloga je tudi ohranjati živ spomin na to, da se je zavest o nujnosti evropskih integracijskih procesov izoblikovala prav v težkih in nedemokratičnih zgodovinskih preizkušnjah dvajsetega stoletja, ki so doletele in zaznamovale narode današnjih članic Evropske unije, čeprav vsakega na svoj način in za različno dolgo časovno obdobje. Verodostojna in varna Evropska unija, sposobna zagotavljati varnost in stabilnost tudi v soseščini. Mi verjamemo, da je čas, da postane Evropska unija bolj strateška v razmišljanju in dejanjih pri njenem delovanju v svetu. In to še posebej velja za našo neposrednost soseščino. Slovenija kot predsedujoča Svetu Evropske unije bo zato v tem semestru v ospredje postavila sodelovanje Evropske unije z regijo Zahodnega Balkana pa tudi z vzhodno soseščino. Ko govorimo o Zahodnem Balkanu, gre za regijo, ki je strateškega pomena za Unijo, zato bomo skupaj s predsednikom Evropskega sveta oktobra v Sloveniji soorganizirali vrh Evropska unija – Zahodni Balkan. Po našem mnenju je širitev Evropske unije logičen odgovor na strateške izzive, ki jih imamo, ki so pred nami in so tako v vzhodni soseščini kot na Zahodnem Balkanu. Slovenija iz lastnih izkušenj dobro ve, kako pomembna je evropska perspektiva za izvajanje reform v procesu pristopnih pogajanj. Ta perspektiva pa mora biti oprijemljiva, in sicer takšna, da je v njeno uresničitev možno verjeti že v času življenja aktualne generacije, sicer to ni več spodbuda. In ta oprijemljivost mora navdihovati in biti vir politične energije, potrebne za izvajanje nujnih reform na politični ravni, mora biti vir energije in fokus politične zavesti državljanov, da lahko nudijo od spodaj navzgor podporo tem reformam. Naš cilj je, da se ponovno potrdi, obudi in poživi evropsko perspektivo držav Zahodnega Balkana, ki je bila dana na vrhu v Solunu že leta 2003. In jaz mislim, da če to storimo, potem bomo dokazali, da smo tukaj strateški igralec, če pa tega nismo sposobni izvesti, če ne naredimo koraka naprej na Zahodnem Balkanu, bo te korake delal nekdo drug in ta ima drugačne interese in drugačne vrednote. Z regijo Zahodnega Balkana je tesno povezano tudi vprašanje migracij. Tu poteka ena izmed dveh večjih migracijskih poti v Evropsko unijo, mislim na ilegalne migracije in, ko gre za migracije, tudi tu je zahteven dosje na mizi. Mislim, da se večinoma strinjamo glede pomena sodelovanja z državami izvora in tranzita migracij. Teoretično vemo, kaj je potrebno tukaj narediti. Prav tako ni razlik med nami glede pomena krepitve nadzora nad zunanjo mejo, tu je visoka stopnja soglasja. Manj strinjanja pa je seveda glede nekaterih delov pakta za migracije, kot so vprašanje relokacije in solidarnosti ter odgovornosti. In tukaj pač iščemo rešitve, ki bodo sprejemljive za vse države, ker samo na ta način lahko zagotovimo, da bo nov sistem na koncu zaživel tudi v praksi. Nezakonite migracije so v preteklih letih močno obremenile tudi delovanje schengenskega območja. Schengen je ena najpomembnejših pridobitev našega integracijskega procesa. Tukaj je predvsem potrebno, po našem mnenju, da v tem času, ko se, upajmo, vračamo v normalnost, vprašamo tudi glede širitve tega prostora, da to pride na dnevni red. Ocenjujemo, da bi se vsaki državi članici, ki izpolnjuje pogoje, moralo omogočiti članstvo v schengenskem območju. Po našem mnenju Bolgarijo, Romunijo in Hrvaško po nepotrebnem držimo v čakalnici in to ne koristi ne njim ne Evropski uniji. In dovolite mi čisto na koncu še nekaj stavkov glede Konference o prihodnosti Evrope. Jaz sem vesel, da je zaključena razprava o organizacijskih vidikih konference, da je zdaj čas za vsebinsko razpravo, čas, da se sliši glas Evropejcev. Na podlagi te razprave je možno spomladi naslednje leto sprejeti zelo konkretne zaključke. Mislim, da smo pred veliko priložnostjo za to odkrito razpravo, da je nekako pač ta čas s Konferenco o prihodnosti Evrope, da sovpada s številnimi vprašanji, ki so odprta ali pa ki so ponovno odprta. V Sloveniji bomo v okviru letošnjega blejskega strateškega foruma organizirali razprave o prihodnosti Evropske unije, na katere bodo vabljeni številni gostje iz institucij Evropske unije, nacionalni voditelji, nekdanji voditelji, ki so sodelovali v razpravah o Ustavi za Evropo, o Lizbonski pogodbi, evropski think tanki, državljanke in državljani in, seveda, vabljeni ste tudi predstavniki vseh političnih skupin v tem Parlamentu. Tukaj so odprta številna vprašanja, recimo, slabi demografski trendi večine držav članic in različni pogledi na rešitve demografskega vprašanja. Potem se v velikem delu Evropske unije recimo soočamo z nizko volilno udeležbo na volitvah v Evropski parlament. Odprta so druga temeljna vprašanja evropske demokracije, vprašanje razkoraka med povprečnim Evropejcem in evropskimi institucijami, poskusi nevoljnih subjektov, da bi prevzeli vlogo tistih, ki jih izvolijo volivci. Imamo vse več potrošnega časa za medsebojne politične prepire znotraj Evropske unije in zato manj časa za resne razprave o strateških in razvojnih dilemah. Smo na razpotju mnogih poti, potrebujemo pa tudi nekaj odgovorov ali pa vsaj razpravo o tem, v katero smer zastaviti odgovore glede nekaterih strateških zunanjepolitičnih in varnostnih dilem. Recimo, kako okrepiti vlogo Evropske unije, da bo sposobna močneje vplivati na trende globalizacije. Ko smo sprejemali Lizbonsko pogodbo, sam sem med podpisniki, v Lizboni, smo rekli, s to pogodbo bo Evropska unija sposobna usmerjati globalizacijo. Danes se moramo vprašati, kje smo to dejansko sposobni, in kje je potrebno narediti še zelo veliko, da bomo. Potem je potrebno doseči soglasje okoli vprašanja, ali je hitra širitev Evropske unije na Zahodnem Balkanu in vzhodni soseščini strateški odgovor na strateške izzive, in kako doseči soglasje o tem. Potem se je treba vprašati, ali sploh obstaja kaka dobra alternativa močnejšemu varnostnemu in tudi vojaškemu angažmaju Evropske unije v podsaharski Afriki, v Sahel regiji, kjer terorizem preprečuje izvedbo najosnovnejših humanitarnih, izobraževalnih in razvojnih projektov in se ta nevarnost praktično vsak mesec širi. Potem, kako opredeliti dolgoročni odnos med Evropsko unijo in Rusko federacijo, med Evropsko unijo in Turčijo, ki postaja najvplivnejši dejavnik v Sredozemlju. Potem, že omenjeno, kje je meja med gospodarskimi ter trgovinskimi odnosi med Evropsko unijo in Kitajsko in potrebno strateško avtonomijo Evropske unije. Potem, kako vsestransko in hitreje krepiti odnose z Indijo, najštevilčnejšo demokratično državo na planetu. Jaz mislim, da potrebujemo v tej razpravi tudi odkrit pogovor o, recimo, naši odgovornosti za žrtve in trpljenja, ki so bile in še bodo, ker se umikamo iz Afganistana in ljudi tam na milost in nemilost prepuščamo talibanom. Doseči moramo dogovor o tem, da v bodoče ne sodelujemo pri aktivnostih, ki nekaj zgolj razsujejo, ne omogočijo pa postavitev nečesa novega, boljšega, trajnega. Potrebujemo tudi streznitev in spoznanje, da velika, dobra in nepogrešljiva, brez primere, v globalnem svetu, mehka moč Evropske unije ne zadošča nikjer, ker ljudem nismo sposobni zagotoviti tudi temeljne varnosti in osnovnih človekovih pravic. Da Evropska unija, če hoče postati najprej prva regionalna, potem pa tudi enakopravna globalna sila, enostavno potrebuje kombinacijo mehke in trde moči. Spoštovani poslanke in poslanci, za našo kratkoročno prihodnost je trenutno najpomembnejše, da ustavimo pandemijo in čim hitreje okrevamo po njej in da v okrevanje vključimo tudi digitalni in zeleni prehod. Za dobro prihodnost nasploh, za dobro prihodnost naše in prihodnjih generacij Evropejcev pa je najpomembnejše, da se odkrito pogovorimo o odprtih strateških dilemah in najdemo skupne rešitve, ki omogočajo pot naprej.