One nation under the iron fist of god, 2007
Skivbolag: Profane Existence
âOne nation under the iron fist of godâ levereras tillsammans med en 64 sidor tjock pocketbok som fÃ¶rutom texterna Ã¤ven innehÃ¥ller bildmontage och politiska sarkasmer. FÃ¶r det mesta riktade mot en viss amerikansk president och pÃ¥ flera hÃ¥ll riktigt underhÃ¥llande, men samtidigt skrÃ¤mmande. Som exempel kompletteras en bild av herr Bush som slÃ¥r ut med armarna av texten âTens of thousand of dead iraquis? Oh well, thatâs lifeâ. Ytterst underhÃ¥llande Ã¤n tills man tÃ¤nker efter och inser att det nog ligger mer sanning bakom Ã¤n ett genomsnittligt oskyldigt skÃ¤mt.
Kanske skulle Behind Enemy Lines ha nÃ¶jt sig med att framfÃ¶ra sitt budskap och sin nattsvarta bild av vÃ¤rlden som grafiska spelevinkar. Som punkband Ã¤r Pittsburgh-ensemblen nÃ¤mligen inte sÃ¤rskilt intressant. âOne nation under the iron fist of godâ innehÃ¥ller ultrapolitisk (texterna fÃ¶ljer givetvis samma teman som bilderna i boken) punk som Ã¤r stelopererad och trist. Det gÃ¥r fort och frustas frustrerat, men utan nÃ¥gon vidare finess.
Dave Trenga har ett sÃ¤tt att pratsjunga och spotta fram orden som pÃ¥ sina hÃ¥ll pÃ¥minner om ingen mindre Ã¤n Slayer-mannen Tom Araya. Det Ã¤r kul, i en kanske tvÃ¥ lÃ¥tar. Sen blir Trenga lika stereotyp och oengagerande som resten av den crustpunk gruppen framfÃ¶r.
Jag lÃ¤ser och begrundar gÃ¤rna bokens innehÃ¥ll, men trÃ¶ttnar vÃ¤ldigt fort nÃ¤r Behind Enemy Lines bÃ¶rjar skrÃ¤na. Vill de pÃ¥ allvar nÃ¥ ut med sitt antiauktoritÃ¤ra budskap borde de nog ta sig en funderare och vÃ¤lja bort musiken.
Enemies Swe (2004-01-01)