trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-12-06:
Saksordføreren har på en god måte redegjort for saken, en sak som ikke uten videre er helt enkel for oss i Høyre heller. Det blir en avveining av hensyn og prinsipper. Det teller tungt for Høyre at det her foreligger solide lokale og regionale vedtak, også med løfte om medfinansiering. Hvaler er dessuten en øykommune uten gjennomgangstrafikk, og bommen står på kommunegrensen. Det er ikke første gang at denne type tiltak er med i grunnlaget for brukerfinansiering. I andre typer pakkeløsninger, eller bomringgrunnlag, som jo i realiteten også dette er, er trafikksikringstiltak ofte med. Men det som har veid tyngst i Høyres avveining, er selve formålet med utbedringsarbeidene, nemlig bedre forhold for fiskerihavna i Utgårdskilen. Det er den største fiskerihavna øst for Kristiansand, den har en stor hjemmeflåte, og havna fungerer også som regionalhavn. Her er fiskemottak hvor rekefangster fra store deler av Indre Skagerrak blir landet – en stor del går til innenlands distribusjon, men også til eksport. Det er dermed et stort transportbehov for råstoff, ferdigtilvirkede produkter, is og kasser. Det har også grodd fram et aktivt leverandørtjenestetilbud, og stedet er i fin utvikling. Her foreligger også spennende planer for utvidelse. Men hele tiden har det vært forutsatt at det måtte skje noe med den vanskelige og trafikkfarlige vegadkomsten til havna. Det er nå engang slik at landing av fiskefangster må skje i nærheten av sjø, og det skjer ofte ved fiskerihavner som ligger ute i det vi kan kalle for et kapillærvegnett i et hovedvegnettsystem. Ikke desto mindre viktig er det at vi fjerner flaskehalsene og gjør fiskerihavner som Utgårdskilen bedre tilgjengelige. Høyre har jo også i sitt alternative budsjett fremmet forslag om utbygging av to nye fiskerihavner andre steder i landet. Det gjør vi fordi vi ser at 1 kr investert i havneinfrastruktur, kanskje gir mange tifold igjen i form av private investeringer og verdiskaping – så også her. Komiteen fikk ved selvsyn se de vanskelige tilkomstforholdene, men også de spennende utviklingsmulighetene, da den var på besøk der. Så når kommunen og Østfold fylkeskommune ber om vårt samtykke til dette spleiselaget, ja, så vil vi i Høyre støtte det.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Noen synspunkter også fra Kristelig Folkeparti på en sak som allerede er godt framstilt av saksordfører: I Kristelig Folkeparti mener vi den lokalpolitiske enigheten i saken må veie tungt, og vi synes det er fornuftig at utbedringene blir gjennomført mest mulig samtidig med bompengeinnkrevingen, slik at de låneopptakene som måtte bli nødvendige, blir så små som overhodet mulig. Fremskrittspartiet har i innstillingen, og i dagens debatt, pekt på problematiske sider ved det de kaller «melking» av bilistene. I den sammenheng vil jeg peke på det positive svaret som jeg fikk fra statsråden i spørretimen onsdag 22. november. Der var vi enige om at det er på tide med en helhetlig gjennomgang av retningslinjene for bompengeinnkreving. Den forrige regjeringen varslet i St.meld. nr. 24 for 2003-2004, Nasjonal transportplan, at den vil utarbeide nye analyser med hensyn til finansiering av infrastruktur for å oppdage utilsiktede konsekvenser. Statsråden informerte i sitt svar i spørretimen om at hun har igangsatt arbeidet med en slik gjennomgang, og at hun vil komme tilbake til Stortinget når den foreligger. Det er Kristelig Folkeparti glad for, for det er en del prinsipper og retningslinjer for bompengeinnkreving som vi skyver på, og som kanskje er modne for revisjon. Jeg tror vi alle er enige om at det ikke må bli slik at enkelte strekninger blir så dyre å passere for privatpersoner og for næringslivet at det blir et hinder for næringsutvikling og bosetting – selv om ikke det er tilfellet i denne saken. Denne veien fører fram til Utgårdskilen. Jeg vil derfor bare kort benytte anledningen til å understreke at det er viktig å videreføre utbyggingen av fiskerihavna i Utgårdskilen. Denne havna har en sentral rolle for fiskerne i Oslofjorden, og vi registrerer i forbindelse med budsjettbehandlingen at Regjeringen ikke har prioritert denne havna, slik Kristelig Folkeparti skulle ha ønsket. Vi har imidlertid merket oss at det står i proposisjonen at det er ventet en økning i andelen tungtrafikk når aktiviteten i fiskerihavnen på Utgårdskilen øker. Vi håper det betyr at havnen blir prioritert i framtiden, til glede for de aktive brukerne i havnen, som vi også fikk gleden av å møte da komiteen var på reise i Østfold.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-19:
På vegne av representantene Ulf Leirstein, Hans Olav Syversen, Lars Sponheim og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsutgifter og sykeforsikringer.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-19:
I den siste debatten før jul er det fristende å forsøke å fremstå som julenisse, men jeg skal la det være. Jeg slutter meg til noen av de betraktningene som komiteens leder kom med, nemlig at nysalderingen ikke er en ny budsjettbehandling, men at det er et dokument som gir interessante opplysninger om utviklingen gjennom året. Jeg merker meg for øvrig at representanten Leirstein nærmest ser det som et problem at man bruker mindre penger enn det som ligger til grunn for den såkalte handlingsregelen. Jeg mener at det burde glede et samlet storting. Det skaper større trygghet for pensjon for fremtidige pensjonister. Det er fortsatt et stort gap mellom de pensjonsforpliktelsene som staten har, og Pensjonsfondet. Så det at man i år har brukt noe mindre enn det som var lagt til grunn, mener jeg burde glede et samlet storting og ikke bli fremstilt som et problem. Jeg merker meg ellers at det i nysalderingen fremkommer at skatteinntektene fra fastlandet har økt med over 12 milliarder kr siste år – utover det som var lagt til grunn – og at komiteens leder tilskriver det veksten i norsk økonomi. Det er jeg enig i. Spørsmålet er imidlertid: Hva er det som skaper den økonomiske veksten? Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har i innstillingen pekt på at den veksten vi nå ser, også kan tilskrives den økonomiske politikken som er ført. Det er ikke slik at den økonomiske veksten kommer fra oven eller skyller innover oss. Selvsagt spiller de økonomiske konjunkturene en viktig rolle, men en ansvarlig økonomisk politikk, og også vekststimulerende skattelettelser, har bidratt til etablering av flere bedrifter, flere og trygge arbeidsplasser og vekst i skatteinntektene. Dermed mener jeg at dette dokumentet fremstår som en god bekreftelse på at den nåværende regjering tok feil da man i valgkampen i fjor hevdet at valget stod mellom skattelettelser og fellesskap. Snarere tvert imot – vi har nå sett at lavere skatt har bidratt til mer penger til fellesskapet, og dermed har vi fått større mulighet til å bidra til å trygge velferden. Etter at vi hadde debatten om statsbudsjettet for neste år, har det kommet en rekke rapporter som viser at varsellampene i norsk økonomi blinker. Jeg vil derfor avslutningsvis peke på at vi nå står overfor et år hvor faren for overoppheting i norsk økonomi er betydelig, med de konsekvenser det vil kunne få for bl.a. rentenivået, og også for veksten i norsk økonomi på litt sikt. Fra Høyres side vil jeg varsle at det er på tide å stramme noe inn når det gjelder finanspolitikken, at det er behov for å stimulere til mer sparing, og at det er behov for flere tiltak for å øke tilbudet av arbeidskraft. Vi mener at det er galt å overlate for mye av konjunkturstyringen til pengepolitikken. Vi mener at også finanspolitikken skal spille en viktig rolle i den sammenheng, og at vi kan legge til rette for å fjerne en del av de flaskehalsene vi har i norsk økonomi.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-19:
På en dag som denne vil jeg kanskje starte med å peke på hva vi kan være enige om. Det er åpenbart at vi er enige om at de internasjonale konjunkturene er viktige for den økonomiske utviklingen i Norge. Vi er åpenbart også enige om – og det synes jeg er interessant – at hvilke skattelettelser man gir, er viktig i forhold til virkningene på økonomien. Det synes jeg var et interessant bidrag fra Heikki Holmås til en debatt som helt sikkert ikke kommer til å bli avsluttet i dag. La meg dernest si at jeg er litt overrasket over at Sosialistisk Venstreparti tillegger finanspolitikken så liten betydning for den økonomiske utviklingen i Norge. Når man forsøker å argumentere mot sammenhengen mellom skattelettelser og mer penger til fellesskapet, viser man til internasjonale konjunkturer og pengepolitikken, mens man nærmest avskriver finanspolitikkens virkning og betydning for den økonomiske utviklingen i Norge. Her er det selvsagt et samspill mellom finanspolitikk, pengepolitikk og lønnspolitikk, hvor de internasjonale konjunkturene spiller inn. Vårt poeng er imidlertid at de skattelettelsene som vår regjering gav, bidrog til å legge til rette for nye arbeidsplasser og nye bedrifter, og det har vært med på å øke veksten i norsk økonomi. Så kan man selvsagt ha en diskusjon om hvor stor betydning det har, men at det er en sammenheng mellom vekstskapende skattelettelser som øker arbeidstilbudet, og som bidrar til flere lønnsomme bedrifter og vekst i økonomien, trodde jeg ikke det var veldig stor uenighet om. Til slutt: Jeg la merke til at Lundteigen foretok noen kjøkkenbordanalyser av opposisjonspartienes alternative budsjetter. La meg bare legge til at hvis man skal vurdere vårt alternative budsjett i forhold til den økonomiske situasjonen i 2007, må man se på hele budsjettet og hvordan det virker. Vi legger opp til å bruke mindre penger fra Pensjonsfondet. Men kanskje enda viktigere er det at vi har et omfattende program for å øke arbeidstilbudet, som er den største flaskehalsen i norsk økonomi i dag, og som vil bli forsterket til neste år. Der har vi svar i forhold til å stimulere folk til å arbeide mer, bl.a. gjennom moderate skattelettelser, stimulere folk til å arbeide lenger og stimulere til arbeidsinnvandring. I tillegg har vi forslag om å stimulere til privat sparing, noe som faktisk vil være med på å dempe veksten i det private forbruket. Det trodde jeg faktisk Senterpartiet var enig i. Det er et av våre forslag for å dempe presset i norsk økonomi, i tillegg til at vi også åpner for større bruk av private leverandører innenfor flere sektorer. Det vil også være med på å dempe presset i økonomien til forskjell fra en politikk hvor man nesten utelukkende skal bruke offentlig sektor.
Borghild Tenden (Venstre), 2006-12-19:
På vegne av representantene Øyvind Halleraker, Trond Helleland, Jan Sahl og meg selv har jeg den ære og glede å framsette et representantforslag om at nye Lysaker stasjon tilpasses prinsippene om universell utforming.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-12-19:
På vegne av representantene Gunnar Kvassheim, Gunvald Ludvigsen og meg selv har jeg den glede å framsette et representantforslag om gjennomgang av regelverket for kompensasjon til kommuner som rammes uforholdsmessig hardt av flom, ras og naturskade.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-19:
På vegne av Torbjørn Andersen, Tord Lien, Børge Brende, Ivar Kristiansen og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om en energipolitisk handlingsplan.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-19:
Rammeavtalen mellom Norge og USA om forhåndslagring og forsterkning ble undertegnet i fjor sommer, og erstatter den tidligere avtalen fra 1981. Under komiteens behandling har en merket seg at den nye rammeavtalen er klar på at det materiellet som lagres, må være i overensstemmelse med norske folkerettslige forpliktelser, at norske myndigheter skal ha innflytelse på hva som lagres, og at lagrene fortsatt bemannes med norsk personell og vil være under daglig norsk kontroll og ettersyn. Avtalen medfører ikke endringer i norsk basepolitikk eller selvpålagte restriksjoner vedrørende ikke-stasjonering av atomvåpen på norsk jord. Nå er det slik at den strategiske og militære situasjonen rundt oss og i verden for øvrig endres gjennom årene, og komiteen er innforstått med at utstyret skal kunne brukes til oppgaver som inkluderer fredsoperasjoner, humanitær bistand, konsekvenshåndtering ved terroranslag og evakueringsoperasjoner. Avtalen er viktig for Norge, ikke minst fordi den er et vesentlig ledd i Norges strategiske partnerskap med USA. En er innforstått med at utstyret bør tilpasses de nye sikkerhetspolitiske utfordringene og oppgavene, herunder krise- og beredskapsoppgaver utenfor Norge. Det ligger implisitt at den nye avtalen åpner opp for utstrakt amerikansk øvingsaktivitet i Norge. Avslutningsvis sier komiteen seg meget tilfreds med den betydning en fra amerikansk side tillegger samarbeidet med Norge. For min egen del vil jeg legge til at enstemmigheten i komiteen er en god forsikring om at forankringen og samarbeidet med vår viktigste militære og sikkerhetspolitiske samarbeidspart, USA, ligger fast.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-19:
På bakgrunn av den enstemmige komiteinnstillingen hadde jeg egentlig ikke tenkt å be om ordet, men dette fikk jo til dels et noe videre innhold enn vi visste på forhånd. Jeg tenker da på det interessante i at utenriksministeren benyttet anledningen til, så vidt jeg skjønte ham, å «kvittere ut» en forespørsel fra Stortinget om Regjeringens arbeid med nedrustning og ikke-spredning. Det var for så vidt en del interessante synspunkter han kom med i den sammenheng som viser hvor komplisert det er, ikke minst i grenseoppgangen mellom sivile og militære bruksområder av kjerneteknologi, men også på spredningssiden. Det er jo ikke bare snakk om hvilke stater som har dette, men andre nettverk, helt andre grupperinger, og de nye farene som kommer i kjølvannet av det. Men likevel: Jeg stusser litt hvis det er slik at utenriksministeren med dette mente å kvittere ut en forespørsel fra Stortinget. I vedtak nr. 73, av 30. november 2004 – for vel to år siden – lød det slik: «Stortinget ber Regjeringen om å fremme en sak for Stortinget med en helhetlig gjennomgang av på hvilken måte og på hvilke arenaer Norge best kan bidra i arbeidet med nedrustning og ikke-spredning.» I et brev et år senere, den 29. august i fjor, fra Utenriksdepartementet heter det følgende: «Det er igangsatt arbeid med en helhetlig redegjørelse om norsk engasjement og satsningsområder innenfor nedrustning og ikke-spredning. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med en sak om dette.» Derfor stusser jeg noe hvis det er slik å forstå at dette var ment som en utkvittering av denne forespørselen. Jeg synes det blir en litt forenklet variant av relasjonen mellom storting og regjering.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-19:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Mens vi sitter og venter – jeg hadde nær sagt på Godot – på om det blir til noe mer med WTO, er det en aktuell situasjon å håndtere. Jeg har lyst å være litt mer konkret på to områder. Det ene er hvordan vi styrker Norges muligheter gjennom de bilaterale avtalene som fremforhandles. Det andre er hva vi kan gjøre på u-landssiden. Når det gjelder Norges muligheter ved internasjonalisering av norsk næringsliv, må det være helt vesentlig for oss å sørge for likeverdige rammevilkår for vårt næringsliv og for våre konkurrenters. Der er det flere virkemidler. Ett virkemiddel som har vært trukket frem det siste året, er investeringsbeskyttelsesavtaler. Dette ble kommentert av departementet i et brev til Stortinget datert 24. mai i år. Dette er altså avtaler som beskytter norske investeringer i utlandet og utenlandske investeringer i Norge, og omfatter bestemmelser om likebehandling, kapitalbevegelser, rett til erstatning ved ekspropriasjon og adgang til tvisteløsning. Norge har altså ikke inngått nye investeringsbeskyttelsesavtaler siden midt på 1990-tallet, bortsett fra med Singapore, men i de siste årene er det blitt mer vanlig å inkludere bestemmelser om nettopp slik investeringsbeskyttelse i handelsavtaler. Det gjøres i stor grad av andre, også mellom industrialiserte land. Årsaken til at dette har gått ut av de norske avtalene, er vel så vidt vi i dag skjønner, først og fremst gjensidighetsvirkningene internt i Norge, som har vært ansett som problematiske når det gjelder å inngå slike nye avtaler. De to hovedspørsmålene som er reist, er forholdet til Grunnloven og forholdet til myndighetenes reguleringsadgang. Våre EFTA-partnere, Sveits, Island og Liechtenstein, ønsker å inngå slike investeringsbeskyttelsesavtaler i tilknytning til sine frihandelsavtaler gjennom EFTA, og det setter oss i en litt vanskelig situasjon. Det ble sagt i brevet fra departementet i mai at de tar sikte på at statssekretærutvalgets arbeid om dette skal fremlegges for Regjeringen i høst. Jeg tok opp dette i et brev til departementet den 1. november, med svar den 8. november, hvor det ble vist til at man arbeider aktivt med saken og vil komme frem med en mal for norske posisjoner snarest mulig. Jeg vil spørre om det kan forventes snart. Jeg tror det er vesentlig for at våre avtaler skal bli likeverdige med våre konkurrenters. Handelsfremme innen utenrikspolitikken må være helt vesentlig, så vi forventer det snarlig. Og så til slutt, når det gjelder hva vi gjør for å få u-landenes konkurransevilkår bedre: Kan vi forvente at Regjeringen vil følge opp Høyres forslag fra budsjettdebatten, om å utvide tollfritaket for varer fra hele u-landsgruppen, ikke bare MUL-landene? Og kan vi forvente ytterligere tiltak når det gjelder å hjelpe dem til bedre kompetanse og kvalitet på sin eksport?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-12-19:
Jeg vil takke alle deltakerne for gode bidrag til en debatt som jeg synes var viktig og god, og som vi vil måtte komme tilbake til med jevne mellomrom. Jeg registrerer at det er en bred enighet om at prioritet nr. 1 er å få på plass en WTO-avtale. I mitt innlegg innledningsvis forsøkte jeg å illustrere noen av de negative virkningene, ikke minst for små land som vårt, man vil kunne få av et svekket WTO. Uansett om vi konsentrerer oss om spillereglene i WTO og forhandlingene der eller om frihandelsavtaler, er det snakk om en del balanser som må oppnås. Det er på den ene siden balansen mellom våre egne offensive og defensive interesser. Det vil fortsatt være et tema som vi uten tvil vil få anledning til å komme tilbake til flere ganger. Men jeg føler meg ganske overbevist om det er et ganske dynamisk tema, som vil endre seg over tid, fordi norsk næringsliv og også tjenesteytende næringer er inne i en periode hvor de i økende grad fanges opp av internasjonaliseringen og globaliseringen, slik at våre egne behov er i forandring. Det må vi fange opp. Den andre balansen er selvfølgelig mellom våre norske interesser og u-landenes interesser. Tidvis vil disse komme i motstrid. Det må vi da løse. Jeg synes vi har hatt en fruktbar tverrpolitisk debatt om hvordan vi ønsker å håndtere dette. Det er flere av oss som er opptatt av å stimulere til handelsfremmende tiltak for u-landene, bl.a. ved ytterligere fjerning av tollbarrierer. Men det har også vært snakk om å styrke u-landenes evne til å bygge opp sine lokale og regionale markeder på veien mot sin globalisering. Stikkord her er vel både kvalitet på det de leverer, og bygging av kompetanse. På dette området imøteser jeg økt satsing og også atskillig kreativitet for å komme videre. Siden dette er det siste møtet før jul, og siden det er mitt siste innlegg i dette året, vil jeg benytte anledningen til å ønske presidenten og utenriksministeren en god jul.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
La meg først slutte meg til saksordførerens innlegg. Bakgrunnen for at Norge i 25 år har hatt amerikansk forhåndslagring, var selvfølgelig opprinnelig for å legge til rette for amerikanske forsterkninger ved et eventuelt angrep fra det tidligere Sovjetunionen. I dag er, som vi vet, de sikkerhetspolitiske rammebetingelsene vesentlig endret. Etter den kalde krigens slutt har det for flere regjeringer vært en viktig målsetting å sikre videre forhåndslagring i Norge. Daværende forsvarsminister Jørgen Kosmo forhandlet i 1995 fram en ny avtale om å opprettholde et betydelig amerikansk nærvær i form av en mer framskutt forhåndslagring. Norge har de siste årene mistet en god del NATO-infrastruktur, bl.a. som følge av ny kommandostruktur i alliansen. Den revisjonen av avtalen om forhåndslagring som vi i dag behandler, ble sett på som særdeles viktig både i det politiske miljøet og ikke minst i berørte lokalsamfunn. Lokalpolitikerne var da også aktive lobbyister mot bl.a. Stortinget våren 2005 – det var særlig forsvarkomiteen som fikk besøkene – for å sikre infrastruktur og arbeidsplasser. Den reviderte avtalen er i større grad – la meg understreke det – tilpasset dagens sikkerhetsutfordringer, både militært og når det gjelder sivilt beredskap. Det går fram av proposisjonen at utstyret skal kunne brukes til bl.a. fredsoperasjoner, humanitær bistand, assistanse ved katastrofer, konsekvenshåndtering ved terroranslag og evakueringsoperasjoner. Jeg synes personlig at det er viktig at det forhåndslagrede utstyret er ment å skulle brukes innenfor en bred sivil-militær ramme, også til sivil beredskap. Så skal materiellet sikre amerikansk deltakelse i øvelser i Norge, herunder aktiviteter som springer ut fra NATOs senter på Jåttå ved Stavanger, Joint Warfare Centre. Lagringen skal være, som også saksordføreren understreket, i samsvar med norske folkerettslige forpliktelser, og norske myndigheter skal ha innflytelse over hva som skal kunne lagres. Lagrene skal ha norsk bemanning og være under daglig norsk kontroll og ettersyn. Det er det norske forsvaret som har ansvaret for dette. Det er også viktig at norsk basepolitikk står ved lag. Det gjør også selvpålagte restriksjoner om ikke-stasjonering av atomvåpen på norsk jord. Det amerikanske utstyret var tidligere utplassert ved fem norske flystasjoner. Nå er virksomheten effektivisert og konsentrert til Værnes og Sola. Jeg vil også legge til at det er en enstemmig komite som slutter seg til avtalen.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
I anmodningsvedtak nr. 73, av 30. november 2004, som var en innstilling fra forsvarskomiteen om sivilt-militært samarbeid, ble det, som det er sagt her, bedt om at det fremmes «en sak for Stortinget med en helhetlig gjennomgang av på hvilken måte og på hvilke arenaer Norge best kan bidra i arbeidet med nedrustning og ikke-spredning». Dette var i 2004. Etter det har det skjedd svært mye fra norsk side nettopp når det gjelder ikke-spredning og nedrustning av kjernevåpen, på ulike arenaer. Utenriksministeren har i dag gitt en svært grundig redegjørelse for både de initiativ som Regjeringen tar og har tatt, og som den forrige regjeringen tok – la meg understreke det, Jan Petersen fortjener ros for sine initiativ – og på hvilke arenaer, og hva slags samarbeid Norge har i det internasjonale samfunnet i den viktige jobben det er å drive med kjernefysisk nedrustningsarbeid, og ikke minst hindre spredning. Det viktigste som Norge er med i for øyeblikket, er den syvlandsgruppen som er opprettet, hvor Norge har opparbeidet seg en posisjon på nedrustnings- og ikkespredningsområdet, ikke bare som initiativtaker for å få til selve gruppen – der både NATO-land og ikke-NATO-land er med, noe som er en styrke i denne sammenhengen – men også på grunn av det arbeidet som er gjort med det mål å styrke ikkespredningssamarbeidet og få til tiltak på nedrustningsområdet. Jeg har også merket meg at utenriksministeren i sitt innlegg redegjorde for aktivitetene i IAEA og andre nedrustningsfora, samt bilateralt samarbeid med flere land, bl.a. Indonesia. Han nevnte også det viktige arbeidet i Nordvest-Russland. Arbeiderpartiet er fornøyd med denne redegjørelsen som svar på anmodningsvedtaket. Vi mener at vi har fått en skikkelig orientering om det arbeidet som gjøres internasjonalt på nedrustningsområdet når det gjelder atomvåpen og kjernefysiske spørsmål, både for å få en nedrustning, for å sikre at vi ikke får ytterligere spredning – og det er i aller høyeste grad aktuelt i dagens verden – for å hindre ytterligere kompetanseoverføring og for å rydde opp atomavfall, slik at det ikke kan brukes i såkalte «dirty bombs». Vi er, som sagt, fornøyd med redegjørelsen fra utenriksministeren.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
Jeg er tilfreds med at komiteen enstemmig slutter seg til Regjeringens forslag om å videreføre samarbeidet med USA om forhåndslagring. Jeg er enig i betydningen av at enstemmighet blir trukket fram her. Det har vært viktig for Regjeringen å videreføre forhåndslagrene. Den nye avtalen bidrar til styrket amerikansk oppmerksomhet om spørsmål av betydning for vår sikkerhet og sikrer fortsatt nærvær i våre nærområder. Som komiteen anfører, vil forhåndslagringen gjøre det naturlig for amerikanske styrker å øve i Norge. Opprettholdelse av amerikansk og alliert evne til å operere i Norge er et prioritert mål for Regjeringen. Avtalen om forhåndslagring bidrar også på det punkt til å bygge opp under norsk forsvarsstrategi. Som komiteen peker på, gir avtalen norsk innflytelse over og innsyn i hva som lagres. Tilpasningen av utstyret reflekterer endringene i de internasjonale sikkerhetspolitiske rammebetingelsene og de nye behov USA, Norge og NATO står overfor, inkludert krise- og beredskapsoppgaver utenfor Norge. Regjeringen legger vekt på at det lagres materiell som er i overensstemmelse med norske folkerettslige forpliktelser. Det er enighet mellom Norge og USA om at eksisterende klasevåpen i lagrene skal fjernes og destrueres. Destruksjonen vil være fullført innen juni 2007. Det vil til enhver tid være norsk bemanning og daglig norsk kontroll med lagrene. Det er viktig at materiellet også kan brukes i allierte øvelser i Europa. Det vil bidra til å styrke troverdigheten i NATOs sikkerhetsgaranti. Videreføringen av avtalen betyr at materiellet også i framtiden vil bidra til alliansens overordnede mål om effektiv krisehåndtering i operasjoner, som f.eks. i Afghanistan og på Balkan, økt evne til humanitær bistand og evakueringsoperasjoner og håndtering av konsekvensene av eventuelle terroranslag.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
Jeg har merket meg representanten Vallersnes’ innlegg. I lys av komiteens grundige innstilling ønsket jeg å konsentrere mitt innlegg om å gi en vurdering av det løpende arbeidet for nedrustning og ikke-spredning. La meg bare si at Regjeringen selvfølgelig er åpen for å komme tilbake til Stortinget på nytt og i den form som Stortinget måtte ønske, for å belyse disse spørsmålene. Jeg vil understreke det som representanten Nybakk sa, at dette er et felt i veldig utvikling, hvor vi har lagt vekt på å holde kontinuitet med hensyn til de initiativ og den profil Norge har hatt gjennom flere år – også gjennom å følge opp initiativ som ble tatt av den forrige regjering – samtidig som vi har tatt nye initiativ og utbygd det vi har arbeidet med. Jeg håpet i mitt innlegg å kunne gi et bilde av denne utviklingen og de initiativ som er tatt, men jeg er selvfølgelig lydhør for å komme tilbake til Stortinget på best mulig måte med informasjon som kan gi grunnlag for debatt om disse spørsmålene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
Jeg gjentar at vi finner den formen som Stortinget ønsker på denne kommunikasjonen. La meg bare redegjøre for bakgrunnen for at vi nå gjorde som vi gjorde. Det foreligger et anmodningsvedtak fra stortingssesjonen 2004–2005, der «Stortinget ber Regjeringen om å fremme en sak for Stortinget med en helhetlig gjennomgang av på hvilken måte og på hvilke arenaer(…) (…) Er det ønskelig at Regjeringen fremmer en sak hvor dette utdypes skriftlig, gjør vi selvfølgelig det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
Jeg skal ikke forlenge en ellers veldig god, interessant og viktig debatt om det som representanten Lønning kalte et sort hull. Det er en god definisjon på hva som skjer i Hviterussland. Jeg vil bare understreke at Regjeringen, som denne sal vet, er opptatt av å støtte demokratiske krefter i Hviterussland. Vi er i ferd med å utarbeide en politisk strategi for vår innsats og å øke bistanden fra 5 mill. kr til 9 mill. kr neste år. Den innsatsen vil rettes mot opposisjonen og det sivile samfunn, til deres hjelp. Folk til folk-samarbeid vil være særlig viktig, og vi vil videreføre støtten til norske frivillige organisasjoner som samarbeider med opposisjonspartier og menneskerettighetsorganisasjoner i landet. Vi vil bidra til å skape møteplasser for opposisjonen både inne i og utenfor Hviterussland. Det vil særlig bli fokusert på ungdomsmiljøer og kulturorganisasjoner samt medier og studentutveksling, slik det er tatt til orde for i innstillingen. Fra norsk side prioriterer vi også arbeidet for menneskerettigheter og demokrati i Hviterussland gjennom Europarådet og OSSE, og da i samarbeid med flere land. Vi legger vekt på ikke å gi støtte til prosjekter eller tiltak som kan tas til inntekt for president Lukasjenkos regime, mens vi har sluttet oss til EUs sanksjoner som er rettet mot regimet. Det gjelder f.eks. utvidet innreiseforbud for regimet og frysing av konti. La meg legge til at de kommentarene som er falt om Russland, slutter jeg meg til ved å si at det hersker uklarhet rundt Russlands retning med hensyn til hvor demokratiet vil lande, og om det er et demokrati. Det er et av de store politiske usikkerhetsmomenter vi står overfor i vår del av verden. Samtidig er det en bedre situasjon – og vi må vektlegge det – i Russland og i det østlige Europa enn det var for 10–20 år siden, slik at hovedstrømmen har gått i riktig retning, men vi har altså de sorte hull og kritiske utviklingstrekk. Det jeg til slutt vil understreke, er at i forhold til denne strategien rettet mot Hviterussland har vi også i Utenriksdepartementet lagt vekt på å ta en gjennomgang av vårt tradisjonelle menneskerettighetsarbeid mot denne delen av Europa. Her hadde vi jo én spesiell erfaring under den kalde krigen og under kommunistsamfunnene, hvor norsk menneskerettighetsarbeid hadde en betydelig profil og innretning. Vi har av naturlige årsaker hatt en annen fokusering de siste årene på grunn av utviklingen i denne delen av Europa. Men både innsatsen mot Hviterussland og det som nå skjer i Russland i forhold til det sivile samfunn – ytringsfrihet og assosieringsfrihet – gjør det naturlig å se på menneskerettighetsarbeidet i et helhetlig perspektiv i denne delen av Europa.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
Jeg slutter meg til representanten Vallersnes’ understreking av betydningen av å sikre Norge mest mulig like vilkår som de våre konkurrenter har. Representanten gav en presis oppsummering av arbeidet vårt når det gjelder investeringsavtaler. Det er riktig det han der sier, at dette har stått stille i mange år fra norsk side. Vi har arbeidet ganske grundig med dette for å finne løsninger på noen av de formelle og rettslige spørsmål som er knyttet til det. Jeg kan opplyse om at vi på nyåret regner med å ha et opplegg klart for dette gjennom det arbeidet vi har gjort, og vi håper at vi da kan få et klarsignal til å gå videre sammen med våre EFTA-partnere. Når det gjelder utviklingslandenes situasjon og det representanten Vallersnes nevner, viser jeg til mitt innlegg – at vi vil legge avgjørende vekt på at dette finner sin løsning i de pågående forhandlingene, hvis og når de skulle komme opp å stå igjen. Jeg viser også til det arbeidet som vi gjør ved Norsk Utenrikspolitisk Institutt for å få en kartlegging av de preferanseordningene som finnes, med sikte på å kunne gi økt handelsadgang på bakgrunn av det materialet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-12-19:
Hadde det nå vært parlamentarisk korrekt å synge en julesang, kunne jeg være fristet til å gjøre det, men jeg anser at det er å gå litt over streken. Jeg vil få takke interpellanten for å ha reist en debatt som har gitt oss en veldig god diskusjon. Skulle vi komme i gang igjen med WTO-forhandlingene på nyåret, føler jeg, som det ble sagt her, at vi har en god støtte i det som da kan komme av harde og krevende forhandlinger. Jeg skal forsøke å svare ganske kort på noen av spørsmålene. Til representanten Akselsen: Kan man bevare det som er oppnådd, og kan man gjøre noe bare på disse områdene for de fattige? Kommissær Mandelson tok opp dette tidligere i år. Det var interessant å merke seg at de fattigste landene motsatte seg dette. De vil ha helheten. Hva som skjer dersom dette helt klart skulle bryte sammen, slik at de må vente flere år, holder jeg åpent. Da kan det hende at man prøver å ta et grep for å sikre det som er oppnådd. Jeg mener det ville være en tragedie om vi nå skulle få gjenopptakelse av eksportsubsidier, når vi ser 2013 som et mulig mål for å avvikle dem. Så tror jeg nok at det kan ligge noen nyanser mellom representanten Høglund og Regjeringen når det gjelder frihandelsavtaler og pådriverrollen der, men ikke mange. Vi forsøker å kombinere dette på best mulig måte, søke de mulighetene som kommer. Som representanten Brende sa, er EFTA niende største aktør globalt, og det er vårt instrument. Så er det jo slik som salen er klar over, at vi har en fordeling her, slik at det er nærings- og handelsministeren som har EFTA-avtalene og utenriksministeren som har WTO. Nå er representanten Brende godt vant med BITS-problemstillingen. Når han oppfordrer Regjeringen til å få fortgang her, kan jeg bekrefte at vi gjør det vi kan for det. Vi bygger jo på en god tradisjon med å være grundige i denne saken. Det er ikke enkelt, for det rører ved en del krevende spørsmål. Men jeg har som sagt ambisjon om å komme i mål med dette på nyåret. Vi har opprettet en arbeidsgruppe i India for å evaluere mulighetene for en handelsavtale. Da jeg var der borte, ble det enighet om å jobbe videre med det. Det håper jeg vi får til på nyåret. Jeg er optimistisk i så henseende. Når det gjelder nasjonale sikkerhetsklausuler, som representanten Samuelsen var innom, vil jeg si at WTO-avtalen er full av det. Den er full av fleksibilitet. Det snakket vi om allerede i Doha-runden for utviklingslandene. Så man må påta seg mindre forpliktelser, ha lengre tid og hele unntak. Da er jeg over på det som representanten Lundteigen var opptatt av, nemlig at man må ha regulering av kapitalismen. Noen vil kunne si at WTO er et forsøk på en helhetlig regulering ved at man lager kjøreregler, lager rammer. I fravær av en WTO-avtale har vi iallfall en form for jungelens lov som ikke er særlig attraktiv. Til representanten Sponheim vil jeg bare understreke at det ikke er særlig økning fra MUL-landene. Det er jo et uttrykk for at det å gå i null på toll og kvoter, ikke i seg selv gir handel. Forslaget han hadde om å stimulere slik handel, er av dem vi kan ta med oss og studere nærmere. God jul!
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-19:
Som det har blitt nemnt her, ligg det i det gamle dobbeltvedtaket at dette er dei beste sjølvpålagde restriksjonane Noreg har hatt. Dei har vore vellykka, spesielt overfor Sovjetunionen. Å ha sjølvpålagde restriksjonar var det beste vi kunne gjere i forhold til å balansere situasjonen under den kalde krigen. I den nye situasjonen ser vi no at behovet i nordområda ikkje er så stort. Det begynte med Keflavikbasen. Sannsynlegvis vil det også komme opp i samband med våre førehandslager, for trusselen står ikkje i forhold til kva ein eventuelt skal lagre. Dei eventuelle problema som kan komme opp i framtida, er om det som blir førehandslagra, blir brukt f.eks. i krigar eller konfliktar som vi politisk sett ville ha vanskar med å støtte. Det kan vere situasjonar som f.eks. ikkje er godt nok legitimerte i FN, osv. Dette vil vere ei problemstilling som vil liggje ved det førehandslagra materiellet i framtida. Eg ser ikkje akkurat i dag at dette er noko politisk problem, men det kan oppstå situasjonar i framtida. Det synest eg at Stortinget også bør vere klar over når vi no godtek dette framlegget.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-19:
Jeg har ikke registrert noen alvorlig saklig uenighet når det gjelder innholdet i det utenriksministeren utviklet i sitt innlegg. Jeg er samtidig litt overrasket når representanten Nybakk sier at dette innlegg, sett fra Arbeiderpartiets synspunkt, er et adekvat svar på et anmodningsvedtak fra Stortinget, som uttrykkelig ber om en egen sak presentert for Stortinget. Hvis anmodningsvedtaket hadde hatt en annen ordlyd, f.eks. at Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget på egnet måte, ville jeg ha akseptert en slik tolkning, men så langt jeg kan se, faller ikke dette innenfor rammen av de uskrevne spilleregler for forholdet mellom regjering og storting. Det forhold at det har skjedd mye, både under den forrige regjering og under den nåværende regjering, når det gjelder arbeidet med å finne en riktig rolle for Norge i internasjonal sammenheng i arbeidet for nedrustning, taler snarere for at det er ønskelig at Stortinget får dette fremstilt i skriftlig form. Forskjellen mellom en sak og det å komme tilbake til Stortinget på egnet måte er nettopp at hvis Stortinget gjennom sine fagkomiteer skal gjøre jobben med å skape et grunnlag for en bred debatt i Stortinget, forutsetter det at Regjeringen kommer med en skriftlig redegjørelse som egner seg for slik behandling i Stortinget. Jeg synes alt taler for at dette er et så viktig saksområde. Hvis det kommer ny bevegelse i dette saksområdet etter en periode med stillstand internasjonalt, er det en ekstra grunn til at det ville være ønskelig for Stortinget å kunne få en slik gjennomgang, og kunne få en bred debatt, hvor også partiene i Stortinget kan bidra med sine synspunkter på hvordan Norge bør styrke sin innsats på dette området.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-19:
Jeg bad om ordet til en kort bemerkning til representanten Nesviks forrige innlegg. Jeg tror ikke under noen omstendighet at Fremskrittspartiets forslag om en delvis gjeldssletting for helseforetakene er noe adekvat svar på de problemene norsk helseøkonomi sliter med. Så jeg tror ikke at det under noen omstendighet ville ha vært aktuelt å stemme for et slikt forslag. Men jeg la merke til at representanten Nesvik la inn en premiss som forutsatte at det resultatkravet Stortinget har lagt til grunn for virksomheten ved helseforetakene i inneværende år, ikke kommer til å bli innfridd. Derfor finner jeg det nødvendig å vise til at det pr. i dag – siste møtedag i Stortinget i dette år – ikke er kommet noen beskjed fra den ansvarlige statsråd eller fra Regjeringen om at de forutsetninger Stortinget har lagt til grunn, ikke vil bli innfridd. Derfor ville det etter mitt skjønn være urimelig om Stortinget skulle legge en annen premiss til grunn for hvorledes man forholder seg til helseforetakenes økonomi. Når Regjeringen ikke har meldt at det er nødvendig å fravike eller foreta seg noe annet enn det Stortinget har forutsatt, så regner jeg med at det betyr at Stortingets forutsetninger kommer til å bli innfridd.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-12-19:
Jeg vil først få lov til å takke interpellanten for at han tar opp en særdeles viktig problemstilling, som han også belyste veldig godt i sitt innlegg. Til utenrikskomiteens leders innlegg vil jeg si at jeg fullt ut støtter beskrivelsen av viktigheten av en WTO-avtale. Jeg er enig med ham i at det å få på plass et multilateralt avtalesett er avgjørende og prioritet nr. 1, derom må det ikke herske noen tvil. Men jeg tror likevel vi skal tørre – nesten uavhengig av hvordan utviklingen blir i forhold til WTO – å være offensiv med hensyn til frihandelsavtaler. Jeg føler for så vidt at Regjeringen er i ferd med å være det, men vi må ha det nødvendige, politiske trykk. Jeg skal ikke dvele veldig mye ved dette, men jeg har vel ikke alltid – og det gjelder ikke spesielt denne regjeringen – følt at det har vært nok politisk støtte og nok støtte fra de miljøer som må jobbe aktivt med disse prosessene for frihandelsavtalene – altså, det multilaterale og WTO har vært det overordnede. Frihandelsavtalene har vært noe på siden, noe underordnet og noe mindre viktig. Jeg håper at frihandelsavtalene blir løftet opp, at man setter til side tilstrekkelig kapasitet – både i våre relevante departementer og i EFTA-sekretariatet – til å fremforhandle avtaler i den grad det er politisk mulig. Vi vet at dette varierer nesten fra måned til måned; nye åpninger kommer, og nye dører lukkes. Parallellitet med EU har vært poengtert. Det har vært nærmest en kjøreregel fra EFTAs side fra dag én, og det var vel noe av grunnlaget for at man startet med disse frihandelsavtalene. Utenrikskomiteen har i enstemmige innstillinger i tilknytning til noen avtaler sagt at man er villig til å gå litt lenger. Vi har også sett at EFTA faktisk har gjort det. Man har ikke nødvendigvis hengt seg opp i hvor EU har gått først, men man har vært villig til å bryte nytt terreng og se på nye muligheter. Kanskje kan EFTA, som en noe mindre aktør enn EU, ha andre muligheter og se andre åpninger enn det en tung aktør som EU kan. Vi skal utnytte det potensialet der det er mulig. Vi ser det ikke minst når det gjelder den asymmetriske avtalen som nå ble godkjent her i Stortinget, med SACU-statene. Utenriksministeren beskrev dette veldig godt. Det gir større innrømmelser til utviklingslandene enn det gjør til EFTA-landene. Det har et positivt utviklingsfremmende element og kan være en mal for fremtidige avtaler med den type land. Jeg skal ikke bruke tid i dette innlegget på å beskrive synet på hvordan Norge bør vekte de defensive og offensive interessene. Fremskrittspartiet har gjort det i andre sammenhenger. Jeg vil bare understreke at vi selvfølgelig ikke har endret oppfatning i så måte, og vi mener at det gjelder like mye i WTO som i en frihandelsavtalesammenheng. Mitt hovedbudskap er at vi gir tilstrekkelig og nok tyngde til finansavtaleforhandlingene, og at vi kjører det frem, nesten uavhengig av hvordan det går med WTO. Det ene ekskluderer ikke det andre.
Lars Sponheim (Venstre), 2006-12-19:
Vi trodde alle at det skulle bli en myk landing også i denne debatten, men representanten Holmås klarte å dra opp temperaturen på slutten. Det slo meg da jeg så Heikki Holmås på talerstolen, at her står en mann som gjerne skulle holdt nyttårstalen, og vi fikk et lite utdrag – om ikke av den som holdes på nyttårsaften, så iallfall den som holdes på 1. nyttårsdag. Jeg har behov for å kommentere noen forhold. Jeg har ikke hørt andre representanter som har sagt noe annet enn at en vesentlig del av de økte skatteinntektene Norge har fått, kommer av konjunkturer, og at det går bra. Veldig mye av de gode tider i Norge er import av gode tider utenifra, men det er også særnorske gode tider oppi dette. Det så vi f.eks. i den forrige debatten, hvor det ble sagt fra talere fra partier som utgjør den sittende regjerings parlamentariske grunnlag her i salen, at det har vært rekordstor vekst i de små bedriftene, tradisjonelle bedrifter og utradisjonelle bedrifter, basert på vår innenlandske økonomi når det gjelder sysselsetting. Det er et eksempel på at her er det også nasjonalt skapte gode tider, og det er kjempebra. Men det illustrerer også at en målrettet politikk over mange år for å skape grunnlag for det, de rekordmange bedrifter som etableres, er et resultat av dette. Summen av alt dette gir selvsagt økte skatteinntekter. Det har altså vært mulig samtidig som skattesatsene har gått ned, ikke minst som en konsekvens av skattereformen, som den sittende regjering, også SV, er med og gjennomfører i 2006, selv om de var imot da skattereformen ble behandlet her i salen, hvor hele prinsippet har vært lavere skattesatser og bredere skattegrunnlag. Summen av dette har gitt – det er dokumentert i dag, og det er det mulig å si – høyere skatteinntekter for Norge. I alle fall har det vært mulig å treffe med lavere skattesatser i kombinasjon med gode konjunkturer på en sånn måte at det er mulig å øke skatteinntektene samtidig som skattesatsene er satt ned. Det er så godt dokumentert i den nysalderingen som foreligger, at jeg ikke kan forstå at det kan være mulig å ikke se det. Så får man da tro hvordan vektingen mellom de ulike årsakene måtte være. Det får vi dessverre aldri helt svar på. Så reiser representanten Heikki Holmås en helt ny debatt, nemlig om lønnsforskjeller. Til det er å si at i en periode hvor reallønnsveksten er så formidabel som den har vært de siste årene, blir det dessverre slik at strekket i feltet blir større enn det vil være i dårligere tider. Det er slik at de som har det bra og jobber i sektorer med stor lønnsevne, evner å ta ut en stor lønnsøkning i en slik periode, og de som ikke gjør det, eller kanskje ikke har hatt arbeid, evner ikke å være med på dette. Det blir en utfordring for alle. Men jeg tror at det svaret, å gå over i dårligere tider, med økt arbeidsledighet og dårligere tider for bedriftene, er ikke noe godt svar. Det må være å jobbe med hvordan vi kan klare å få til en god inntektsutjamning.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-12-19:
Vi behandler nå en nysaldering med store endringer, store inntektsøkninger, store utgiftsøkninger – men totalt sett en kraftig bedring av statsfinansene. Som flere av de foregående talerne har vært inne på, er det to poenger jeg også vil gå inn på, og det er skatt og den ekspansive finanspolitikken. Vi er inne i høye internasjonale konjunkturer, og når vi kombinerer det med historisk høye investeringer i olje- og gassektoren, må det nødvendigvis gi en enestående høy aktivitet i norsk økonomi. Det er da helt naturlig at det gir økte skatteinntekter, noe som sjølsagt ikke er et resultat av Bondevik II-regjeringas skattelette. Det blir for lett når Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre sier i en merknad: «Dermed har lavere skatt bidratt til mer penger til fellesskapet, og økte muligheter til å bygge ut velferden både i kommunene og nasjonalt.» Historiske tall viser at sammenhengen er ikke slik. Det er konjunkturene som er mest avgjørende, og fortsatt står det enkle faktum fast at lavere skattesatser sjølsagt også gir lavere skatteinntekter. Opposisjonen kritiserer Regjeringa for en for ekspansiv finanspolitikk. Regjeringa prioriterer kommunal velferd og samferdselsinvesteringer. Opposisjonen har tydelig og klart sagt at en prioriterer skattelette for den enkelte, slik at privat forbruk og private investeringer kan øke, og en prioriterer også en privatisering på en rekke områder, noe som en mener vil gi en bedre velferdsutvikling for befolkninga totalt. Opposisjonens forslag i forhold til ekspansiviteten i budsjettet er etter min og Senterpartiets vurdering uten betydning når det gjelder ekspansivitet, og jeg vil understreke: uten betydning. Dersom den har betydning, er det i forhold til 2008, for dersom vi ser på konsekvensen av opposisjonens budsjettforslag nå, som har virkning først i 2008, er deres budsjettforslag langt mer ekspansivt enn Regjeringas budsjettforslag. Dette er også erkjent fra fagøkonomisk hold. Det som må føres inn i historiebøkene fra statsbudsjettdebatten høsten 2006, er at det i budsjettet for 2007 er ubetydelige forskjeller mellom den tidligere regjeringsalliansen og den nåværende regjering, mens for 2008 er opposisjonens budsjettforslag mer ekspansivt enn Regjeringas forslag.