Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-05:
Jeg kan merke på stemmeleiet til statsråden at det er engasjement her, men jeg er ikke veldig beroliget av det som kom ut av det stemmeleiet. For det er faktisk ikke Høyre som svartmaler situasjonen. Vi bruker f.eks. en del tid på å lese artikler og uttalelser fra de personene som jobber med utdanning og bistandspolitikk til daglig. Vi bruker også tid på å lese merknadene fra regjeringspartienes egne folk i innstillingene fra utenrikskomiteen. Bildet er ganske entydig. For eksempel sier generalsekretær Gro Brækken i Redd Barna følgende til Ny Tid 12. april 2007: «I satsingsområdene til den rødgrønne regjeringens utviklingspolitikk har barn i utdanning forsvunnet helt. Dette er et dramatisk svik mot barna i verden». Jeg mener at statsråden bør ta inn over seg at dette er et ganske alvorlig signal fra noen som jobber tett på barn og utdanning. Hun sier videre: «Den forrige regjeringen, med bistandsminister Hilde Frafjord Johnson(…) i spissen, hadde utdanning som jobb nummer en for norsk bistand. Erik Solheim(…) og denne regjeringen har fullstendig utelatt utdanning for barn som satsingsområde. Dette er et dramatisk svik mot barna i verden.» (…) (…) Sjøl om tallene - og det er jeg glad for - går i riktig retning i den forstand at det er færre barn i verden nå som ikke mottar utdanning enn det var tidligere, er hovedproblemet fortsatt at de som blir igjen, de som ikke får utdanning, den kjernen som aldri kommer inn i skolesystemet, er de mest sårbare barna, de som ofte er i krigs- og konfliktområder. Sjøl om jeg er helt enig i at det er en god forutsetning for å få til skolegang at man har fred og stabilitet i et land, og at det er de mest stabile landene som lykkes best med sin utdanningspolitikk, er det samtidig sånn at man er nødt til å opprettholde normaliteten, skolegangen og opplæringen for barn som er f.eks. i flyktningleire, så godt det er mulig. Det er et vesentlig bidrag til utvikling og til fred. Jeg har prøvd å stille et spørsmål til statsråden gjennom interpellasjonen som jeg for så vidt ikke føler jeg har fått særlig godt svar på. Hvis det er sånn at utdanning er en grunnleggende prioritet for Regjeringa, hvis det er sånn at dette er så viktig som statsråden legger opp til i sitt innlegg, hvorfor er det da tatt vekk fra lista over de fem prioriterte områdene Regjeringa skal ha i bistandspolitikken? Det er det som blir litt uforståelig for meg. Hvis det er så grunnleggende som statsråden nå legger opp til, burde det stått øverst på lista. Det burde ikke vært tatt vekk, og det burde ikke vært skapt den usikkerheten som er skapt rundt omkring, både hos norske bistandsorganisasjoner, hos mottakerland og hos dem som jobber med barn og utdanning til daglig. De lurer på hvilke signaler som nå gjelder, og de opplever at Regjeringa ikke satser på utdanning på samme måte som den forrige regjeringa gjorde. Derfor har jeg prøvd å spørre statsråden om det. Jeg har ikke gjort et forsøk på å svartmale, snarere tvert imot har jeg beskrevet situasjonen slik som flere ser den. Men jeg får altså ikke svar på det grunnleggende spørsmålet: Hvorfor er utdanning utelatt som prioriteringsområde i Regjeringas bistandssatsing?