trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-06-02:
Dette er ei sak som dessverre har teke lengre tid enn venta. Eg er oppteken av å finne gode og permanent betre løysingar for dei som vert råka av transportutbygging. Uskuldige tredjepartar må kunne krevje ei raskare og meir føreseieleg løysing frå staten si side enn etter gjeldande retningsliner på vegsida. Det er urimeleg at mange husstandar i fleire år må leve i uvisse når det gjeld tidspunkt for innløysing, slik som f.eks. dei som er råka av utbygginga av rv. 23 i Røyken. Men dersom dette var enkelt, burde jo Høgre, som no har engasjert seg så veldig i saka, ha sytt for å ordne opp i dette i si regjeringstid. Innbyggjarane har venta i snart åtte år. Me er den fjerde regjeringa som er inne i denne saka. Slik sett, og ulikt dei føregåande, gjer me noko med det. Det er ufatteleg, sa representanten Heieren Hundhammer, at eg har sete på retningslinene i to månader. Men Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre sat i fire år utan å lyfte ein finger. Då må ein tole at denne statsråden, som faktisk har teke tak i saka, òg bruker nødvendig tid på avklaring, bl.a. i høve til Justisdepartementet når det gjeld dei juridiske sidene i saka. Dette demonstrasjonsforslaget som ligg her i dag, kjem for seint. Det same gjeld Høgre sin plutselege iver i saka. Initiativet til saka vart teke tidleg i denne perioden i eit møte i Samferdsledepartementet der representantar for grunneigarane i Røyken og Eirin Faldet, som har engasjert seg i saka i lang tid, deltok. Det var då me sette i gang arbeidet. Det var då me lyfta saka opp, og etter det har me fått utgreidd saka. Arbeidet med dei nye retningslinene er godt i gang, og har som føremål å bøte på slike uhaldbare situasjonar som den i Røyken. Som eg har gitt uttrykk for tidlegare, gjenstår det å avklare nokre problemstillingar knytte både til det juridiske og det økonomiske. Og det er slik då at det er ulikt å sitje i posisjon og i opposisjon. For når ein er i posisjon, må ein faktisk avklare slike problemstillingar før ein legg fram ei sak for Stortinget. Viss ikkje har ikkje statsråden gjort jobben sin. Eg ser at uvisse med omsyn til innløysing av bustad òg kan vere aktuelt i tilknyting til jernbaneutbygging, sjølv om omfanget er størst på vegsida. Eg har merka meg at komiteen meiner at prinsippa for bandlegging av bustader ved planlagde veg- og jernbaneprosjekt skal vere like. Jernbaneverket er kopla inn i saka, og departementet vurderer no om det skal vere sams retningsliner på veg- og jernbanesida. Eg kjem attende til saka i samband med statsbudsjettet for 2009, og tek då sikte på å leggje prinsippa for bustadinnløysing fram for Stortinget.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-06-02:
For det fyrste er det ikkje vanskeleg å få gjennomslag når saka alt er reist og er under arbeid, som denne saka. Hadde representanten Hoksrud eller Framstegspartiet fremja denne saka i førre periode då ingen hadde teke tak i saka, kunne ein seie at ein tok eit initiativ og at ein fekk gjennomslag. Men det Framstegspartiet gjer i dag, er jo berre å ta opp eit forslag i ei sak som er til utgreiing, og det vert vel lett til at ein trekkjer litt på skuldrene av det. Det er litt dumt, for slike forslag burde sjølvsagt vere grunnlag for utvikling av ny politikk. Som eg har sagt tidlegare: Det er ein del spørsmål som må avklarast når det gjeld tidspunktet for når innløysing skal slå inn. Er det når vegen skal byggjast? Er det når ein startar ei regulering? Er det når reguleringsplanen er vedteken? Kva vil vere det rette tidspunktet i forhold til at ein, når ein løyser inn ein bustad, sjølvsagt må sikre seg at det kjem ein veg eller ei jernbanestrekning, om ein utvidar dette til òg å gjelde jernbane? Alt dette får me rikeleg med moglegheiter til å diskutere når me legg fram ei sak for Stortinget seinare.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-06-02:
Fyrst vil eg seie at det kanskje er litt tidleg å slå bastant fast at denne regjeringa berre har eitt år igjen å regjere. Det kan jo hende at representanten vert overraska over at denne regjeringa vil sitje lenger, men det er no veljarane som skal seie sitt før den tid. Når eg seier at eg tek sikte på å leggje fram ei sak i statsbudsjettet, er det akkurat det eg kjem til å gjere. Det er dei formuleringane ein brukar i den terminologien som eg i mitt utolmodige sinn har lært meg til å akseptere. Sjølvsagt handlar det om å kome med retningslinjer som skal gi føringar for korleis Statens vegvesen og eventuelt Jernbaneverket skal oppføre seg når ein får denne typen saker på bordet - om ikkje, var det ikkje noko poeng i å leggje fram nye retningslinjer. Då hadde me greidd oss med dei me har i dag, som dessverre ikkje er tilfredsstillande.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-06-02:
Når eg no gjentekne gonger har sagt at me jobbar med nye retningslinjer, gjer me nettopp det. Derfor har eg ikkje tenkt å kommentere andre saker i dag. Eg kjem tilbake til Stortinget med nye retningslinjer, som lova, og då kan me ta diskusjonen. Kva som står i andre dokument, får liggje, for det er ikkje relevant i høve til det eg har lagt fram i dag, der eg er klinkande klar på at me må finne ei løysing som er tilfredsstillande for dei dette gjeld, samtidig som det sjølvsagt òg er heilt nødvendig å finne eit system som avgrensar kva tid innløysing slår inn. I Framstegspartiets si verd, med uavgrensa økonomiske ressursar, kunne me med ein gong me fekk ei sak på teiknebrettet, løyst inn alle som bur i det aktuelle området. Slik er det dessverre ikkje i mi verd. Der må midlane prioriterast. Folk skal få ei betre ordning enn i dag, dei skal få ei rettferdig ordning, og den ordninga må sjølvsagt gjelde alle - ikkje berre dei i Røyken, sjølv om dei er nemnde spesielt i dag.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Det høres nesten litt søtt og rørende ut når representanter sier at det er de lokale initiativene Regjeringen følger opp, og at Regjeringen tar ansvar. Jeg synes ikke det er å ta særlig ansvar når man pålegger bilistene å bruke nesten 2,5 milliarder kr for å få igjen 1,9 milliarder kr til vei. Utfordringen tilbake til statsråden er: Hadde det ikke vært bedre å se på andre løsninger for å unngå at man kaster bort mange penger ved måten man finansierer disse bompengeprosjektene på - og heller sørge for full statlig finansiering? Eller man kan f.eks. gjøre det slik som man har gjort med Kvisvik-veien, hvor man nå altså forskutterer, og man får tilbakebetalt midlene etter at det har gått en tid, nettopp for å få ned en del av de kostnadene som man ser er helt urimelige, og som gjør at man bruker en masse penger som ikke går tilbake til det formålet man faktisk burde bruke pengene til, nemlig å bygge vei og sørge for å få bygd infrastruktur i dette landet.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Jeg registrerer nok en gang at statsråden ikke ønsker å svare på spørsmål rundt dette med lokaldemokrati - hva som er ordentlig lokaldemokrati. Jeg trodde faktisk at hvis folk selv fikk lov til å stemme i en folkeavstemning, var det ordentlig, direkte lokaldemokrati. Men jeg registrerer at statsråden ikke ønsker å svare på dette. Poenget med forslaget fra Fremskrittspartiet er jo nettopp at vi ser at det er en del viktige forhold her som når man kommer til den hete debatten om NTP, kanskje ikke kommer opp og får den store og brede diskusjonen, fordi det er andre ting som blir viktig, nemlig fylkenes kamp for å få gjennomført de viktige samferdselsprosjektene de har, mens man her kunne fått en bredere diskusjon. Er ikke statsråden enig i at det ville vært fornuftig om man fikk en mye bredere diskusjon om en del av de viktige forholdene som ligger her, som man da også kunne dratt fram, uten hele tiden å ha den andre diskusjonen gående, på siden?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Tanken var vel kanskje at vi skulle få en diskusjon om norsk luftfart og luftfartspolitikken, og få en sak tilbake til Stortinget. Når representanten Rudihagen i sitt første innlegg, og for så vidt også nå i oppfølgingen i sitt andre innlegg, er veldig opptatt av Fremskrittspartiets politikk på dette området, har jeg lyst å utfordre regjeringspartiene. Jeg registrerer jo at representanter fra regjeringspartiene er svært opptatt av å synliggjøre at de skal redusere flytrafikken i Norge, enten man ønsker å bygge høyhastighetstog eller andre ting for å redusere den. Når vi vet at de aller fleste flyplassene i Norge allerede i dag lever på kryssubsidieringssystemet, hvor Gardermoen er den store bidragsyteren, som sørger for at man har luftfart i store deler av landet nettopp på grunn av kryssubsidieringen, er jo egentlig det store spørsmålet hvordan det går med Regjeringens politikk hvis man skulle få flertall for den politikken de sier at de ønsker. Konsekvensen vil jo være at mange av flyplassene vil bli lagt ned, med mindre man er villig til å bruke flerfoldig hundre millioner kroner i årlige bevilgninger over statsbudsjettet. Når vi ser hvor liten viljen er nå, når 1 mill. kr til vei og 1 mill. kr til jernbane er historiske løft, med de utfordringer man har der, er jeg ikke sikker på om ønsket og viljen nødvendigvis er like stor når man kommer så langt. Men det er viktig å ha med seg at det Per Sandberg faktisk sa, var at vi ønsker å bygge ut et skikkelig stamveinett som gjør at behovet for å ha alle flyplassene kanskje ikke er der. Det er da vi skal se på strukturen og hvordan flyplasstrukturen i Norge skal være. Når vi har fått bygd ut et skikkelig godt stamveinett, får man se på hvilken struktur man skal ha. Mange partier, for så vidt alle partiene med unntak av Fremskrittspartiet, er opptatt av at man skal redusere flytrafikken. Høyre er opptatt av å bygge høyhastighetstog for å redusere flytrafikken mellom Oslo og Bergen, som er noe av det som virkelig finansierer flytrafikk i andre deler av Norge. Da synes jeg faktisk, med respekt å melde, man må være redelig i de diskusjoner man har her om hvem som gjør hva, og konsekvensene av den politikken man ønsker å føre - spesielt fra regjeringspartiene, som er svært opptatt av at man skal redusere CO2-utslipp fra flytrafikken, og at man skal redusere antall passasjerer på fly. Det betyr at enten blir prisen mye, mye høyere for dem som fortsatt skal kjøre, eller så er konsekvensen sannsynligvis - når det ikke finnes flere kunder - at det blir færre flyplasser.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Med 1 minutts taletid og de to utfordringene man fikk nå, er det ikke så veldig lett å klare det. Men når statsråden på talerstolen her hevder at Fremskrittspartiet ønsker å legge ned flyplasser i Finnmark, vil jeg gjerne at statsråden dokumenterer hvor det står i den artikkelen at Per Sandberg har svart at man skal legge ned flyplasser i Finnmark. Man bør være veldig forsiktig med å komme med slike påstander hvis man ikke kan dokumentere at det faktisk står der, for det gjør det ikke. Fremskrittspartiet har ikke foreslått å legge ned noen flyplasser i Finnmark. Jeg håper at statsråden vil se nøye på alt det som stod der, for hele poenget er at først skal man bygge et ordentlig stamveinett, og så i etterkant skal man vurdere hvilke strukturer vi skal ha om 20-25 år, når vi har bygd ut dette stamveinettet skikkelig.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Jeg tar det nesten som et lite hederstegn hver gang statsråden hevder at et forslag er et demonstrasjonsforslag, for da vet jeg at vi stort sett får gjennomslag. Det fikk vi når det gjaldt 70 års aldersgrense, og når det gjaldt sitteplasser for barn i skolebusser. Selv om det ikke er gjennomført ennå, kommer statsråden tilbake og sier at de ønsker å fremme noen forslag om disse gode tingene. Men når vi har fremmet forslagene på forhånd, er det demonstrasjonsforslag. Når statsråden sier at det var kommet noen komplikasjoner inn i bildet her som gjorde at man ikke kunne gjennomføre dette, synes jeg det er litt gøy å se at det i St.prp. nr. 45 er nedfelt noen premisser for hvordan man skal innløse de boligene som er omtalt der. Hvorfor kan ikke statsråden sørge for at dette blir en del av det generelle regelverket, slik at man får løst den uholdbare situasjonen for de elleve husstandene i Røyken og for de over 500 andre husstandene som fortsatt står og venter og opplever et byråkrati, byråkrati, byråkrati som ikke leverer, og sørge for at de får innløst eiendommene sine, slik at de kan starte på nytt igjen etter at staten har krevd eiendommene deres innløst?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Jeg må fortsatt få følge opp statsråden, for hun sier at det blir mange ord og lite konkret. Jeg vil gjerne utfordre statsråden, for nettopp en del av det statsråden tar opp, ligger i St.prp. nr. 45. Den er veldig klar på hvilke avtaler man ønsker å inngå, helt konkret, og dette kunne også gjelde for de elleve beboerne i Røyken og for de andre 500 husstandene, som ikke får innløst eiendommen sin, fordi man må vente på at departementet skal bli ferdig, når det altså finnes regler for hvordan man kan gjøre det på en god måte. Hvorfor kan ikke statsråden bruke de samme retningslinjene som ligger til grunn for innløsning i forbindelse med utbyggingen av E6 mellom Trondheim og Stjørdal, for å løse den håpløse situasjonen som disse beboerne er i?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Nå begynner det å bli ganske moro her, når statsråden kommer inn på bl.a. inkluderende arbeidsliv og det blir en pengediskusjon. Jeg har lyst til å utfordre statsråden når hun sier at det egentlig er Regjeringen som bestemmer hvor mye penger vi kan bruke. Vi kan bruke så mye penger som vi kan bruke. Regjeringen sier altså at det er de som har definisjonen på hvor mye penger vi kan bruke eller ikke bruke i norsk økonomi. Jeg har bare lyst til å stille ett konkret spørsmål til statsråden. Når man kan bruke 120 milliarder kr mer på Snøhvit-utbyggingen på grunn av overskridelser, uten at det skaper inflasjon i norsk økonomi, hvordan kan da statsråden si at det er Regjeringen som har den eneste løsningen på hvor mye penger man kan bruke? Dette var 120 milliarder kr man ikke hadde forutsett å bruke i norsk økonomi, og inflasjonen gikk ikke ad undas av den grunn.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-06-02:
Jeg vil fortsatt utfordre statsråden, for hun svarer ikke på spørsmålet mitt, hvordan vi kunne bruke 120 milliarder kr i norsk økonomi uten at det skapte inflasjon, uten at vi fikk de negative konsekvensene som statsråden her står og prediker blir konsekvensen hvis man bruker mer penger i norsk økonomi. Fremskrittspartiet ønsker å bruke av overskuddet fra oljeinntektene. Vi ønsker altså ikke å ta fra oljefondet, men å bruke noe mer av overskuddet. SSBs statistikker har jo vist at vårt statsbudsjett og våre budsjetter holder godt i forhold til å unngå økt inflasjon og økt rente.
Borghild Tenden (Venstre), 2008-06-02:
I innstillingen til stortingsmeldingen fra Bondevik II-regjeringen om bedre kollektivtransport ble det fremmet et forslag fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder som føler: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget i forbindelse med statsbudsjettet for 2003 med forslag om å innføre skole- og studentrabatt på 50 pst. fra 1. januar 2003.» Nå har denne regjeringen sittet i tre år, og jeg regner med at dette er like viktig når man sitter i regjering, som når man er utenfor regjering. Mitt spørsmål er: Hva er status for dette arbeidet etter tre år i regjering?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Eg merkar meg fyrst at det er rimeleg høgt under taket når det gjeld ord og uttrykk i denne salen, når Arne Sortevik kan skulde meg for å vere ein angstbitersk representant. Til Bård Hoksrud - eg har gått til angrep på Framstegspartiets politikk, utan å prate om min eigen politikk: Framstegspartiet fremjer det eine representantforslaget etter det andre, og da må dei tåle at det nettopp er deira politikk som blir diskutert. Det er vel derfor de legg fram desse forslaga og synleggjer politikken dykkar. Da må de tåle at vi kommenterer det som Framstegspartiet føreslår. Det var det eg gjorde i mitt innlegg, samtidig som eg uttrykte at her er det ein interessant og god bevegelse i politikken til Framstegspartiet. Når dei no begynner å prate om miljøpolitikk, auka satsing på kollektivtiltak og ikkje minst på jernbane, seier eg velkomen etter. Det er veldig bra for norsk transport dess fleire det er som står saman om ei slik retning i politikken. Så til Arne Sortevik, når det gjeld nedlegging av flyplassar: Mistydinga må Sortevik sjølv ha, for det eg gjorde, når Framstegspartiet foreslår å leggje ned så mange flyplassar og vil erstatte det med vegutbygging, var å spørje kva betydning det har for miljøet. Har Framstegspartiet gjort nokon miljøkonsekvensanalyse av å byggje ut så mange vegar og få biltrafikk i staden for flytransport i regionane i Noreg? Det blei stilt spørsmål om økonomi. Ja, så klart det blir spørsmål om økonomi. Der skil Framstegspartiet seg frå alle andre. Dei har altså ikkje politisk mot til å sjå ting i ein heilskap, til å tore å seie: Nei, dette kan vi ikkje gjere, for det set landets økonomi over styr. Når dei da eventuelt skal samarbeide med Høgre i neste periode, må det bli ei gedigen utfordring, i og med at Høgre ønskjer å stramme inn budsjettet, mens Framstegspartiet heile tida har vist til eit fond på 300 milliardar kr, og at avkastinga frå det fondet skal brukast. Om ein seier 4 pst. avkasting, blir det 12 milliardar kr i året. Det skal altså finansiere all vegutbygging og ta vekk alle bomvegar i landet. I tillegg skal det satsast på jernbane, kollektivtransport osv. Har Framstegspartiet i det heile tatt rekna på og analysert kva alle dei forslaga dei fremmar, kostar, og konsekvensane av det for norsk økonomi? Det handlar all denne politikken om.
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2008-06-02:
Først vil jeg få si at det å la være å handle med henvisning til at andre ikke har gjort noe tidligere, er en veldig dårlig unnskyldning for ikke å gjøre noe. Det hjelper i hvert fall ikke innbyggerne i Røyken. Etter tre år i regjering er det kanskje på tide å slutte å klage på hva tidligere regjeringer har gjort eller ikke gjort. Det er bare ett år igjen dere sitter i regjering. Statsråden brukte så mye tid på det at jeg har lyst til å utfordre henne litt mer på tidsperspektivet. Hun nevnte at hun i statsbudsjettet for 2009 tar sikte på å legge fram denne saken, slik at den kan drøftes. Kan statsråden garantere at det i statsbudsjettet for 2009 legges fram et forslag til en konkret løsning for dem som har fått båndlagt sine eiendommer, slik at de kan få innløst sine eiendommer og vi kan få en konkret løsning på deres situasjon?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Representanten Heieren Hundhammer har kunnet regne ut at disse beboerne i Røyken har ventet i åtte år, og så forventer hun altså at denne regjeringen skal ordne det på tre år. Den forrige regjeringen løftet ikke en finger for å ordne opp i dette. Stortinget behandler i dag en veldig viktig sak om innløsning av eiendommer, som er et eksempel på Davids kamp mot Goliat. Det dreier seg altså om innløsning av eiendom i forbindelse med samferdselsprosjekter. Dette er en problemstilling og en urett som har pågått i mange år. Når samfunnet har behov for planlegging og gjennomføring av samferdselsløsninger, vil det av og til føre til at grunneiere må avstå eiendom. Dette har ført til at altfor mange grunneiere og beboere har levd i uvisshet i veldig mange år når det gjelder innløsningstidspunktet. Beboerne som ønsker å selge husene sine, får ikke solgt, og de kan ikke planlegge for framtiden. Dette er en urimelig byrde for enkeltpersoner og har medført stor personlig belastning for enkeltmennesket. Jeg er glad for at Samferdselsdepartementet ser denne urimeligheten og har tatt tak i problemet. Nå haster det. Vi kan ikke la folk leve i denne uvissheten. Jeg forventer og tror at retningslinjene kommer på plass snarest mulig, og at situasjonen avklares for beboerne som har ventet i årevis. Flertallet i komiteen mener også at prinsippene skal være like for hvordan en håndterer båndlegging av boliger ved planlagte jernbane- og veiprosjekter. Jeg har forståelse for at saken er kompleks, og at dette dreier seg om både jus og økonomi. Som politikere må vi være ordentlige, men vi har også en forpliktelse overfor enkeltmennesket i samfunnet. Denne uretten mot privatpersoner har som sagt pågått i mange år, og vi fikk altså ikke noe drahjelp til å løse dette problemet under forrige regjering. Fremskrittspartiet, som i den senere tid har masseprodusert Dokument nr. 8-forslag, kom ikke på tanken i forrige periode å hjelpe mennesker som har fått båndlagt sine eiendommer. Nå har Samferdselsdepartementet satt i gang arbeidet med retningslinjene og har bekreftet at departementet vil komme tilbake til saken i forbindelse med statsbudsjettet for 2009. Det er jeg glad for, og jeg imøteser en god løsning for alle som er rammet. I Drammens Tidende på lørdag var det et leserinnlegg hvor det stod: «Gi oss tilbake handlefriheten over våre egne liv og eiendom. Nå kan vi ikke vente lenger.» Dette er et rop om hjelp, og det har jeg tillit til at departementet hører.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Nå flyr det mange store ord forbi her. Jeg forventer nå, med det hastverket som vi ser at mange har, at summen ligger i deres alternative budsjett. Jeg regner med at det ligger en mal til grunn, og at det er regnet på dette. 500 husstander, ble det nevnt. Hvor mye utgjør det for ansvarlige politikere? Vi må jo sørge for at både det juridiske og det økonomiske er på plass. Det forventer jeg. Vi kan ikke leke politikk. Ja, det haster. Til representanten Heieren Hundhammer vil jeg si at det haster. Det har hastet i mange år, også da Bondevik II-regjeringen, med Skogsholm som samferdselsminister, hadde ansvaret, og det hastet den gang Fremskrittspartiet hadde påvirkningsmuligheter på budsjettet, men det var ikke noe Dokument nr. 8-forslag å øyne da.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Først vil jeg si at uansett hvordan man organiserer oppgavene i den norske forvaltningen, vil man aldri finne en organisering som ikke krever en sømløs tilnærming også til de andre departementene. Vi i Fiskeri- og kystdepartementet har et utmerket samarbeid med Samferdselsdepartementet. Jeg er helt sikker på at vi skal klare å se havnenes og farledenes rolle i forhold til det øvrige transportsystemet. Men det er altså slik at oljevernberedskap, måten vi organiserer sjøsikkerhetsarbeidet vårt på, henger nøye sammen med havforvaltningen som sådan. Fiskeri- og kystdepartementet har mange oppgaver som må ses i sammenheng med det Kystverket holder på med. Så kan vi ikke organisere oss bort fra finansielle behov eller på en måte trylle fram mer penger. Vi må prioritere, uansett hvordan vi organiserer oss, eller hva slags finansieringsmåter vi finner på. Problemet vårt i Norge er ikke at vi mangler penger. Det er at vi mangler arbeidskraft. Det er en stor utfordring.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Jeg er grunnleggende uenig i Fremskrittspartiets analyse av situasjonen og de påstandene som representanten Sortevik her fremstiller. For det første er jeg uenig i beskrivelsen av at vi ikke mangler arbeidskraft. Jeg tror at de som steller med dette i det daglige, vil støtte meg i det. For å skaffe mer arbeidskraft til veie må vi ha et inkluderende arbeidsliv som gjør at flere kan delta. Flere hundre tusen mennesker i Norge står i dag utenfor arbeidslivet. Det er et problem. Vi må også tiltrekke oss mer utenlandsk arbeidskraft. Ikke på noen av de to områdene har jeg sett at Fremskrittspartiet har noen troverdig oppskrift. Så skal vi fra Regjeringens side bevilge så mye penger norsk økonomi tåler. Men bruker vi for mye penger, blir det gode det bestes fiende. Da skyter renta i været, og vi stiller folk med boliglån og norsk eksportindustri i en svært vanskelig situasjon. Der ønsker ikke vi å havne.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Dette handler om å ha en ansvarlig budsjettpolitikk. Hvis vi i de årlige budsjettene bare skulle ha måkt ut milliarder uten å se til at vi hadde tilstrekkelig arbeidskraft til rådighet, ville konsekvensene for Norge vært brutale. Jeg tror ikke Fremskrittspartiets løsning med på en måte å gå ut av de årlige budsjettene og lage nettopp slike hokuspokusløsninger for å få fram mer penger, er noen gangbar vei. Uansett om vi hadde brukt mer oljepenger, ville vi ikke kommet bort fra at vi er nødt til å prioriterere.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-02:
Jeg er ikke betrygget av at Fremskrittspartiet har funnet en forsker helt innerst i kottet på Statistisk sentralbyrå som støtter deres oljepengebruk, så lenge ikke sentralbanksjefen er overbevist. At Statoil eller andre overskrider sine budsjetter, er jo ikke det vi snakker om her. Vi snakker om de budsjettene som staten legger fram hvert år, og som har betydning for presset i norsk økonomi. Alle økonomiske fagmiljøer i Norge sier at vi må være tilbakeholdne med oljepengebruken i høykonjunktur. Så kan vi heller bruke mer når det er lavkonjunktur. Regjeringen er innstilt på å bruke så mye penger norsk økonomi tåler, men ikke mer. Det blir ikke mer havner av det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-16:
Jeg vil på vegne av representantene Torbjørn Andersen, Tord Lien, Kåre Fostervold og meg selv framsette forslag om en helhetlig vannkraftsatsing.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-16:
Riksrevisjonens rapport er en ganske omfattende kritikk av manglene ved arbeidet med å oppfylle de forpliktelsene som Norge påtok seg ved å undertegne Göteborgprotokollen i 1999, slik saksordføreren har gjennomgått. Det er samtidig få av Riksrevisjonens rapporter som så mange regjeringer og partier må stå til ansvar for, som denne. Göteborgprotokollens forpliktelser om å redusere utslippet av NOx ble undertegnet i 1999, av Bondevik I-regjeringen med Venstres Guro Fjellanger som miljøvernminister. Så overtok Stoltenberg I-regjeringen, med Arbeiderpartiets Siri Bjerke i Miljøverndepartementet, ansvaret. Deretter kom Bondevik II-regjeringen, først med Høyres Børge Brende, deretter med Kristelig Folkepartis Knut Arild Hareide, før dagens regjering, med en miljøvernminister fra Sosialistisk Venstreparti, inntok departementet. Det har vært fire regjeringer hvor alle partier, unntatt saksordførerens, har vært representert, og seks miljøvernministre har hatt sjansen, men ikke grepet den, til å starte opp arbeidet med å gjøre det som er nødvendig. Og om saksordføreren sikkert vil bedyre sitt partis uskyld, var i hvert fall partiet fødselshjelper for den regjeringen som har hatt lengst tid på seg, selv om det ikke gikk så lang tid før jordfaren frasa seg ansvaret for barnet. Jeg tror vi skal ta denne saken som en alvorlig påminnelse om at det å undertegne en internasjonal avtale ikke er nok. Signaturen må følges opp med konkrete tiltak hvis gode målsettinger skal nås. Med det alvor som er brakt inn i klimatruslene, må vi la Riksrevisjonens anmerkninger bli en inspirasjon til alle for å gjøre det som er nødvendig for å oppfylle Göteborgprotokollen. Det er ennå tid til å nå målene. Det er ennå mulig å gjøre Riksrevisjonens spådommer om at målene ikke blir nådd, til skamme. Og det er mulig å oppnå reduksjoner av miljøskadelige utslipp. Göteborgprotokollen setter utslippstak også for svovel, nitrogenoksider, ammoniakk og flyktige organiske forbindelser. Konvensjonen for langtransportert grenseoverskridende luftforurensning har gjort opp status. Dette viser at protokollens europeiske deltakerland har redusert utslippene av svovel med 73 pst., nitrogenoksider med 35 pst., ammoniakk med 21 pst. og flyktige organiske forbindelser med 51 pst. Det går altså an å få til betydelige reduksjoner.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-16:
For 13-14 år siden hadde jeg gleden av å starte opp arbeidet med et visjonsdokument om IKT for Regjeringen. Det trakk opp visjonene for hvordan informasjonsteknologien kunne tas i bruk på en måte som ville endre våre arbeidsmåter innen mange sektorer. I dokumentet om en IKT-politikk for Norge, som vi kalte Den norske IT-veien, Bit for Bit, pekte vi f.eks. på hvordan Internett ville endre reiselivsbransjen. I dag er dette blitt en realitet. Vi trakk også opp visjonene for hvordan helsevesenet ville endres. De perspektivene som ble trukket opp, var: «Informasjonsteknologien kan gi bedre samarbeid mellom generalist og spesialist, mellom lokalsykehus og spesialsykehus. Gjennom regionale og nasjonale helsenettverk kan medisinsk spisskompetanse utnyttes av flere, uavhengig av avstander.» IKT skulle ikke bare effektivisere virksomheten på det enkelte sykehus, men skulle endre arbeidsmåtene og lenke de ulike leddene sammen, slik at vi fikk mer effektivitet og bedre kvalitet. IKT har bestemt endret hverdagen i helsevesenet, bl.a. ved at Internett har gitt pasientene lettere tilgang til medisinsk kunnskap. Derfor møter helsevesenet i dag pasienter som er bedre informert enn før, både om egen sykdom og om nye muligheter for helbredelse, uansett hvor i verden disse mulighetene finnes. Men som Riksrevisjonens rapport viser, og som saksordføreren har redegjort for, er det fortsatt langt igjen til man har lyktes i å utnytte de muligheter IKT byr på for å effektivisere aktørene - og effektivisere på tvers av aktørene. Vi vet fra kontorhverdagen at visjonen om det papirløse samfunn synes lenger unna jo flere datamaskiner vi får, men det at man fortsatt fører både elektronisk journal og papirjournal, er i hvert fall ingen effektivisering av hverdagen på norske sykehus. Vi kan ofte være for optimistiske i forhold til hvor mye IKT kan forenkle arbeidet vårt, og eksemplene på at omfattende dataløsninger fort blir både mer tidkrevende og dyrere å få i drift, er mange. Men jeg håper Riksrevisjonens rapport fører til et sterkere blikk på hvordan IKT utnyttes i helsevesenet, for det er fortsatt, slik vi hadde visjoner om for 13 år siden, store muligheter for bedre tjenester, bedre samspill mellom aktørene og bedre kvalitet på tjenestene dersom dette verktøyet tas i bruk fullt ut, ikke som en duplikator, men som en erstatning for manuelle verktøy. Ti år med handlingsplaner har altså ikke gitt tilstrekkelige resultater, og sterkere nasjonal styring er sikkert viktig. Men dette er kanskje også en indikasjon på at vi ikke får fullt gjennomslag for å utnytte de mulighetene IKT byr på, før de på bakken, altså de som gjør jobben i sykehusene, selv griper mulighetene og ser hvilke lettelser det kan gi i en travel hverdag.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-16:
Det var innlegget fra Fremskrittspartiets Ib Thomsen som fikk meg til å ta ordet, fordi man gir inntrykk av at man ønsker å løse problemene for dem som har vanskeligheter med å komme inn på boligmarkedet - altså de som sliter økonomisk med å kunne eie egen bolig. En av de store verdiene, tror jeg, i det norske boligmarkedet er at vi har en så høy eierandel. Det har ført til at det er gjennom bolig det norske folk i all hovedsak gjør sin sparing. Og det at man har utviklet mekanismer gjennom Husbanken og på andre måter, har gjort at det store, store flertallet eier sin egen bolig, og at alle får muligheten til å dele, så å si, den sparegrisen. Det gir en rettferdighet og en mulighet. Så når Fremskrittspartiet tar til orde for å flytte subsidiene over fra investeringshjelp til bostøtte, slik at man kan utvikle et større leiemarked, vil det forrykke den balansen. Det vil være utleieren, den som eier utleieboligen, som vil få sparegevinsten gjennom prisstigning og kostnadsvekst, og ikke den som leier. Den som leier, betaler altså de løpende utgiftene, men sitter ikke igjen med noe av verdistigningen eller noe sparing. Det er en overflytting av midler fra leietaker til eier, som da er en annen. Det vil selvsagt være investorer som tjener på det systemet. Fremskrittspartiet pakker inn en overføring av verdier fra dem som bor, til dem som eier, i en sosialpolitisk innpakning som ikke vil være holdbar. Den andre merknaden de har, som ble utdypet i innlegget, er at hvis vi bare får bort alle de håpløse restriksjonene så vi kan få bygd flere boliger, så vil prisene synke. Det er sikkert riktig. Hvis vi fikk enda større fart på boligbyggingen - det er jo ikke slik at det bygges få boliger, det er mulig det bremses opp litt nå, men de siste årene har det altså vært bygd mange boliger - hvis den kunne økes ytterligere slik at man fikk et større boligtilbud enn boligetterspørsel, ville det forhåpentligvis føre til at prisene ville synke. Men hvem tenker Fremskrittspartiet skal ta den økonomiske risikoen ved å bygge boliger det kanskje ikke er kjøpere til? Hvem er det som skal gjøre det? For noen må satse pengene sine på å sette opp boliger - som skal stå tomme. Og hvem skal eventuelt betale kostnadene ved de boligene som står tomme? Det synes jeg Fremskrittspartiet burde ha et godt svar på før de kommer og presenterer den type forslag.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-06-16:
Göteborgprotokollen om reduksjon av gasser, bl.a. NOx, ble undertegnet av Norge i 1999 og godkjent i Stortinget i 2000. Norge har arbeidet aktivt for forpliktende internasjonale avtaler for reduksjon av langtransportert luftforurensning. Gjennom Göteborgprotokollen har vi forpliktet oss til å redusere utslippene slik at NOx -utslippene i 2010 ikke vil overstige 156 000 tonn årlig. I 2006 var utslippene 195 000 tonn, en reduksjon med 18 000 tonn siden 1990. Målet med Riksrevisjonens undersøkelse har vært å undersøke myndighetenes arbeid med å redusere NOx -utslipp for å kunne oppfylle forpliktelsene i Göteborgprotokollen. Riksrevisjonen konkluderer med at det er lite sannsynlig at Norge vil klare å oppfylle forpliktelsene i Göteborgprotokollen innen 2010. Det begrunnes bl.a. med at det er omfattende tiltak som skal gjennomføres i løpet av kort tid, og usikkerhet knyttet til virkemidlene. Kristelig Folkeparti er enig i at slik det ser ut i dag, vil ikke Norge greie å redusere utslippene av NOx i den grad vi er forpliktet til innen 2010. Regjeringen satset i utgangspunktet alt på ett kort - en NOx-avgift som viste seg ikke å virke, og som også var dårlig utredet. Avgiften rammet næringslivet hardt, særlig fiskeri, sjøfart og reiseliv. Konsekvensene for næringslivet og mulige alternative virkemidler var ikke godt nok utredet. Til tross for at Regjeringen så at fiskeri, sjøfart og reiseliv ble hardt rammet, ønsket den ikke å komme med tilstrekkelige tiltak som kunne bidra til å lette denne vanskelige situasjonen for disse næringene, slik som f.eks. en merkbar økning i fiskerfradraget. Det er uheldig at man ikke fulgte opp med en mer offensiv og målrettet strategi med tilrettelegging for fleksible løsninger og et mest mulig tverrsektorielt system med avgifter differensiert etter utslipp av NOx og/eller tredjepartsløsninger. En slik strategi ville åpnet for langt mer styringseffektive virkemidler som direkte pålegg og krav finansiert ved hjelp av tredjepartsløsninger. Den framforhandlede avtalen mellom staten og 14 næringsorganisasjoner er bra, men den kommer dessverre for sent. Kristelig Folkeparti har hatt tro på en fondsløsning. Det er bra at Regjeringen nå satser på dette. Det er på tide at Regjeringen iverksetter mer styringseffektive virkemidler for reduksjon av NOx-utslipp som gjør at Norge står bedre rustet til å innfri forpliktelsene etter Göteborgprotokollen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2008-06-16:
Riksrevisjonens undersøkelse av myndighetsutøvelse for reduksjon av NOx-utslipp er viktig og gir en god faglig oversikt over et komplisert område, som også hele komiteen påpeker i innstillingen. Jeg vil på vegne av Senterpartiet understreke at fokuseringen på virkemiddelbruk er viktig. Min korte kommentar her i dag går på at vi nok må innrømme at forslaget om NOx-avgift som kom i forbindelse med statsbudsjettet, ikke var godt nok utredet, særlig med hensyn til konsekvenser og virkninger for næringslivet, ei heller med hensyn til betydningen for å imøtekomme kravene om reduksjon i utslippene. Derfor kom Stortingets vedtak om NOx-fond, og det var viktig at det kom. Det er en frivillig avtale, og den ansvarliggjør næringslivet i mye større grad enn en ren NOx-avgift ville gjort. Det er viktig å få fram at all innbetaling i NOx-fondet går til konkrete miljøtiltak, som gjør at det er enklere på det viset å få med seg næringslivet i arbeidet. Jeg vil understreke fra Senterpartiets side at det er viktig å finne ordninger i miljøarbeidet som ansvarliggjør næringslivet og ivaretar dets interesser, samtidig som en greier å oppnå de nødvendige målsettinger om reduksjon i utslipp. Slik sett er kanskje denne NOx-avtalen mellom de 14 organisasjonene og staten en mal som vi også må se nærmere på og ta i bruk også ved framtidige tilsvarende ordninger.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-16:
Med hensyn til spørsmålet om avgift, eller trussel om avgift, versus avtale tror jeg ikke vi skal se bort fra effekten av Al Capones velkjente ord om at man kommer lenger med et vennlig ord og en pistol enn med et vennlig ord alene. Det kan vel hende at trusselen om avgift har gjort det lettere å forhandle fram den avtalen som vi nå har fått, enn det ville vært å gjøre det så å si helt på bar bakke. Det er kanskje også en av grunnene til at vi har fått til en slik avtale, mens det Bondevik-regjeringen etterlot seg, var løst snakk på dette området. Nå er avtalen der, og vi skal gjøre hva vi kan for å få den til å virke. Jeg er ikke kjent med detaljene i det spørsmålet Per-Kristian Foss reiser, men jeg skal definitivt ta det med meg tilbake og se på hva vi kan gjøre for å få en raskere innfasing av mer miljøvennlig teknologi i oljenæringen når det gjelder NOx. Generelt er miljøteknologi spesielt på den måten at det er en nesten utelukkende politisk drevet teknologi i verden. Den utvikles i privat sektor, i private bedrifter og forskningsinstitusjoner, men det er når det offentlige setter rammene og driver den fram, at den kommer. Veldig lite miljøteknologi har blitt drevet fram av rene kommersielle hensyn, slik som det er på de aller fleste andre områder, hvor det er privat sektor i seg selv som driver teknologien videre. Når det offentlige - særlig de avanserte markedene, og Japan er et fremragende eksempel på det, California er et annet - setter tøffe rammer for hva industrien kan gjøre, er det ganske ufattelig hvilken skaperevne det fins i det private næringsliv for å få teknologien på plass. Det å ha en tøff og streng regulering av oljevirksomheten er noe av det aller viktigste Norge kan gjøre for å få rask teknologiutvikling, for det er et av de få områdene hvor teknologiutvikling i Norge vil ha globale dimensjoner. Uten å være veldig spesifikk når det gjelder det spørsmålet Per-Kristian Foss stiller, er jeg generelt utrolig enig. Vi må stille veldig strenge regler overfor oljevirksomheten for at de skal drive fram ny teknologi på dette området.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-06-16:
Jeg er helt enig med statsråden i at det først og fremst er ved teknologiforbedring på dette området at NOx -utslippene kan reduseres. Jeg skal ikke gå inn i drøftelsen av hvor lang tid det har tatt å få denne avtalen på plass med næringsorganisasjonene, og hvor klokt det var å ha en avgift alene som et førsteutspill. Der vil jeg egentlig bare vise til Lars Peder Brekks innlegg, som har problematisert dette på en også for meg dekkende måte. Men på ett område er Norge faktisk i den situasjon at vi påvirker teknologiutviklingen direkte. Det er i petroleumssektoren, hvor det er departementet som godkjenner den teknologi som skal brukes på hvert enkelt felt. Plan for utbygging og drift av hvert enkelt felt må jo forelegges departementet og direktoratet, som godkjenner om man kan bruke turbiner med lavt NOx-utslipp, eller om man kan bruke turbiner med høyere utslipp av NOx . Mitt spørsmål til statsråden er egentlig mer direkte: Hvorfor fortsetter man å godkjenne turbiner med høyt NOx-utslipp på områder der det fins tilgjengelig teknologi, og der det er mulig med en godkjenning fra norske myndigheter til å gjøre det direkte? Kostnadsspørsmålet i dette tilfellet ligger først og fremst hos staten, for fradragsretten her er så høy at det i praksis er staten som betaler kostnadene.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2008-06-16:
Jeg slutter meg til den grundige gjennomgangen som saksordføreren hadde i sitt innlegg. Samarbeidet mellom den norske og russiske riksrevisjonen er en verdifull nyskapning i det norsk-russiske forholdet. Samarbeidet har i første rekke vært konsentrert om forvaltningen av fiskeressurser i Barentshavet. Det er hevet over tvil at samarbeidet og de parallelle revisjonene betyr mye for kampen mot det ulovlige fisket i Barentshavet. Når overfisket i dag viser tendenser til å gå ned, må dette ses i sammenheng med den brede kontaktflaten som er skapt med russiske organer, herunder samarbeidet mellom de to riksrevisjoner - dette som et tillegg til det viktige operative arbeidet som oppsynsmyndighetene og Kystvakten hver dag gjør. Det at begge lands riksrevisorer har engasjert seg aktivt i samarbeidet, bidrar trolig til å holde trykket opp på dette feltet i begge land. Fra russisk side dreier det seg om en instans med stor tyngde og autoritet. Det er også slik på norsk side. Det er derfor god grunn til å berømme Riksrevisjonen for denne innsatsen. Det er viktig at et slikt samarbeid fortsetter. Memorandumet som ble undertegnet i juni 2007, bør bidra til det. I tillegg til fiskeriene har partene besluttet å utvide samarbeidet til nye områder. En gjennomgang av sider ved atomsikkerhetssamarbeidet står nå for døra. Dette arbeidet ser Arbeiderpartiet fram til med stor interesse. Ved komiteens besøk i Murmansk ble flere utfordringer omkring ulovlig fiske i Barentshavet drøftet med representanter fra forskjellige russiske myndigheter. I denne forbindelse kom det tydelig fram - og det ble understreket av den russiske møtelederen - at de tilstandene som hersket på russisk side på 1990-tallet, ikke ville komme tilbake. Det var også viktig fra norsk side i det samme møtet å presisere at de norske fiskerne er underlagt like streng kontroll som de russiske, med den forskjellen at de fleste norske kontrolleres når de kommer til havn. Det er derimot viktig å øke omfanget av informasjonsflyten fra norsk side om hvordan kontroller utføres og følges opp, slik at man kan unngå at kontrollregimets arbeid blir feiltolket, med de unødige misforståelser dette kan bidra til. Barentshavet og Norskehavet har bl.a. store fiskeressurser som må forvaltes på en langsiktig, forsvarlig måte. Forskning, regulering og ressurskontroll er nøkkelbegreper i denne sammenheng. Dette, sammen med begge lands riksrevisjoners samarbeid, vil bli viktige virkemidler i kampen mot ulovlig fiske framover.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2008-06-16:
Eg viser også til saksordførarens grundige og gode gjennomgang. Som det går fram av innstillinga, er det ein samstemt komite som legg fram denne saka. Eg vil derfor berre kort understreke eit par viktige moment. Det går først og fremst på dette med uregistrert og ulovleg uttak, og det faktum at det er Noreg og Russland som i fellesskap forvaltar fiskebestandane i Barentshavet, viktigheita av at ein då forvaltar ein fornybar ressurs, og at det å drive med ei berekraftig hausting er noko vesentleg. Vi har i tidlegare tider opplevd at også norske fiskarar har tømt havet for enkelte av bestandane. Vi har i den seinare tida klart å føre ein politikk som har gjort at vi har fått ei berekraftig hausting, som har gjort at bestandane har kome opp igjen. Då er det viktig at dei to landa som her har eit så stort ansvar, samarbeider, slik at vi kan halde fram med å ha denne berekraftige haustinga, og har eit samarbeid og ei samhandling når det gjeld å bevare bestandane. Derfor er det bekymringsfullt at det er så store uregisterte og ulovlege uttak at nesten kvar femte torsk som blir teken ut, er uregistrert og ulovleg teken ut. Då kan vi kome i den situasjonen at dersom dette held fram, kan vi risikere at dei nasjonale kvotane må setjast ned for at vi i det heile skal kunne ha denne berekraftige utviklinga, slik at vi heile tida kan halde fram med å hauste av denne viktige ressursen som betyr så mykje for så mange, og som er eit matfat for verdas befolkning. Som elles i samfunnet er det slik at det er dei lovlydige som må lide fordi enkelte ikkje følgjer lova. Derfor er det viktig at Noreg og Russland her samarbeider, og at dei i ei samhandling og samforståing om kor viktig dette er, tek tak i det og slår hardt ned på dei som driv med lovbrot. Det er viktig å streke under det som komiteen også seier når det gjeld dette med Kystvaktas moglegheit til å kunne drive ein effektiv kontroll, at vi også får Russland til å vere med på det, og at vi har gjensidig forståing og kanskje også ein gjensidig kontroll av kvarandre. Derfor er det viktig at Kystvakta økonomisk og utstyrsmessig blir sett i stand til å ta på seg det store ansvaret som vi trass alt forventar at dei skal ha. Det er bekymringsfullt at Kystvakta faktisk ikkje har vore i stand til å føre ein ressurskontroll på grunn av ein del feilinvesteringar, og at dei kanskje ikkje har ressursar til å drive effektivt og langsiktig arbeid. Så vi håpar komiteens merknad om at Kystvakta bruker dei nødvendige ressursane for å kunne gjennomføre effektiv kontroll av fiskeressursane, blir følgt opp av Regjeringa. På den måten kan vi vere i stand til å ta vare på dei store fiskeressursane som ligg der, dei store fiskeressursane som kan skape aktivitet i heile landet, både i Noreg og i Russland, og hjelpe til med å gi mat til dei som treng det i verda.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2008-06-16:
Eg har berre behov for å gi ein kort kommentar til den førre talaren, frå Framstegspartiet, som nemnte at budsjettet var over 1 milliard kr. Det var jo nettopp det som var saka den sommaren i 2006 då vi gav beskjed til journalistar at innanfor eit budsjett på 1 milliard kr forventa me at Mattilsynet klarte å sjekka frysediskane. Då gjekk Framstegspartiet ut og sa at Regjeringa måtte koma med meir pengar. Og det var samtidig som dei hadde redusert budsjettet. Det er viktig å få ein klarleik i det.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-06-16:
Det er beklagelig å måtte registrere at statsråden innledningsvis i sitt innlegg forsøker å være litt småflåsete i forhold til forslagsstillernes forslag og innlegg. Fremskrittspartiet foreslår jo ikke noe mer byråkrati med dette forslaget. Greit nok at det skal lages en enkel serviceerklæring og gjøres en evaluering, men dette forslaget handler først og fremst om å gjøre byråkratiet mer effektivt og servicerettet overfor dem det skal tjene. Det er jo ofte ankepunkter mot byråkratiet. Dette er jo ting som hele næringskomiteen hører når vi er ute på reiser. Vi hører bl.a. at det er regionale forskjeller i utøvelsen av regelverket når det gjelder Mattilsynet, og det opplever også næringene som negativt. Når statsråden har den tilnærmingen til dette som han har, at dette nærmest er helt unødvendig å ta opp, er det da slik at statsråden mener at stortingsrepresentanter, som er folkets ombud, skulle se helt bort fra det store antall henvendelser som de mottar?