Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2008-05-29:
Regjeringen hevder i stortingsmeldingen at kvinners rettigheter og likestilling er et av de viktigste innsatsområdene i utviklingspolitikken. Utenrikskomiteens behandling av meldingen viser at Stortinget deler dette syn, da innstillingen vi i dag behandler, er enstemmig på de aller fleste punkter, noe også saksordføreren, Ågot Valle, var inne på. Bedring av kvinners stilling og rettigheter er ofte et langsiktig arbeid, fordi det bl.a. handler om endring av maktstrukturer og maktrelasjoner. Det er derfor viktig at myndighetene, sammen med det sivile samfunn, videreutvikler politikken på dette området, og vi ser fram til den kommende utviklingsmeldingen, der politikken på dette feltet kan utvikles videre. Vi er tilfreds med at en enstemmig utenrikskomite i innstillingen slår fast at vurdering av resultater i bistanden vanskelig kan oppnås uten klare mål og målbare tiltak. Siden FNs første kvinnekonferanse, i 1975, har det vært mange framskritt, spesielt med tanke på å få flere kvinner til å delta i beslutningsprosessen. Det er imidlertid fortsatt en lang vei å gå mange steder. Kvinnediskriminering, som hindrer kvinners deltakelse, er ofte begrunnet i kultur, tradisjon og religion. Fundamentalister og fundamentalistiske bevegelser truer kvinners rettigheter og likestilling. Jeg er svært tilfreds med at en enstemmig komite slår fast at man fra norsk side skal være tydelig og si fra der andre tier, og holde nasjonale myndigheter ansvarlige for rettighetskonvensjoner. Det er også viktig å støtte kvinner som gjennom egen organisering utfordrer patriarkalske maktstrukturer, noe som vi ser eksempler på fra bl.a. islamske kvinneaktivister. Kvinners deltakelse i den verdiskapende sektor er helt avgjørende i utviklingspolitikken, både for å sikre dem økonomisk uavhengighet og for å bekjempe fattigdommen. Tilgang på kapital gjennom mikrokreditter har vist seg å være et svært positivt bidrag til dette. Utenrikskomiteens medlemmer fikk under et besøk i Angola sist høst på nært hold oppleve hvordan dette fungerte i praksis. Der fikk vi møte småbedriftseiere, både kvinner og menn, som stolt fortalte om sine prosjekter. Det er også svært viktig at man gjennom de enkelte lands lovgivning får på plass både eiendomsrettigheter og bruksrettigheter for kvinner for å styrke deres muligheter for entreprenørskap. Mange steder er det nødvendig at man også innarbeider arverettigheter for kvinner i lovgivningen. Uten dette risikerer mange fattige kvinner i dag å stå på bar bakke uten muligheter til å forsørge seg og sine barn. Næringsutvikling og handel er helt avgjørende for å bekjempe fattigdom. Småbedrifter med lokal forankring er mange steder viktige elementer i en framtidig næringsutvikling, og også her kan driftige kvinner spille en avgjørende rolle. Utdanning av jenter er en annen og svært viktig forutsetning for å fjerne fattigdommen og må være et prioritert område både for utviklingsarbeidet og for innsatsen for å styrke kvinners rettigheter og likestilling. Bekjempelse av vold mot kvinner må også være et prioritert området. Europarådets Wien-deklarasjon og FNs kampanje må derfor aktivt følges opp fra norsk side. Kjønnsbasert vold er et hinder for kvinners livsutfoldelse, realisering og deltakelse og må bekjempes. Kjønnslemlestelse, drap på nyfødte jentebarn og æresdrap er totalt uakseptabelt og må motarbeides med aktiv handling både fra norsk side og fra verdenssamfunnets side. Til slutt vil jeg understreke at kvinner i fattige land ikke automatisk må defineres inn i en offerrolle, selv om dette dessverre er tilfellet mange steder. Kvinner er i mange land en betydelig ressurs, som man ikke alle steder har vært klar over. Det må arbeides for en klarere bevisstgjøring av dette, i tillegg til at forholdene i langt sterkere grad må legges til rette for aktiv kvinnedeltakelse på alle plan i samfunnet. Dette er en viktig forutsetning for at det kan være mulig å lykkes med en politikk som kan bidra til en positiv utvikling i fattige land.