trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-03-09:
Jeg registrerer at det er en positiv utvikling i debatten, at man ikke tillegger hverandre motiver som man vitterlig ikke har. Representanten Oppebøen Hansen, undertegnede og flere har pekt på at det flertallet har søkt etter, er å finne en rettferdig og mest mulig riktig og ryddig ordning. Man har selvsagt ikke stilt opp budsjettbeskrankninger før man har lett etter dem, og jeg registrerer med tilfredshet at også mindretallet tar det til orientering. Så har representanten Andersen spørsmål om hvorfor man da ikke finner en forklarlig ordning. Ja, flertallet har forsøkt å finne en forklarlig ordning. Den vesentligste forskjellen mellom dykkere før 1990 og etter 1990 er jo hvorvidt man har vært omfattet av yrkesskadeforsikring e.l. Da omtaler jeg selvsagt ikke det at utviklingen i selve dykketeknologien og måten å gjøre det på har utviklet seg, men det er altså en vesentlig forskjell, fordi at de som kom etter 1990, har hatt mulighet for å være omfattet av yrkesskadeforsikringen. Derfor har flertallet sett hen til: Hva ville man ha mottatt i kompensasjon dersom også de som var før 1990, hadde vært omfattet av den samme ordningen? Nettopp i et forsøk på å gi uttrykk for den anerkjennelse som man ønsker å gi i forhold til pionerdykkerne, og gi uttrykk for at man ønsker et raust oppgjør, har man lagt til grunn ikke-yrkesskadeforsikringsbegrensninger på 30 ganger grunnbeløpet, men faktisk benyttet 40 ganger grunnbeløpet. Det er også begrunnelsen for at vi mener at dette er et raust oppgjør. Så må jeg få lov til å korrigere representanten Sandberg, som tidvis hører bare det han vil høre. Jeg vil derfor få lov til å sitere en setning fra mitt innlegg: «Granskingsrapporten slår da også fast at «en ikke ubetydelig del» av pionerdykkerne «sliter med» seinskader.» Selvsagt har en samstemmig komite lagt det til grunn. Det er også årsaken til den brede enigheten om at en kompensasjonsordning skal iverksettes. Ingen har dratt i tvil at det er senskader, selvsagt er det dokumentert.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
La meg først få lov til å følge opp litt i forhold til den forrige replikkrunden. Statsråden ville følge opp Stortingets intensjon. Men for meg er det litt uklart hva som er Stortingets intensjon. Så jeg vil utfordre statsråden på nytt: Er det nå slik at statsråden vil pushe på for at i hvert fall det eventuelle oppreisningsbeløpet kan utbetales umiddelbart, uavhengig av f.eks. opprettelse av en nemnd? Så hørte jeg statsråden si i sitt innlegg at han var fornøyd med at flertallet foreslo et godt og ansvarlig oppgjør. Tenker da statsråden på ansvarlig oppgjør i forhold til bruken av midler? Det vil jeg gjerne få avklart. Én ting til, når det gjelder yrkesskadeforsikringsloven i forhold til 30 G: Nå blir det forhåpentligvis lagt opp til 40 G, og det skal jo være en viss samordning her. Loven opererer altså med 30 G, men her er det snakk om 40 G. Er det slik at de siste 10 G ikke skal være med i samordningen, for det er jo ikke lagt inn i loven?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
La meg først få si at det som representanten Oppebøen Hansen avsluttet med, var interessant. Jeg tenkte faktisk jeg skulle ta fatt i Schjøtt-Pedersens ubeskrivelige frekkhet i forhold til hans opptreden tidligere i dag, for maken til forsøk på å ro seg i land ut fra de vedtakene de nå er med på, har jeg ikke sett. Det samme ser jeg nå også ut fra Oppebøen Hansens innlegg. Som saksordfører har jeg vært forsiktig, tror jeg, i mitt innlegg i dag. Jeg har opptrådt på en sindig måte, også i alle de skyggemøtene vi har hatt. Jeg kan gjerne gjenta at jeg mistenker Arbeiderpartiet og regjeringspartiene for først å ha lagt en ramme, og så laget en modell etterpå. Men hvis det ikke er slik, hvorfor i all verden kunne ikke Arbeiderpartiet og regjeringspartiene da avklare f.eks. bruken av Petroleumsforsikringsfondet? Det har de fortsatt ikke gjort. De vil fortsatt dra dette inn i revidert. Det burde vært enkelt på et tidligere tidspunkt å avklare hvorvidt de ønsker å bruke Petroleumsforsikringsfondet eller ikke. Derfor gjentar jeg påstanden: Det er altså andre motiver som ligger til grunn for at Arbeiderpartiet og Regjeringen ikke vil utvide rammen til denne kompensasjonsordningen. Og så til representanten Schjøtt-Pedersens innlegg. Her har vi lagt opp til at vi, skal jeg si, i all fortrolighet skal prøve å komme fram til et forlik uten å spisse debatten for øvrig. Så antyder altså Schjøtt-Pedersen i sitt innlegg at det kunne ha forekommet dykking som har medført senskader. Hvor mye opplysninger og dokumentasjon skal representanten Schjøtt-Pedersen ha før han ærlig og oppriktig innrømmer at her er det noen som har fått skader? Maken til frekkhet, maken til å gi ris og det å kaste bensin på bålet, som representanten Schjøtt-Pedersen gjør her, har ikke jeg sett. Ja, det er noen som har gitt signaler om at de er fornøyd – og det er gjentatt av Schjøtt-Pedersen og representanten Hogsnes. Selvfølgelig er det noen dykkere som blir fornøyd med 2,5 mill. kr. Men poenget er jo at med de 2,5 mill. kr når en ikke fram til dem som har hatt de største tapene, de som var yngst, og de som dykket først. De som St.meld. nr. 47 for 2002-2003 har som mål å nå fram til, pionerdykkerne, er ikke fornøyd. Det synes jeg at forlikskameratene bør ta alvorlig. Til representanten Hogsnes vil jeg også kommentere avvisningen i forhold til en gruppeanmeldelse. Jeg står her med en fersk mail fra Institutt for offentlig rett, som slår i hjel disse påstandene fra Hogsnes. Det er kanskje det vi går i retning av nå, rett og slett en gruppeanmeldelse mot staten. Det var noe som hele komiteen fryktet. Derfor ønsket vi å komme fram til et forlik, noe vi ikke greide.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
Jeg vil ganske kort si at jeg er glad for at representanten Schjøtt-Pedersen også nå innser at en skade har skjedd, og at han innrømmer det på slutten av debatten. Jeg vil bruke de 50 sekundene jeg har igjen, til å oppfordre statsråden på nytt til å lete etter løsninger som på en raskest mulig måte får i hvert fall kompensasjonsordningen på plass, men ikke minst at han leter etter løsninger som vil avhjelpe de problemene den enkelte dykkeren i hverdagen sliter med i dag. Det tror jeg er veldig viktig nå i forhold til Nordsjødykkeralliansens engasjement i saken, og ikke minst også i forhold til Stiftelsen Kontakttelefonen for Pionerdykkere i den videre prosessen. Jeg håper også at flertallet innser at det er mulig å bruke Petroleumsforsikringsfondet når vi kommer til revidert budsjett, slik at vi unngår en debatt da om å hente inn millioner av kroner fra andre budsjett for å få på plass den kompensasjonsordningen som flertallet nå går for.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-03-09:
Aller først, i dyp respekt for representanten Hoves juridiske kompetanse: Eg er heilt einig i hans tolking når det gjeld det med etterlatne. Det antek eg òg statsråden er. Så har eg lyst til å seie at denne saka har vist seg å bli meir vanskeleg enn ho behøvde, fordi Regjeringa ikkje har lagt fram ei tilråding i saka. Og det er faktisk ikkje første gongen Regjeringa har kome med saker til Stortinget utan tilråding. I og med at statsråden er ny, skal eg ikkje leggje skylda på han. Men eg ber i alle fall om at han tek med seg det signalet tilbake igjen til Regjeringa at slik kan ikkje Stortinget ha det. Så er eg glad for det statsråden kvitterte ut når det gjeld å få til ei rask utbetaling til dei som slit mest økonomisk, og som har det vanskelegast. Men eg er overtydd om at dei som er i denne situasjonen, er veldig opptekne av kva slags tidsperspektiv vi snakkar om. Er det snakk om i morgon? Er det snakk om i neste veke? Det er òg formalia knytte til den straksløysinga som eg har skissert. Kva er det som skjer dei nærmaste dagane?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-03-09:
Eg vil minne om utgangspunktet her som komiteen sluttar seg til, nemleg at ein ikkje tek stilling til om det er noko rettsleg ansvar for staten i denne saka. Komiteen legg i innstillinga vidare vekt på at staten ikkje har eit rettsleg ansvar, men eit moralsk ansvar – og det er noko anna. Derfor meiner fleirtalet at det var viktig å få etablert eit oppgjer som var både enkelt, raskt og effektivt. Så kan me sjølvsagt bli kritiserte for det. Men eg vil likevel hevde at ved ei individuell prøving av mange saker, slik mindretalet i komiteen har gått inn for, blir det lagt opp til at det er saker som vil ta veldig lang tid. Blant anna Arbeidarpartiet har blitt utfordra med omsyn til forslag nr. 2, frå SV, Senterpartiet og Framstegspartiet, som er omdelt på representantane sine plassar. Eg har lyst til å minne om bakgrunnen for den ordninga som ein vedtek å etablere her i dag, nemleg det banebrytande arbeidet som dykkarane i Nordsjøen gjorde i tidsrommet 1965–1990. Det er derfor me no etablerer ei kompensasjonsordning for pionerdykkarane og gjev dei ei kollektiv anerkjenning. På denne spesielle bakgrunnen er det klart at den ordninga som blir foreslått for nordsjødykkarane, ikkje utan vidare kan overførast til andre forhold. Forslaget om ei generell kompensasjonsordning på norsk sokkel vil innebere at staten tek på seg eit ansvar som òg ligg på selskapa. Det er viktig å halde fast ved at selskapa er gjevne ein rett på sokkelen, men òg har eit ansvar for å sikre tilsette og etterlatne. Eg er kjend med at Regjeringa for tida vurderer ulike typar kompensasjonsordningar for ei mengd ulike grupper. Det gjeld, for å nemne nokre område, krigsbarna, barneheimsbarna, pasientar med stråleskadar, romanifolket osv. Og i den grad det skulle bli aktuelt å etablere meir generelle ordningar, vil eg be om at statsråden tek med seg substansen i forslag nr. 2, og at Regjeringa òg vurderer det som eit grunnlag for ei meir generell ordning i ettertid. Heilt til slutt må eg seie at eg er ganske opprørt over saksordførarens og representanten Holmås´ overtramp når det gjeld Arbeidarpartiets motiv i denne saka. Det har aldri vore snakk om å etablere ei økonomisk ramme først, og så lage ordninga etterpå. Eg er vanlegvis ein sindig mann, men eg er ganske lei meg og ganske opprørt over slike påstandar frå denne salen.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-03-09:
Det representanten Heikki Holmås tillegg Arbeidarpartiet, at me først har fastsett ei økonomisk ramme for oppgjeret, er ei avsporing av debatten. Det har aldri vore Arbeidarpartiet sitt motiv i denne saka, og eg håpar at heller ingen andre parti i dette huset gjer slike avvegingar. Men eg innser at meir ordkløyveri omkring dette berre forvirrar debatten. Det er ei avsporing, som sagt. Eg kan òg leggje til at me ikkje kjenner eksakt til talet på dykkarar som vil ta del i denne kompensasjonsordninga, heller ikkje talet på dei etterlatne. Me har derfor inga aning om om sluttsummen vil bli 400 eller 500 mill. kr, f.eks. Når det gjeld Petroleumsforsikringsfondet, har ikkje Arbeidarpartiet avvist det i utgangspunktet, men me har sagt at me skal kome tilbake til det i samband med behandlinga av revidert nasjonalbudsjett. Men det som er viktig å slå fast her, er at det oppgjeret som Stortinget vedtek i dag, skal finansierast.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-03-09:
Andre har kvittert ut det som ble reist som et spørsmål til meg i et tidligere innlegg. Derimot må jeg få lov til å kommentere et par av de synspunkter og påstander som vi har hørt om det forberedende arbeidet i kommunalkomiteen. Jeg fastslår at her har vi fått fremført synspunkter, basert på både synsing og fortolkning, som ikke er plagsomt presise i forhold til de fakta vi her håndterer, og som ikke bidrar til å belyse sakens kompleksitet. Jeg skal nøye meg med ett eksempel, nemlig spørsmålet om vår holdning til den beredskap som er knyttet til dykking på dyp over det som i dag er lovlige dybder. Svaret på det spørsmålet ligger jo i forslag til vedtak III, som er et enstemmig forslag, der vi sier: «Stortinget ber Regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av hvordan dykkeraktiviteter organiseres på norsk sokkel i dag.» Det betyr at svarene ikke er åpenbare, men det er de svarene og den orienteringen vi ber om å få, og det gjør en samlet komite.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-03-09:
Helt for ordens skyld: Jeg deler selvfølgelig statsråd Meyers oppfatning av at installasjoner stenger ned ved behov for bemannet dykking på dyp utover lovlig nivå. Der oppgavene kan løses med ubemannet dykking, skjer altså ikke det. Men fortsatt ligger mitt poeng fast, nemlig at det er en enstemmig kommunalkomite som ber om at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en gjennomgang av hvordan dykkeraktiviteter organiseres på norsk sokkel i dag. Det vil også gi en anledning til å favne praksis omkring denne problemstillingen. Så skal jeg forsikre om at vi her i dag vedtar ordningen. Det betyr at da gjenstår inndekningen av den, og det er det som skjer i revidert. Det tror jeg regjeringspartiene og flertallet her skal garantere vil skje.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Det er et spørsmål om raushet og, kan en kalle det, tradisjoner dette oppgjøret dreier seg om. Det er klart at hvis man bare synes synd på dykkerne, eller føler et visst moralsk ansvar, slik som Karl Eirik Schjøtt-Pedersen uttrykte det, så vil dette være et raust oppgjør. Men hvis man egentlig har et ulovfestet objektivt ansvar for disse dykkerne, er det ingen tvil om at dette oppgjøret ikke er et raust oppgjør. Det var derfor mindretallet ville skjære igjennom og lage en ordning som om vi hadde et objektivt ansvar. Jeg vil spørre statsråden om hva slags prinsipper for økonomisk kompensasjon og erstatning han mener ligger til grunn for det som er flertallets forslag til kompensasjonsordning, som sannsynligvis blir vedtatt her i dag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Jeg besitter ennå ikke den freidighet som Karl Eirik Schjøtt-Pedersen besitter i forhold til det å ta ordet til en åpenbar misforståelse for å prøve å oppklare noe som åpenbart ikke var en åpenbar misforståelse, nemlig at det er helt åpenbart at rammene har lagt premissene for utformingen av denne erstatningsordningen. Når han selv senere skulle beskrive premissene og prinsippene bak denne ordningen, kom han i skade for å begå noe som må ha vært en åpenbar misforståelse. Når han beskrev utbetaling gjennom yrkesskadeforsikringen, sa han at premissene var 30 G. Ja, det er riktig, det. Men yrkesskadeforsikringen består av to forskjellige elementer. Den består av en skade man har lidt, og et framtidig økonomisk tap. Det framtidige økonomiske tapet er på 30 G, men for at man skal få utbetalt det som pionerdykker – hvis det var det som var tanken – måtte man ha fått pengene dagen etter at man ble ufør. Og det er jo ikke tilfellet. Mange av disse menneskene har ventet i veldig mange år på denne utbetalingen. Når man har ventet i veldig mange år, vil man ha hatt et økonomisk tap i løpet av den perioden. Hvis man hadde tenkt å basere seg på yrkesskadeforsikringsloven, ville altså dette ha kommet i tillegg, og den var forsvunnet i Schjøtt-Pedersens opplegg. Det er som å si at man på en måte skulle fått utbetalt stortingslønn for å ha sittet fire perioder på Stortinget, og så skulle man fått denne beskjeden: Nei. Pengene utbetales ikke i dag, de utbetales om 16 år, og så skal man liksom få det samme da som det man skulle fått den dagen, i stedet for å få pengene løpende. Det er det vi snakker om når vi sier at denne ordningen ikke er basert på noen grunnleggende prinsipper eller på noen andre ordninger. Det er hummer og kanari. Jeg vil gjerne si en ting i forhold til dette med objektiv erstatning. Hans Kristian Hogsnes sa at lovavdelingen avviser at man fra departementets side har et objektivt ansvar, og avviser granskingskommisjonens konklusjon om at staten har et objektivt ansvar. Det er ikke det de gjør. Det de gjør, er at de sier at de ikke vil ta konkret stilling til om staten er erstatningspliktig på dette grunnlaget, men de sier at lovavdelingen bemerker at man har vanskelig for å se at det som framkommer i kommisjonens utredning, er tilstrekkelig til å fastslå noe rettslig ansvar for staten. Det er ikke tilstrekkelig, men man vil jo ikke gå videre for å finne ut om man kan få et tilstrekkelig rettsgrunnlag for å si at så er tilfellet. På bakgrunn av kommisjonens innstilling sier vi derfor: La oss droppe jusen, la oss droppe å prøve disse tingene for Høyesterett, gjennom hele rettssystemet. Det er en uverdig måte å gjøre det på. La oss i stedet slå fast at Stortinget tar ansvar og gir folk en skikkelig erstatningsordning. Det får vi ikke flertall for, og det synes jeg er trist.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Det er jo klart for alle hva vi mener – det er ikke det som har vært disputten her i dag. Fra vår side har det først og fremst gått på hvorfor Arbeiderpartiet går med på en ordning som etter vår oppfatning er unik og ikke forankret i noen tidligere prinsipper for erstatningsutmåling. Det har vært vårt utgangspunkt for å tenke vårt. Men det til side, for vi er ferdige med det. Helt på tampen tenkte jeg å avslutte med å si at de tingene som vi faktisk får til i dag i forhold til både bokutgivelse og oljemuseet, og at vi får en skikkelig gjennomgang av dagens situasjon for dykkere, aldri ville ha kommet opp hvis det ikke hadde vært for den utrettelige innsatsen som Nordsjødykker Alliansen og andre har stått for. Jeg tenkte at jeg spesielt skulle trekke fram dem og Henning Jakhelln, som har drevet med et utrolig tallknuseri og utrettelig kommet med konstruktive innspill helt til det siste. Jeg er skuffet, sint og lei meg for at vi ikke kom i mål, men er tross alt glad for en del av de tingene vi har fått til. Men mest av alt sitter jeg igjen med en følelse av at dette burde vi ha klart å få helt i mål.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2004-03-09:
Det var representanten Magnhild Meltveit Kleppa sitt innlegg som fekk meg til å ta ordet, for ho understreka at eg hadde sagt at det var umogleg for eit parlament ikkje å skjegla til andre grupper. Og sjølv stod ho jo fram som eit eksempel på at ingen som har behandla denne saka, no ikkje veit kva andre grupper har fått, og kva andre grupper er tilgodesette med totalt – nettopp fordi det er viktig kunnskap når ein gjev ein kompensasjon. Og eg skal seia det som det er: Vi har tenkt på andre tragediar i Nordsjøen, ikkje fordi vi samanliknar flatt, men fordi vi ville vita kva dei hadde fått, og offera frå «Alexander Kielland»-ulykka har nettopp fått 40 G, som er 2 mill. kr. Når det gjeld nordsjødykkarane, har mange av dei fått 1,450 mill. kr i tillegg. Derfor kunne eg seia, og held fast ved, at nokon kjem over det som er gjeve før. Det er bakgrunnen for min påstand om at pionerdykkarane har fått meir enn det andre har vore i nærleiken av å få. Det gjeld ikkje kvar einaste nordsjødykkar, men det gjeld dei som gruppe. Så seier representanten Per Sandberg at han mistenkjer oss for fyrst å ha valt ramma. Eg vil avkrefta det. Vi trur rett nok at dette vil kosta mellom 400 og 500 mill. kr, men det var viktig for regjeringspartia at kompensasjonen skulle vera like stor eller større enn det som var gjeve til andre grupper før, og det er han. Dekkingsmåten vil vi, som normalt, koma tilbake til ved budsjettbehandlinga, og vi har ikkje avvist bruk av Petroleumsforsikringsfondet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-09:
Av statsråden sitt innlegg kunne ein nærmast få det inntrykket at han no trudde at mindretalet i denne salen etter denne dagen ville innføra amerikansk erstatningsrett i Noreg. Det vil eg avkrefta. Vi understrekar altså at det er andre grupper som kan ha krav på oppreising og erstatning frå den norske staten, men at ein i kvart tilfelle må finna fram til ei ordning, og utan at det, som t.d. i denne saka, skaper nokon presedens for andre saker. Så må eg innrømma at eg i går på vegner av pionerdykkarane tenkte med frustrasjon på at det skjedde eit statsrådsskifte, slik at det var ein ny statsråd som skulle følgja opp denne saka. No ser eg at statsråden grip moglegheita. Eg er glad for at han no bekreftar at framdrifta skal vera rask, og at utbetalingane skal skje kvikt. Eg vil så berre minna om at det kan vera forskjell på korleis statsråden tolkar uttrykket «byråkratisk og vanskelig», og korleis det vert tolka i departementet. Eg ber om at han legg si tolking til grunn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-09:
Eg vil gripa fatt i nokre få merknader som har kome i debatten. Den fyrste er frå Anita Apelthun Sæle, som sa at det var umogleg å vedta ei ordning utan å skjegla til andre grupper som har krav på oppreising. Då vil eg minna om at det er nettopp slik mindretalet si ordning er innretta. Det er sagt at det er andre grupper som har krav og rett på oppreising, men då må ein altså finna ei ordning for kvar enkelt, utan at nokon her skal skapa presedens for andre. Og er det nokon som her står i fare for å leggja opp til presedens, er det faktisk fleirtalet sjølv, fordi dei knyter forslaget sitt til nokre av prinsippa i yrkesskadeerstatninga. Så kom Anita Apelthun Sæle òg i skade for å seia at ingen andre grupper har kome i nærleiken av ei slik erstatning som den som blir vedteken i dag. Eg føreset at ho er klar over at både ved «Alexander Kielland»-ulykka og ved «Scandinavian Star»-ulykka var kompensasjonsbeløpa 40 G. Det vart teke eit fyrste og viktig skritt i år 2000 ved den kompensasjonen som då vart utbetalt – altså 200 000 kr. Men eg må minna Karl Eirik Schjøtt-Pedersen om at her har vi ein granskingskommisjon, og ifølgje denne granskingskommisjonen er det eit klarlagt ansvar mellom utbetalinga i 2000 og utbetalinga no. Så vil eg òg ta opp eit punkt som Karin Andersen no nemnde. Når grensa for djupdykk i dag er på 180 meter, og installasjonane går så djupt som til 360 meter, er det ein uavklart situasjon korleis dette skal handterast. Difor er det viktig at statsråden raskt følgjer opp fleirtalet sitt forslag til vedtak på det punktet som gjeld dykkinga i dag, og at regjeringspartia ikkje bidreg til å trenera det. Når eg nemde uttrykket «byråkratisk og vanskelig», er det fordi statsråden i ein dialog med Stiftelsen Kontakttelefonen for Pionerdykkere kan få eksempel som viser at gjennom den tilrådinga som dei har stått for når det gjeld førehandsutbetalinga av dei fyrste 10 mill. kr i erstatning, har dei gjort den erfaringa at dette har vore byråkratisk og vanskeleg i forhold til departementet. Eg er glad for at han no legg den beste meininga i det uttrykket.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-09:
Per Sandberg fekk ei stor utfordring med å vera ordførar for ei viktig, men vanskeleg sak. Det har han løyst på ein særs god måte og med eit svært omfattande arbeid. Dessverre lukkast vi ikkje i komiteen med å finna ei samrøystes løysing, men prosessen har vist at fleirtalet tøygde seg til meir enn dei 30 G som Regjeringa antyda som ramme. Vi har i dag hatt ein debatt som har vist temperatur og engasjement, og eg tek for gitt at statsråden merkar seg at det trass i ulike tilrådingar er felles utolsemd i komiteen i forhold til rask oppfølging. Det er òg frustrasjon hjå fleire fordi finansieringa ikkje er avklart, fordi det ikkje er slått fast at Petroleumsforsikringsfondet skal kunna brukast. Eg finn grunn til å minna om at det vil vekkja rettkomne reaksjonar dersom ein frå Regjeringa si side kjem tilbake i revidert budsjett med kutt for andre grupper for å få på plass ei finansiering av denne kompensasjonen.
Harald Victor Hove (Høyre), 2004-03-09:
Jeg syns på en måte det nok blir slik at man lager to litt klarere fronter i denne saken enn jeg for min del kan se det skulle være grunnlag for. Vi er vel i den situasjon at spørsmålet om det i dette saksforholdet vil være et objektivt ansvar for staten eller ikke, kunne vi bare fått klarlagt dersom det hadde blitt ført en sak og man hadde fått en avklaring gjennom domstolene. Det er da stor sannsynlighet for at man måtte ha havnet i Høyesterett. Her er det i og for seg gode argumenter både for at det skulle kunne være et objektivt ansvar, og for at det ikke er situasjonen. Både flertallet og mindretallet er vel i den situasjon at de forholder seg slik til denne problemstillingen at det er et uavklart spørsmål med hensyn til hvordan man skal gå videre for å gi et fornuftig, rimelig og rettferdig oppgjør, og rimelig her er ikke brukt i betydningen billig for staten. Man finner da ulike løsninger ut fra den innfallsvinkelen, og jeg syns at man i en viss utstrekning burde kunne ha respekt for hverandres løsninger. Jeg syns i og for seg at mindretallets løsning kunne være en godt brukbar måte å løse det på. Jeg syns flertallets løsning er en god måte å løse det på, og alt i alt én som jeg tror er bedre, uten derved å ville underkjenne den løsning som mindretallet har gått inn for. Bare for å ta et lite poeng til slutt når det gjelder dette med kostnaden: Uten at jeg kan dette så godt at jeg skal gi meg i kast meg å telle kroner og øre, har jeg litt vanskelig for å føle meg sikker på at flertallets løsning nødvendigvis vil bli billigere for staten enn det mindretallets ville ha blitt. Påstanden om at man først har satt rammen for beløpet og etterpå gått inn på løsningen, virker derfor ikke spesielt plausibel.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Jeg har fått med meg både representanten Hoves og representanten Oppebøen Hansens betraktninger og tar dem med meg tilbake til departementet når jeg skal sørge for at Stortingets intensjoner blir oppfylt. Jeg skal også ta med meg et sterkt ønske fra alle berørte parter om en smidig behandling av den situasjonen som skal løses fram til 1. juli, og vil håndtere dette på en måte som ikke oppfattes som byråkratisk og vanskelig, men enkel og god for dem dette angår.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Jeg ber om forståelse for at detaljene i hvordan jeg ønsker å håndtere dette etter at vedtaket i dag er fattet, må jeg få lov til å bruke litt mer tid på. Det som var mitt ønske å kommunisere fra Stortingets talerstol, er både at jeg tar med meg de signalene som har vært gitt i denne debatten, og at jeg er svært opptatt av en ubyråkratisk, enkel måte å håndtere den vanskelige situasjonen på som enkeltmennesker er i, fram til nemnd og ordning er på plass og den mer formelle biten kan gjennomføres. Jeg håper det er et tilstrekkelig svar. I forhold til spørsmålet om ansvarlighet er dette en vanskelig sak, ikke minst fordi politikken møter enkeltmennesker, og i den situasjonen er det krevende også å kunne ha en prinsipiell og helhetlig tilnærming til følelsesmessig vanskelige spørsmål. Og det var det jeg la i begrepet ansvarlig.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Jeg registrerer at representantene for flertallet i denne debatten har oppfattet forslaget sitt som omfattende, godt, ryddig og enkelt, og at det er et forslag til et oppgjør som gir uttrykk for en anerkjennelse og en romslighet fra fellesskapets side overfor mennesker som har gjort en viktig jobb for nasjonen. Jeg konstaterer også, uten å ønske å sammenlikne og sette grupper i for sterk grad opp mot hverandre, i forhold som det kunne vært mulig å sammenlikne med, at dette er et resultat som kan oppleves og beskrives som rimelig raust.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Jeg legger min tolkning til grunn, og jeg er opptatt av – ikke minst gjennom det som nå skal foregå – å bekrefte uttrykket «rimelig raust».
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Når det gjelder dykkevirksomheten i dag og innaskjærs dykking som ikke er omfattet av granskingskommisjonens rapport, vil jeg gjøre oppmerksom på at det er igangsatt et samarbeid mellom myndigheter og arbeidslivets parter for å se nærmere på om dykking i dag er tilfredsstillende regulert og om tilsynet med dykkevirksomheten er tilfredsstillende ivaretatt. Dette arbeidet omfatter også den forskningsrelaterte dykkingen som foregår ved NUI. Arbeidsgruppen skal avlevere sin rapport i april 2004, og departementet vil på bakgrunn av denne rapporten vurdere om det er behov for endringer i dagens regelverk og tilsynsregime med hensyn til yrkesdykking. Denne rapporten vil også danne grunnlag for min tilbakemelding til Stortinget på komiteens forslag til vedtak III. Tilbakemelding på dette vil komme i forbindelse med en ny stortingsmelding om helse, miljø og sikkerhet i petroleumsvirksomheten.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Først til representanten Oppebøen Hansen: Jeg tar med meg i det videre arbeidet med saken i departementet innholdet i forslag nr. 2 for videre vurdering. Til representanten Karin Andersen: Dykking i Nordsjøen i forbindelse med petroleumsvirksomheten har vært og er fremdeles underlagt et forsvarlighetskrav basert på den kunnskap vi til enhver tid har. Vurderingen av det forsvarlighetskravet åpner for en kontinuerlig tilpasning til den nye viten og teknologi vi opparbeider oss. Dette er bl.a. synliggjort ved at næringen selv etter forsøksdykkene ved NUI har pålagt seg en grense på dykk ned til 180 meter. Petroleumstilsynet har på samme grunnlag kommet fram til at det pr. dags dato ikke er grunnlag for å si at dykk til dybder over 180 meter kan sies å være forsvarlig. Slik situasjonen er i dag, vil det derfor heller ikke gis samtykke til bemannede undervannsoperasjoner under denne grensen. Mange av de situasjonene som kan oppstå når det gjelder rørledninger og installasjoner på dybder dypere enn 180 meter, kan i dag med det utstyr som er tilgjengelig, repareres uten hjelp av dykkere. I den sammenheng kan det nevnes at det i forbindelse med petroleumsvirksomheten på norsk sokkel ikke er dykket til slike dyp siden 1989. For situasjoner der ubemannet intervensjon ikke er mulig, vil det ut fra den kunnskapen vi har i dag, være nødvendig å stenge ned installasjoner i påvente av nye teknologiske og operasjonelle løsninger. Alternative metoder er utskifting av rørledninger og utstyr framfor reparasjoner.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2004-03-09:
Kristelig Folkeparti er glad for at pionerdykkerne, som gjorde et banebrytende arbeid i Nordsjøen, nå får en oppreisning og økonomisk kompensasjon for det helsetap de ble utsatt for. Med en kompensasjon på inntil 2,5 mill. kr mener Kristelig Folkeparti at vi nå har ytt pionerdykkerne et verdig oppgjør. Det unner vi dykkerne! Kristelig Folkeparti går også inn for å videreføre ordningen med kontakttelefonen for dem som har behov for bistand i det daglige. Dette er et viktig tiltak for å fremme livskvalitet og økonomisk stabilitet. At det også settes av midler til utarbeiding av bok, utstilling gjennom Norsk Oljemuseum og ikke minst diplom til dykkerne, vil være med på å sikre historien om den ærefulle innsats de har gjort for landet. Det fortjener de! Vi har bak oss en lang og vanskelig prosess for alle involverte parter. Både i media og gjennom henvendelser direkte til oss representanter har trykket vært stort på vegne av dykkerne – det er det ikke vanskelig å forstå. Men som politikere har vi et ansvar for å gjøre en helhetsvurdering, på vegne av dykkerne, på vegne av andre grupper som mener seg erstatningsberettiget, og på vegne av samfunnet. For å være mest mulig sikker på at vi skulle komme fram til et tilfredsstillende og rettferdig resultat har behandlingen av saken vært grundig og tidkrevende. Jeg tror vi har lyktes. Jeg vil derfor advare mot å hausse opp en stemning som kan forlede dykkerne til å bruke penger på langvarige løp i rettsapparatet. Det kan være et blindspor som ikke tjener dykkerne, og som i verste fall kan føre til ytterligere økonomiske problemer. For Kristelig Folkeparti er det svært viktig å ikke se denne saken isolert fra andre erstatningssaker. Vi må skjele både til fortid og framtid. Til forskjell fra mange andre har pionerdykkerne valgt dykkeryrket selv, vel vitende om at yrket var og er risikofylt. Men man kan ikke komme forbi at virksomheten i pionertiden var risikabel – det viser dykkernes historie. Derfor vedtar Stortinget i dag en verdig kompensasjonsordning for dem som var med på dette arbeidet. Vi vet at det er mange andre grupper i samfunnet som ikke har hatt muligheten til å velge bort de overgrep de har vært utsatt for. Det gjelder barnevernsbarn, som er nevnt tidligere, krigsbarn, lobotomerte og taterne – for å nevne noen. Taterne har en av de dystreste historiene. En hel folkegruppe ble utsatt for systematiske overgrep, utført av eller initiert og støttet av norske myndigheter. Dette folket har fått en uforbeholden unnskyldning fra myndighetenes side, men den konkrete oppfølgingen går tregt. Det gjelder både muligheten for individuell erstatning, kollektiv erstatning, bevaring av taterkulturen og ikke minst å forhindre brudd på internasjonale konvensjoner om minoriteter. Mange av dem som ble utsatt for de groveste overgrepene, begynner å dra på årene. Det haster derfor med å få fart på dette arbeidet. Kristelig Folkeparti vil derfor utfordre Regjeringen til å sørge for en rask framdrift og en snarlig avklaring også når det gjelder erstatningsordningen for taterne.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
Som forslagsstiller i denne saken har jeg fått tildelt 3 minutter taletid, og det takker jeg ærbødigst for – men sånn er det vel når man representerer et lite parti som Demokratene. Hvis jeg i dag hadde blitt tilbudt et beløp på 2,3 mill. kr, ville jeg ha sagt: Flott, det er et stort beløp. Men hvis jeg som 20- eller 30-åring hadde kommet ut for en skade takket være et dårlig offentlig regelverk som hadde gjort at jeg ble uføretrygdet for resten av livet, og derfor gikk glipp av arbeidsinntekt i 20, 30, 40 år, så ville dette – ærlig talt – ha vært et ubetydelig beløp. Statsråden snakket om rimelighet. Tilsier ikke all rimelighet at man får erstatning for det man har tapt? Det gjør mange av pionerdykkerne ikke gjennom det forslaget som ligger på bordet i dag fra flertallet. Selvsagt skal pionerdykkerne ha en skikkelig erstatning, minst med det beløp som mindretallet foreslår. Selvsagt skal de i tillegg til det ha en oppreisning fra staten som gjør at staten viser at man har hatt et ansvar. Statsråden sa at kunnskapen om pionerdykking ble utviklet i takt med erfaringene. Klarere kan det ikke sies at pionerdykkerne ble brukt som forsøkskaniner. Det burde gi et større oppreisingsbeløp enn 200 000 kr, minst 1,2 mill. kr, som Fremskrittspartiet foreslår. Selvsagt skal man i tillegg til dette også ha en ærespensjon resten av livet. Representanten Anita Apelthun Sæle sa det så glimrende: «… dei har gjort ein ærefull innsats for Noreg.» Og: «… dei har gjort ein jobb på grensa av det umoglege.» – Javel, pent sagt, men tar hun og resten av Stortinget konsekvensen? Nei. Nordsjødykkerne og pionerdykkerne i Nordsjøen er helter, og derfor fortjener de mer enn pene ord, knapper og glansbilder. De har tatt en stor risiko for å sikre de rikdommene landet har levd av de siste 30–40 årene. Uten pionerdykkerne ville vi alle sammen ha vært mye fattigere. Vår velferd skyldes langt på vei pionerdykkernes innsats, med sitt eget liv som risiko. Derfor skal de ha både en skikkelig erstatning som dekker reelt tap av arbeidsinntekt, en oppreisingserstatning på et betydelig beløp og – det de fortjener – en ærespensjon hvert år framover, likt med krigspensjonen. Jeg tar derfor opp mitt forslag om en ærespensjon på samme beløp som krigspensjonen, som i 2002 var på 240 000 kr i året. Det er levert ut på representantenes plasser.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Dykkersaken dreier seg ikke først og fremst om kroner og øre. Denne saken dreier seg først og fremst om rettferdighet. Noen reagerer på at det kronebeløpet som flertallet foreslår, ikke oppleves som raust. Jeg vil understreke at den opplevelsen av manglende raushet som mange dykkere sitter med, først og fremst skyldes at flertallet nekter å ta ansvaret for det staten faktisk har gjort i denne saken. Når Lossius-kommisjonen konkluderer med at det er overveiende sannsynlig at staten og oljeselskapene bør kunne holdes objektivt ansvarlige, er det rett og slett smålig at ikke flertallet i denne sal i det minste kan gå med på å si: Ja vel, da velger vi en ordning som om vi hadde hatt et juridisk ansvar, lik den ordningen som mindretallet foreslår. Dette dreier seg ikke om grådige dykkere som vil ha mer enn andre grupper. Dette dreier seg om rettferdighet. Dette dreier seg om å få det man faktisk har fortjent. Representanten Schjøtt-Pedersen sa at mye tyder på at man i en tidlig fase ikke hadde kunnskap om skader og risiko, og konkluderte med «et visst moralsk ansvar». Men når man går inn i Lossius-kommisjonens rapport og den bakgrunnsinformasjon som der gis, som bl.a. Nordsjødykkeralliansen har vært svært sentral i å grave fram, vil jeg gå mye lenger enn å si at mye tyder på at man ikke visste. De som ikke visste i den perioden da mange av de dykkerne som i dag sliter, ble skadet, valgte å ikke vite, selv om man hadde dokumentasjon. Man hadde dykkertabeller, f.eks. fra den amerikanske marinen. Man hadde mange muligheter til å ta forholdsregler som kunne ha spart liv og helse for mange dykkere, men man valgte å ikke vite. Jeg tror, dersom vi skal være helt ærlige, at det er en enkel grunn til at de forholdsreglene ikke ble tatt. Oljen måtte opp. Den var så sentral for vårt lands økonomi at man valgte å ikke vite. Det er det som gjør denne saken spesiell, og det er derfor det blir en slik provokasjon når vi ikke velger å ta ansvaret. Vi var ikke langt unna å sende unge mennesker i sin beste alder ut for å dø for landet. Etter annen verdenskrig har vi knapt vært nærmere å gjøre dette enn det vi var i Nordsjøen. Vi har noen helter, som bl.a. er representert oppe på galleriet, som har vært helter i to omganger – først gjennom den innsatsen de har gjort i Nordsjøen, og så gjennom den innsatsen de har gjort for å sørge for at vi alle skal kunne gjøre opp regning på en skikkelig måte. De fortjener gratulasjoner og unnskyldninger, men de hadde fortjent bedre enn det flertallet velger å vedta her i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Statsråden sa i sitt innlegg at man trenger noen prinsipper når man skal håndtere vanskelige saker som berører personer, og som kan bli veldig følelsesladete. Det er SV helt enig i. Det er derfor vi har valgt å forholde oss strengt til det prinsippet at staten har ansvar, ut fra de forutsetningene som andre medrepresentanter har gjort rede for. Det betyr at det prinsippet vi har lagt oss på, nemlig at man skal få erstatning etter den skaden man har lidt, og hva man har tapt, ikke har noe å gjøre med om man har tjent masse penger, eller hvor man har jobbet, slik det kunne høres ut som om statsråden mente. Det dreier seg altså om at man skal få ut fra erstatningsrettens prinsipper, som riktignok er slik at beløpet er relatert til hva man tjener i yrket sitt, men ikke er relatert til hva man har skapt av verdier for landet. Derfor har ikke vi sammenlignet med andre når vi har sett på den ordningen. Vi har rett og slett holdt oss til et prinsipp, fordi vi mener at det er riktig. Så kan man diskutere om det prinsippet i seg sjøl er rettferdig i forhold til andre. Det har blitt gjort flere sammenligninger her i dag. Jeg har lyst til å si at man kanskje skulle tenke seg litt om og innse at en del av de erstatningene som vi har gitt til andre grupper, har vært svært lite rause. Man har heller ikke tatt innover seg prinsippet om et objektivt ansvar. Det er en annen måte å nærme seg dette spørsmålet på enn å si: Jo, men det er så mange andre her som har fått så lite, og derfor kan ikke vi oppføre oss prinsipielt korrekt i denne saken. Jeg har behov for å si det, fordi jeg synes at mange i debatten nå blander sammen mange ulike erstatningsforhold, som vi må ta stilling til framover. Men da mener vi at vi må greie å forholde oss prinsipielt til de sakene, ikke synse fra sak til sak. Det er en flertallsmerknad i innstillingen som dreier seg om situasjonen i dag, og som jeg har behov for at flertallet forklarer hvorfor de ikke er med på. Det er det faktum at det nå er forbudt å dykke under 180 meter, og at vi faktisk har installasjoner som ligger langt dypere enn dette – helt ned til 360 meter. Flertallet, som består av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, mener at «Regjeringen straks må finne en forsvarlig håndtering av denne uavklarte situasjonen». Hva gjør vi hvis det oppstår en situasjon? Skal vi sende dykkere ned, med den risikoen vi vet det er i dag? Jeg har ingen forklaring på hvorfor Regjeringen eller regjeringspartiene ikke mener at vi må avklare denne situasjonen raskt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Hvis den økonomiske rammen ikke var viktig for flertallet i denne saken, er det vanskelig å forstå hvorfor man da ikke har greid å forholde seg til noen prinsipper, noen forklarlige retningslinjer for behandling som hadde vært mulig å forstå for alle. Da hadde man også stått mye sterkere når man skal behandle andre saker, for da hadde man hatt prinsipper, og man hadde ikke sittet og mekket sammen noe som man syns er raust, der man syns man strekker seg langt, men der man allikevel ikke har noen retningslinjer å gå etter. SVs mening er at det ikke skal være billig for staten å ta helsa fra folk. Det mener vi bør være et bærende prinsipp framover når det gjelder hvordan vi skal oppføre oss i slike saker. Så foretok Oppebøen Hansen også en sammenligning med hva som hadde skjedd hvis disse hadde vært dykkere i dag. Da hadde de fått yrkesskadeerstatning, og da hadde de fått mindre. En av grunnene til det er at man mangler hele den ene biten i forhold til litt skade, som man har hoppet over, og den andre biten er at – ja, det reelle forholdet er at noen har betegnet situasjonen nærmest som Texas på dette området – man visste mye, men man satte ikke i gang tiltak som kunne sørge for at dette ble forsvarlig og trygt. Nå er det ikke slik at det er godt nok i dag heller, men det har skjedd vesentlige endringer fra 1990 og framover på dette området som gjør at risikoen i dag tross alt er vesentlig mindre. Det må bety en stor forskjell når vi faktisk vet at det som var situasjonen da, var at det var mange som visste, få som gjorde noen ting med det, og at det faktisk oppstod meget stor skade. Så derfor blir også en slik sammenligning irrelevant. Hovedspørsmålet til Arbeiderpartiet og flertallet er: Hva er grunnen til at de mener at den enkelte ikke skal ha erstatning for de skader de er påført? Hva er grunnen til at de mener at en som ble meget hardt skadet som 23-åring, ikke skal få erstattet det? Hva er den prinsipielle begrunnelsen for å lande på et slikt standpunkt? Så hører jeg at statsråden forsikrer om at dersom det skulle bli behov for dypdykk ned under 180 meter i dag, vil en installasjon bli stengt ned. Ja, jeg hører hva statsråden sier. Likevel er det veldig forunderlig at regjeringspartiene ikke har kunnet være med på den merknaden som flertallet har i innstillingen, og forsikret om det under behandlingen av saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Først ønsker jeg å kommentere noe av det som ble sagt fra flertallet, og det var at en individuell prøving ville ta lang tid, og derfor kunne man ikke gå inn for det. Men en individuell prøving ville altså gi en korrekt erstatning i forhold til det tapet som er lidt, og rettseksperter hevder med styrke at den første saken ville ta noe tid, men da ville man få en erfaring som gjorde at man ville kunne behandle de andre sakene raskt. Vår overbevisning er at et korrekt og rettferdig oppgjør er å foretrekke framfor et som er urettferdig og som gir summariske summer til den enkelte, uavhengig av skadenivå og skadetidspunkt. Så til saken om hvordan situasjonen på sokkelen er i dag, for jeg ble litt forvirret av representanten Hogsnes’ innlegg. Statsråden sier nå at det er helt avklart at en installasjon blir stengt ned dersom det krever bemannet dykking dypere enn 180 meter. Det slår statsråden fast, og jeg sier at det er jeg fornøyd med. Men Hogsnes’ innlegg kan tyde på at det er uavklart at det skal være slik. Det er vi nødt til å få et svar på, om Hogsnes deler statsrådens oppfatning om at da skal installasjonen stenges ned, eller om han ikke gjør det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
Dette er både en god dag og en trist dag. Det er en god dag i den forstand at det kommer på plass en ordning med kompensasjon og oppreisning for pionerdykkerne. Det er på høy tid. Det er en trist dag fordi det ikke ble et enstemmig storting som kom frem til en ordning som de berørte pionerdykkere, eller dessverre også i altfor mange tilfeller deres etterlatte, kunne være fullt ut fornøyde med. Det hadde vært en mer verdig dag, at man var fornøyd. Jeg tror at dersom flertallet hadde sluttet seg til mindretallets synspunkter, så ville man vært fornøyd. Da hadde det også vært en bare god dag og en verdig dag. Det er klart det er opp til Stortinget som lovgiver å ordne det hvis det skulle være noen problemer når det gjelder finansiering innenfor revidert nasjonalbudsjett, handlingsregelen og alt dette. Hvis det skulle være nødvendig – hva vi mener ikke er nødvendig – kunne vi i tilfelle endret loven om Petroleumsforsikringsfondet og likevel brukt det. Det er altså ikke mangel på muligheter til å gjøre dette utenfor de ordinære rammer, det er viljen hos flertallet som her er mangelfull. Når vi også ser tilbake på historikken om hva bl.a. pionerdykkernes arbeid – det var selvsagt også andre yrkeskategorier med på begynnelsen av oljeeventyret, men pionerdykkerne hadde en veldig, veldig avgjørende rolle – har medført av gevinster for hele det norske storsamfunnet, burde man hatt muligheter til, synes jeg, å avslutte en dag som i dag med at det bare skulle være verdighet og fornøydhet. Jeg synes det er litt trist at flertallet ikke har ønsket dette. Flertallet blander dette litt sammen med yrkesskadeforsikringen som kom senere. Dette er, synes jeg, helt spesielle forhold. Og når Regjeringen hevder at det ikke var nok nærhet for staten til at det kan være snakk om yrkesskadeforsikring, viser jeg til saksordfører Per Sandbergs hovedinnlegg, hvor det går helt klart frem at staten er den som har det fulle og hele ansvaret for alt som har skjedd i Nordsjøen, og at staten er ansvarlig på alle områder og moralsk sett. Da synes jeg det er leit at man prøver seg på juridiske spissfindigheter for å late som om ikke staten er den som har ansvaret for det som har skjedd på sokkelen, det være seg som lovgiver, som bedriftseier, som forskriftsutformer, som kontrollmyndighet og som alt annet. Å komme trekkende med en yrkesskadeforsikringstenkning som har kommet inn mange tiår senere, synes jeg er et vikarierende argument. Jeg skulle ønske at dette hadde vært en bare god dag, og at pionerdykkerne, deres familier og de altfor mange etterlatte hadde vært fornøyde med at de hadde vunnet frem med den kampen de har måttet kjempe i altfor mange år.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2004-03-25:
Jeg vil på vegne av Jan Tore Sanner, Ingebrigt S. Sørfonn, May Britt Vihovde, Bjørg Tørresdal og meg selv fremme forslag om endringer i Stortingets forretningsorden og bevilgningsreglementet.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-03-25:
Jeg vil framsette et forslag om at folkevalgte ikke kan uttale seg på vegne av et parti når vedkommende ikke lenger er medlem av partiet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-03-25:
På vegne av Per Sandberg og meg selv vil jeg sette frem forslag om strukturelle endringer for å øke den økonomiske veksten og redusere arbeidsledigheten.