Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-03-09:
Akkurat i en sånn sak får jo de ferske representantene fra vår landsdel litt historisk sus, så jeg ble fristet til å minnes en tidligere representant som i en hektisk TV-debatt om hvalfangst måtte skyte inn at det sies om hvalen at han er så intelligent at han synger. Så avsluttet han med: «Men er det sant at han søng, kanskje han bare bannes?» Litt av den problematikken ligger jo i den saken vi behandler nå. Som innledningen i meldingen viser, kommer denne meldingen som et ønske fra et tidligere storting. I meldingen fra 2004 etterlyste man en mer aktiv forvaltning av sjøpattedyr – både av hensyn til styrket vern og økt utnytting av bestandene. Man så også at prinsippet om økosystembasert forvaltning av de marine ressursene ikke kunne oppfylles om man så bort fra sjøpattedyrene. Det kulturelle bildet av nordmenn som fiskere og fangstfolk sliter på mange måter i motvind i dagens samfunn. Det er nok ikke bilder verken med høtt, hakapik eller harpun vi viser fram av en norsk nordmann når vi i utlandet skal fronte Norges rolle som den ypperste av fiskeriforvaltere – og den ypperste av fiskeriforvalterne kan vi med rette hevde å være. Norge har gjennom mange år opparbeidet et forvaltningsmiljø og forvaltningsmodeller som er blant de beste i verden. Dette er en forvaltning bygd på de fremste vitenskapelige miljøene og på kystbefolkningens erfaring nedarvet gjennom generasjoner. Derfor er det med bekymring jeg registrerer at den nye meldingen på viktige områder ikke går lenger enn den forrige. Det kan på mange måter virke som om man trekker seg litt tilbake for å tekkes verneinteressene, heller enn å fronte god forvaltning og ikke minst norsk kystkultur. Høyre, sammen med Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, ber derfor om økt innsats for å skape internasjonal forståelse for den norske forvaltningsmodellen. I mange år har Norges rolle i IWC, Den internasjonale hvalfangstkommisjonen, vært debattert. Mange har hevdet at Norge har problemer med å få gjennomslag for sitt syn på en helhetlig forvaltning. Gjennomgangsmelodien har vært at etter neste års årsmøte skal vi gjøre en vurdering av Norges forhold til kommisjonen. Det er etter opposisjonens mening på høy tid å gjøre den vurderingen. Derfor kommer et forslag der vi ber Regjeringen om å komme til Stortinget med en sak om dette. Handel med selskinnsprodukter er i EU tilsynelatende overlatt til samme komité som bl.a. har ansvar for det indre markeds handel med parfyme og nylonstrømper. Det er faktisk sånn at det ikke er komiteen som har ansvar for forvaltning av fiskeriene, som skal se på denne saken. Den heter fiskerikomiteen – og var stort sett totalt ukjent med at det fantes sel og hval i havet. Dette er et godt eksempel på at man i det moderne samfunn er på god vei til å opparbeide en stor avstand til naturen. Da EFTA-parlamentarikerne og medlemmer fra næringskomiteen var i møte med EU i Brussel 23. februar, ga også medlemmer fra Europaparlamentets næringskomité klart uttrykk for at man fra EUs side ikke ville se handel med selprodukter og fiskeriforvaltning i sammenheng. Dette viser med all tydelighet viktigheten av at vi fra Norges side står på at en økosystembasert forvaltning forutsetter at man tar med hele økosystemet, og at vi i forlengelsen av dette ivaretar hensynene til kystnæringene på best mulig vis. I arbeidet med meldingen har vi fått mange innspill på dette med kystsel. Det er store bestander langs hele Norges kyst, som gir grunn til bekymring. I møte med norske forskningsmiljøer er man forsiktig med å være bastant på hvor stor del av kystfiskbestandene selen beskatter. Forskerne sier som vanlig at man vet for lite, og at det forskes for lite. Kanadiske forskere derimot har akkurat kommet ut med forskningsresultater der man hevder at kystselbestanden er en betydelig større aktør enn før antatt, både fordi den spiser store mengder fisk, og fordi den i jakt på føde skader enda større mengder fisk. Da kan det faktisk virke litt defensivt at man ikke varsler større forskningsinnsats på dette feltet. Det sies at bestandstellingen skal økes, og at overvåkingen skal styrkes, men samtidig sier man at dette ikke vil utløse behov for mer midler, ei heller gi økte administrative konsekvenser. Det kan faktisk virke som om man sier én ting, men skal gjøre noe helt annet. Forskningsmiljøene arbeider også med problematikken rundt bestandsestimat for kysttorsk. Her framstår også kystselen som en betydelig predator, og at man ikke kan gi sikre tall, forklarer forskningen atter en gang med for liten innsats og for lite materiale. Kysttorsken står i fare for å komme på rødlista, og dette kompliserer forvaltningen av kystfiskeriene betydelig. Det er enda en grunn til å øke fokus på kystselbestanden. Mitt klare råd etter å ha lyttet til forskerne og kystbefolkningen er at man øker uttaket av kystsel betydelig. Dette er begrunnelsen for forslag nummer tre fra Fremskrittspartiet og Høyre. Så til det siste som er selfangstnæringen. Dette er en næring som opplever betydelige problemer med å få lønnsomhet i driften. I tillegg sliter den med betydelig motstand basert på følelsesladede innlegg fra naturvernere. Som hvalfangstnæringen er også denne næringen avhengig av støtte og hjelp fra politiske myndigheter. Rammene rundt bærekraftig drift er vanskelig, og markedet er preget av betydelig påvirkning fra aktører med en helt annen agenda. Da er det ekstra problematisk at man fra departementet utviser betydelig sendrektighet i det å klargjøre driftsrammene for årets sesong. Her står vi i fare for å miste kompetente fangstmiljøer. Støyen rundt rapporteringen etter sist sesong viser vel med all tydelighet at man heller bør styrke enn svekke disse miljøene.