trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg vil avvise at Regjeringen eller undertegnede har bagatellisert muligheten for en økt ledighet. Tvert imot har jeg ved hver eneste anledning når dette har vært tatt opp – og det er riktig at det har vært nokså mange runder på dette siden budsjettet ble vedtatt – understreket den usikkerhet som faktisk er til stede, ikke minst internasjonalt, og det er faktorer som Regjeringen har liten innflytelse på. Men det som er avgjørende innenlands, er først og fremst lønnsoppgjøret, og det må bli moderat. Som jeg sa i mitt første svar: Det bør bli et tilnærmet nulloppgjør, for at vi igjen skal komme ned på et kostnadsnivå som ligger på linje med våre konkurrenter. Det er opplagt det viktigste for å avverge en økt ledighet. Når OECD-rapporten er mer pessimistisk enn det Regjeringen har vært, skyldes det at OECD-rapporten bygger på andre lønnsutviklingsforutsetninger. Mens Regjeringen har lagt til grunn at man skal få en lønnsvekst på 5 pst. i år, mener OECD at den vil bli på 6,6 pst. De har altså ikke den tiltro som vi har til partene i arbeidslivet om at de får til et moderat oppgjør.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Det er helt klart Regjeringens intensjon å gjennomføre det budsjettet som ble vedtatt i høst, med den stramhet som der lå inne. Hvorvidt det lykkes, må vi vurdere når vi kommer litt lenger ut i året. Vi skal ikke legge skjul på at det har kommet en del ubehagelige opplysninger om økte utgifter, f.eks. innen folketrygden, som ikke lett lar seg dekke inn innenfor de reserver man har inne. Men Regjeringens intensjon om å gjennomføre opplegget som forutsatt, er fortsatt et faktum.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg vil avvise at det eneste svaret vi har, er et møte. Det møtet blir tatt med sikte på å få førstehånds opplysninger om hvilke utfordringer spesielt oljenæringen står overfor, og så vil vi som sagt komme tilbake til Stortinget f.eks. i revidert nasjonalbudsjett med forslag til tiltak. Men for å gjenta det for n-te gang, er det fortsatt min oppfatning at det viktigste bidraget for å avverge økt ledighet er at vi får rentene ned. Og hvis man nå skulle begynne å fyre på veldig sterkt med økte offentlige utgifter, tror jeg ikke at rentene ville gå så raskt ned som de ellers ville gjøre. Jeg tror ikke det er mulig å få både i pose og sekk. Man må ha litt is i magen og ikke få panikk fordi om man ser muligheten og faren for økt ledighet. Fremdeles er det slik at vi har en betydelig lavere ledighet i dag enn vi hadde for akkurat ett år siden. Man har ikke fått oppfylt de dystre spådommer om en klart økt ledighet allerede i begynnelsen av 1999.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Ja, det får bli Per-Kristian Foss" vurdering at svaret var ullent. Men jeg sa jo ganske tydelig fra om at Regjeringens klare intensjon er å gjennomføre det stramme budsjettet som vi fikk vedtatt i høst. Så pekte jeg på at vi har en del utfordringer som ikke gjør dette enkelt, men intensjonen er fortsatt til stede. At vi antakelig i løpet av året får en økning på bort imot en halv milliard kroner i utgifter over folketrygden i forhold til det som var lagt til grunn i fjor høst, gjør det ikke enkelt å få gjennomføre budsjettet, og at den innsatsstyrte finansieringen av sykehussektoren også viser seg å være så vellykket at det vil dra av gårde med noen hundre millioner kroner mer, gjør det ikke enklere med en nokså tynn ymsepost. Men som jeg sa: Intensjonen er å gjennomføre budsjettet så stramt som det ble vedtatt, nettopp fordi hovedhensikten med budsjettet var å legge til rette for en reduksjon av rentene, en gradvis reduksjon ned mot europeisk nivå i løpet av året. Det er, som jeg sa flere ganger i forrige spørrerunde, det viktigste for denne regjeringen å oppnå.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg føler ikke det er mulig å gi større garantier enn det jeg har gjort om at man skal gjennomføre et stramt budsjettopplegg. Det er bl.a. også avhengig av hvor sterkt press det blir her i Stortinget for å komme med tiltak, som det gjerne heter, for å motvirke ledighetsøkningen. Det vil i tilfelle gjøre det enda vanskeligere å gjennomføre et stramt budsjett. Men jeg håper at partene i arbeidslivet ser skriften på veggen, at det nær sagt uavhengig av hvordan rentene utvikler seg, er nødvendig at man får et svært moderat lønnsoppgjør til våren. Og det har jeg for så vidt gode forhåpninger om. Jeg synes at signalene som er kommet bl.a. fra LO, varsler at man vil få et moderat oppgjør til våren. Får man ikke et moderat oppgjør til våren, er det i hvert fall ganske sikkert at rentene ikke vil gå raskt ned og vi får antakelig en høyere prisstigning enn vi ellers ville hatt. Da blir utfordringene når det gjelder sysselsetting og ledighetsøkningen, enda større enn med et moderat oppgjør. Så igjen – et moderat oppgjør er det under enhver omstendighet nødvendig å få til til våren.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg må nok si at jeg synes viljen til å forstå det som blir sagt, er nokså liten og viljen til å tolke det på en annen måte enn det som er blitt sagt, ganske betydelig. Og jeg synes det er litt spesielt når det kommer fra Arbeiderpartiet, som nettopp i forrige runde hadde en representant som stod og listet opp en hel del områder hvor det var behov for ytterligere bevilgninger. Det vil i så fall ikke gjøre det lettere å gjennomføre det stramme budsjettopplegget som vi har fått vedtatt. Men igjen, det er Regjeringens klare intensjon å gjennomføre det stramme budsjettet som er vedtatt for 1999.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg tror ikke at man skal ha Siv Jensen som sannhetsvitne for om budsjettet var for stramt eller passe stramt. Det var i hvert fall slik at også Fremskrittspartiet stilte opp i en avtale med regjeringspartiene i høst om et budsjett som ble slik det ble. Internasjonale observatører og analytikere er ikke enig i at budsjettet ble for stramt – tvert imot. Rapporten som vi nylig har fått fra IMF, og rapporten vi fikk fra OECD, som ble presentert i går, sier at budsjettet som er tilpasset den økonomiske situasjonen landet nå befinner seg i. Jeg vil ikke akseptere at det budsjettet som ble vedtatt, var for stramt. Jeg tror tvert imot at det var nødvendig for å gjenopprette tilliten til norsk økonomi og legge forholdene til rette for rentene skulle komme ned mot europeisk nivå. Selv om det ikke er den eneste faktoren som påvirker – oljeprisen er åpenbart av enda større betydning – er det ikke tvil om at også et statsbudsjett tilpasset de økonomiske utfordringene er viktig for å skape tillit og få renten ned. Lønnsoppgjøret har jeg sagt hva jeg mener om. Det må bli moderat, og innretningen får jeg overlate til partene. Men det bør bli et meget moderat oppgjør, helst i nærheten av et nulloppgjør. I den forbindelse, for å bidra til et moderat lønnsoppgjør, har Regjeringen for lengst signalisert at vi vil bidra til å få en etter- og videreutdanningsreform på skinnene. Det er tema for et utvalg hvor også partene i arbeidslivet er med, som nå er i arbeid, og som har frist ut denne måneden til å legge fram sin innstilling overfor Regjeringen. Så vi har en god dialog, bl.a. i spørsmålet om hvordan man skal få etter- og videreutdanningsreformen på skinnene så snart som mulig.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Det er ikke mulig å svare på alle de stilte spørsmålene i løpet av ett minutt. Jeg vil peke på at de største utfordringene og hvor man ser for seg en større ledighetsøkning enn vi så for oss for fire-fem måneder siden da vi la fram nasjonalbudsjettet, er – som jeg nå har vært inne på i flere runder – innenfor oljerelatert virksomhet. Utsiktene der er ikke først og fremst forårsaket av statsbudsjettet, men av at vi har fått en varig meget lav oljepris. Så har statsministeren og jeg ikke bagatellisert faren for ledighet gjentatte ganger. Jeg må igjen tilbakevise at vi har gjort det. Vi har sagt at vi vil vurdere situasjonen kontinuerlig og komme tilbake til Stortinget med forslag hvis vi anser det som nødvendig. Men igjen: Det aller viktigste er å få rentene ned. Jeg håper at også Djupedal kan være enig i at det er det som bidrar best og mest til at man kan opprettholde sysselsettingen og hindre en økning i ledigheten.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-17:
For det første er det ikke Regjeringens politikk å gå for økt ledighet. Der er vi uenig i de uttalelsene som kom fra OECD. Men OECD har selv pekt på en del forhold som de vurderer annerledes enn oss, og som gjør at man kan få en økt ledighet. Jeg var inne på i et tidligere svar at de forutsetter at partene i arbeidslivet ikke makter å få til en avtale om et moderat oppgjør til våren. Det ligger et overheng her på om lag 3,3 pst., og det gjør at skal man få et moderat oppgjør, så er det ikke plass til ytterligere tillegg av betydning. Men OECD-rapporten legger til grunn at man får en lønnsøkning på 6,6 pst. i inneværende år – det vil altså si en enda større lønnsvekst enn vi hadde som følge av lønnsoppgjøret i fjor. Jeg håper at det ikke slår til. I så fall tror jeg man vil opprettholde en høy sysselsetting og avverge en ledighetsøkning.(Presidenten klubber) Når det gjelder forskjellene, har jeg ikke tid til å si noe annet enn at Regjeringen vil legge fram en melding om det spørsmålet, hvor mange tiltak blir vurdert. (Presidenten klubber)
Børge Brende (Høyre), 1999-02-17:
Oljeprisfallet har nok en gang synliggjort norsk økonomis sårbarhet og tydeliggjort behovet for fortsatt vekst i konkurranseutsatt sektor for å hindre økende ledighet. Men hva som er Regjeringens strategi for å hindre dette, er det store problemer med å få tak i. Vekstmulighetene fremover i Norge er jo først og fremst knyttet til verksted- og teknologiindustrien. 11,4 pst. av vår eksport er knyttet til dette området, mens vi ser at man i Sverige eksporterer ca. 50 pst. innenfor teknologi- og verkstedindustrien. OECD kom med en rapport i går, hvor man sa at det skal mye til for å forsvare det høye norske levestandardnivået. Man anbefalte at man måtte begynne å kutte i subsidiene for å sikre arbeidsplasser, og det stod også i rapporten at det norske velferdssystemet var overmodent og lite kostnadseffektivt. Hvilken strategi har Regjeringen for å møte dette, utover det å bli sittende?
Børge Brende (Høyre), 1999-02-17:
«Det statlige pålegget om bygging av et kjemisk renseanlegg på Høvringen i Trondheim fremstår mer og mer som unødvendig. OCEANOR – Oceanographic Company of Norway ASA – dokumenterer i en rapport at en kjemisk rensing til 400 mill. kroner «ikke løser eller påvirker de miljøforholdene som en i dag er enige om bør ha fokus. Disse pengene ville vært langt bedre anvendt i arbeidet med å «sanere utslipp i nærområdene» og «til rensekrav knyttet til de kilder som forurenser kloakken»». Vil statsråden igjen se på saken?»
Børge Brende (Høyre), 1999-02-17:
Svaret fra miljøvernministeren overrasker meg, fordi hun ikke endrer på noe av det hun har sagt tidligere, selv om den rapporten som hun sier hun baserer sine standpunkter på, er tatt til inntekt for et syn som den ikke står bak. OCEANOR fastslår nå – også i Adresseavisen og i samtaler med Trondheim kommune – at investeringen på Høvringen ikke påvirker de miljøforholdene som man i dag er enige om bør være i fokus, og at disse pengene kunne ha vært brukt på en langt bedre måte. Det er også fastslått at Trondheimsfjorden er i en annen situasjon enn hva Oslofjorden er. Den tømmes bl.a. tolv ganger i løpet av et år. Til tider kan det faktisk være mangel på næringssalter. Det er også slik at hvis man tømmer dette ut på dypt vann, vil det ikke ha noen som helst miljøgevinst. Mitt spørsmål til miljøvernministeren blir derfor: Kan man ikke nå legge politisk og faglig prestisje til side og iallfall være villig til å gå igjennom rapporten fra OCEANOR én gang til?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg konstaterer at det forliket som sentrumsregjeringen gjorde med Høyre og Fremskrittspartiet, ledet til en rekke tiltak og vedtak som kan redusere sysselsettingen. Man foreslo og vedtok en konjunkturavgift, man vedtok å kutte i verftsstøtten, man kuttet i kommuneøkonomien, man kuttet i sykehjemsutbyggingstakten, man kuttet i ledighetstiltakene, og man fjernet ungdomsgarantien. Nå har Regjeringen, sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, snudd i et par av disse sakene: i konjunkturavgiften og når det gjelder verftsstøtten. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden nå også ta initiativ til å snu i de andre sakene som reduserer sysselsettingen og kan øke arbeidsledigheten i det forliket man inngikk med Høyre og Fremskrittspartiet – det gjelder kommuneøkonomien, det gjelder tiltaksnivået, det gjelder hjelp til dem som trenger det aller mest i ledighetskøen – og til å bygge ut sykehjemmene i det tempoet som det var lagt opp til i Stortinget?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Dette spørsmålet har vært tatt opp en rekke ganger med finansministeren, og jeg synes det er underlig at han fremdeles synes å bagatellisere spørsmålet om økende arbeidsledighet. Og Skjørestad sa i går at han ikke tror på de prognosene OECD nå legger fram, som er tilsvarende prognosene fra alle andre kvalifiserte som har uttalt seg om spørsmålet. Han legger altså skylden på oljeprisen, og maner til et moderat lønnsoppgjør. La meg da få lov til å spørre helt konkret om lønnsoppgjøret. De store arbeidstakerorganisasjonene har jo sagt at oppgjøret i år skal dreie seg om etter – og videreutdanning. Signalene fra Regjeringen har i så måte vært veldig uklare. Betyr dette at Restad i Stortingets spørretime er villig til å si at staten er villig til å gå tungt inn for å få til en etter- og videreutdanningsreform for å få til et moderat oppgjør, og på den måten, etter Restads prognoser, bidra til at arbeidsledigheten ikke skal stige? Så langt har altså signalene fra Regjeringen vært meget uklare på det punktet, og så langt er det altså helt andre enn Regjeringen selv som får skylden for den økte ledigheten.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg vil gjerne stille statsråd Restad et spørsmål. Statsrådene Arnstad og Restad har gjentatte ganger nå måttet svare for den passivitet som Regjeringen har. I en situasjon der det meste er utrygt – og det har man rett i – må en regjering være offensiv og ikke passiv i forhold til å møte situasjonen. Statsbudsjettet ble strammet inn altfor mye – det sier Siv Jensen i dagens tabloidaviser. Og når Siv Jensen sier det, skulle man kanskje også tenke i Finansdepartementet, for innstrammingen har faktisk bidratt til at en del aktivitet som ellers ville ha vært der, reduseres. Det gjelder barnehagene, det gjelder bygg- og anleggsbransjen, det gjelder i kommunene og ikke minst de store ringvirkningene det får. Så stilte jeg i stad statsråd Restad spørsmål om lønnsoppgjøret og hvilken innretning departementet ønsker å ha på det. Derfor er det viktig å avklare særlig to forhold. Det ene er Regjeringens forhold til etter- og videreutdanningsreformen, som Restad ikke svarte på i stad, og det andre er hvordan statsråden skal sikre at lederlønningene blir moderate, sånn at man gir et signal til vanlige arbeidsfolk om at det skal være et moderat oppgjør.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg er tilfreds med at statsråden så klart sier fra om at han ønsker å bidra til en etter- og videreutdanningsreform, for det vil være kimen til vekst i neste runde og vil selvfølgelig også kunne bidra til et moderat oppgjør. I diskusjonen om budsjettet har vært for stramt eller ikke vil statsråden og jeg sannsynligvis være uenige. Når jeg trekker fram representanten Jensen, er det ikke fordi hun egentlig er et sannhetsvitne, men for å vise at stramhet i budsjett betyr arbeidsledighet. Det henger nøye sammen. Og det betyr at når man strammer for mye inn, får det nødvendigvis konsekvenser for aktiviteten i et samfunn. La meg bare få lov til å utfordre statsråden: Hvis statsråden fremdeles bagatelliserer at arbeidsledigheten kommer til å stige, men den likevel stiger utover våren og fram mot lønnsoppgjøret, betyr det at statsråden er villig til å iverksette nye tiltak, som han nå gjorde med verftsstøtten? Vil man da komme med nye tiltak innenfor boligbyggingen, vil man komme med nye tiltak for å sikre barnehageutbyggingen, vil man komme med nye tiltak for kommuneøkonomien, som vil få positive ringvirkninger, og – ikke minst – vil statsråden også sørge for at det kommer tiltak som sikrer jevn utbygging i …
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-02-17:
Jeg konstaterer at finansministeren på spørsmål fra Børge Brende ikke har noe svar på de langsiktige utfordringene som OECD-rapporten reiser, utover det å vise til et møte med verftsindustrien som er berammet neste uke. Men det var ikke den type utfordringer OECD-rapporten tok opp. Jeg er derimot enig med finansministeren når han understreker at på kort sikt er det veldig viktig med et moderat lønnsoppgjør. Men OECD-rapporten understreker like sterkt et annet forhold, nemlig behovet for et fortsatt stramt finanspolitisk opplegg. Og mitt spørsmål til finansministeren vil være: Vil han sørge for at alle de økte utgifter som allerede er varslet for 1999, vil bli dekket inn, slik at vi også etter revidert budsjett i vår i Stortinget vil kunne stå igjen med et like stramt budsjett for annet halvår som for første halvår – som for øvrig var et budsjett der også Høyre og Fremskrittspartiet medvirket?
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-02-17:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Jeg vil gjerne følge opp det temaet som jeg var inne på i en tidligere spørrerunde. Mitt anliggende er: Hvordan kan vi føre en økonomisk politikk som gjør at vi kan få rentenivået ned igjen til der det var før denne regjering tiltrådte? Finansministeren svarte meget ullent på mitt spørsmål om Regjeringen makter å holde en stram finanspolitikk året ut. Det er særlig urovekkende fra en regjering som har tømt nesten hele ymseposten, og som har understreket at man derfor må være særlig varsom med tilleggsbevilgninger i inneværende år, altså i 1999. Når finansministeren nå opplyste at det kommer nye og uventede utgifter innen folketrygden, er det er et meget alvorlig varsel om at Regjeringen ikke makter å holde stramheten i budsjettet, og derfor heller ikke kan love en rentenedgang som tidligere forespeilet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-02-17:
Det holder ikke med en god intensjon når man skal styre finanspolitikken. Da må man rett og slett ha vilje og være fast og bestemt på at det skal gjennomføres. Det er mulig. Norsk økonomi er solid nok til at man kan holde et stramt finanspolitisk opplegg iallfall i løpet av ett år. Det er klart at det gir en meget dårlig signaleffekt at en regjering allerede starter med første tilleggsbevilgning – riktignok ikke foreslått av den selv, men gjennom sine regjeringspartier – til Stortinget midt i januar i budsjettåret. Da gir man signal til andre departementer om at her er det mulig å prøve seg og også å nå igjennom. Jeg tenker på fraktutjevningsbevilgningen på 47,5 mill. kr – ikke i seg selv store beløpet, men det har signaleffekt til mange. Mitt spørsmål er da: Hvordan tror finansministeren at det vil påvirke lønnsoppgjøret når han nå står og sier at han ikke kan garantere stramheten i det finanspolitiske opplegget for 1999, og dermed har understøttet dem som er bekymret for at rentenivået ikke vil gå ned? Det er jo en forutsetning for et moderat lønnsoppgjør at ikke folk fortsatt skal tape store summer av tillegget fra i fjor og overhenget i år via økte renteutgifter.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Vi kan konstatera så langt etter svara frå finansministeren at han er samd i at det er stor uvisse, men det einaste svaret er altså eit møte som enno ikkje er tillyst, men tenkt halde. Det er for dårleg, må eg med skam å melda vedgå, når ein ser alle dei som har uttalt seg om arbeidsløysa og korleis den vil auka i det halvåret som no kjem, at ein ikkje har funne noko anna svar enn eit møte med oljeindustrien. Kva er det som gjer at Regjeringa er så mykje meir optimistisk enn alle andre – både Noregs Bank, som spår auka arbeidsløyse, OECD, som det har vore peika på, og Arbeidsdirektoratet? Alle desse sier at det blir auka arbeidsløyse. Då må ein gå inn med tiltak. Og det er då vi spør: Er Regjeringa villig til å endra prognosane og koma inn med tiltak i tide slik at dei kan verka, og ikkje slik som med verftsstøtta, som kom to månader for seint?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Eg går tilbake igjen til hovudspørsmålet og sysselsetjinga i oljesektoren. I dag høyrde vi at 400 menneske i Saga må seiast opp. Det var særs mørke tal for Hydro sin situasjon i går. Og dei utanlandske oljeselskapa som fusjonerer, kjem nok til å seia opp mange. Dette forsterkar det som vi diskuterte tidlegare, at sysselsetjingssituasjonen kan verta svært vanskeleg utover året. Då er spørsmålet kva slags rammevilkår denne industrien skal få. Det er ikkje nok med eit møte med oljeindustrien, det er iallfall heilt sikkert, det må vera tiltak som verkar. Og når vi veit at statsministeren stilte kabinettspørsmål på auka CO2-avgift i fjor sommar, då òg oljeprisen var låg, ønskjer ein sjølvsagt ikkje slike tiltak igjen. Spørsmålet mitt til statsråden er: Føler ho at ho har kontroll med situasjonen når det gjeld arbeidsløyse og dei langsiktige rammevilkåra? Er det tidsnok å venta til revidert?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-02-17:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren. Bevilgningene til Forsvaret har relativt sett gått ned gjennom de siste årene, og den enighet som var til stede om at utenlandsoperasjoner skulle finansieres i tillegg til forsvarsbudsjettet, synes ikke å ha fått flertall i den praktiske gjennomføringen. Det tyder da på at vi kan risikere en kraftig reduksjon i Forsvarets struktur i årene som kommer. Forsvarsministeren har stilt spørsmål ved dimensjonene på dagens ledelsesapparat, og ifølge Dagens Næringsliv i går mener stabssjefen at de kuttene som man er blitt pålagt å ta, og som kan forventes i fremtiden, vil ikke kunne gjøres. Er statsråden enig med stabssjefen i Forsvarets overkommando?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-02-17:
Jeg er glad for det svaret statsråden har gitt også når det gjelder den innledende del av spørsmålet knyttet til budsjettforliket med Høyre og Fremskrittspartiet. Det som imidlertid er et tankekors, er at Stortinget har vedtatt et innsparingsmål også for Forsvarets øverste ledelse, og det er etter min mening åpenbart et misforhold mellom ledelsens størrelse og det som etter hvert skal ledes. Mitt spørsmål blir da: Hvilket initiativ vil statsråden ta for at Stortingets vedtak settes ut i livet?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
La meg først si at forsvarsbudsjettet for fjoråret, for det året vi nettopp har gjennomlevd, er av en slik størrelsesorden at det er et av de største i den senere tid. Når det så gjelder utenlandsoperasjoner, som er nevnt, forutsetter også Regjeringen at det som var føringen i langtidsmeldingen, skal gjennomføres fra andre halvår. Det forliket som er gjort med Høyre og Fremskrittspartiet for inneværende budsjettår, vil bli fulgt opp. Så til hovedspørsmålet: Er statsråden enig i det utspillet som stod omtalt i avisen i går? Statsråden er ikke enig. Statsråden er innstilt på å gå gjennom hele Forsvaret, alle de ulike ledd i Forsvaret, fra Forsvarsdepartementet via Forsvarets overkommando til de ulike forsvarsgrenene, og dimensjonere dette i forhold til hverandre. Det vil ta tid, det vil være utfordringer, men det er nødvendig.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Initiativ er allerede tatt. Vi er fra Forsvarsdepartementets side som det ansvarlige departement i gang med å gjennomgå Forsvarets øverste ledelse. Det er naturlig at dette skjer i nært samarbeid med Forsvarets overkommando. Det er også viktig at vi får et riktig forhold mellom dem som leder, og dem som skal ledes. Det betyr at vi står foran rimelig store utfordringer i årene fremover. Men det statsråden ikke kan bekrefte i dag, er at jeg kan lande på en spesiell prosent i reduksjon, eller at spesielle navngitte stillinger vil bli omorganisert, men vi ser på hele ledelsesapparatet i sammenheng.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Det er helt riktig. Dette er en utfordrende sak, og det er en sak som vil ta rimelig lang tid. Jeg kan bare nevne at når det gjelder den omorganiseringen som er foreslått på sjøforsvarssiden, og som nå ligger i Stortinget, har det tatt ca. tre og et halvt år å komme fram dit en er i dag. Det betyr med andre ord at utfordringen er enda større på det området vi nå drøfter. De aktuelle arbeidstakerorganisasjonene vil bli tatt med i føringene, men til slutt er det nok nødvendig å ta en oppsummering og en konklusjon som det tilligger den politiske ledelse å gjøre. Men før det gjøres, vil de som rimeligvis skal høres, bli hørt.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Stortinget vil selvfølgelig få seg denne saken forelagt i hele sin bredde når vi kommer til det punktet da Stortinget skal fatte de nødvendige beslutninger. Det jeg imidlertid må erkjenne og understreke, er at den målsettingen som ble fastlagt for bemanningsreduksjon i Forsvaret for noen år siden, i løpet av den siste tiårsperioden ikke har vært mulig å oppfylle helt ut. Det betyr med andre ord at vi vil se nøye på sammenhengen mellom de mål vi nå setter oss, og de mulighetene vi har til å oppfylle målene. I den sammenheng erkjenner jeg selvfølgelig at i forhold til det som ble antydet fra Stortingets side for noen år siden, er vi ikke i mål ennå. Vi har ikke greid den bemanningsreduksjonen på driftssiden, og jeg må nok i dag innrømme at den målsettingen som da ble fastlagt, var veldig ambisiøs.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
I medhold av lov om militære rekvisisjoner av 29. juni 1951 § 5 varsles eiere av kjøretøyer som er forberedt rekvirert av Forsvaret ved beredskap eller mobilisering. På rekvisisjonsblanketten Forsvaret sender ut, står det at kjøretøyet skal leveres med piggdekk/kjettinger. Blanketten som i dag benyttes, ble utarbeidet i 1986, da det var vanlig med vinterdekk med pigger. Forsvaret har nå gått ut med melding om at denne teksten endres til at kjøretøyene skal leveres med vinterdekk med kjettinger. Forsvaret har ikke krevd at privatpersoner må gå til investering av nye piggdekk dersom eieren ikke har hatt dette fra før. Derimot krever Forsvaret at rekvisisjonsblankettens vedlagte svarslipp returneres til Forsvaret innen svarfristen. På svarslippen er det en rubrikk som gjør det mulig for eieren av kjøretøyet å påføre merknader, f.eks. at det ikke er piggdekk til kjøretøyet. Rekvisisjonsblanketten er nå under revisjon, og omtalen av dette punktet i blanketten vil bli formulert noe annerledes.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Det som er hovedsaken i dette spørsmålet, er at rekvisisjonsblanketten som er mottatt, returneres, og at svarslippen fylles ut. Skulle det derfor være slik at det ikke er rimelig og heller ikke nødvendig å utstyre bilen med kjettinger eller piggdekk, er det anledning til å markere dette i svarrubrikken, og på den måten gjøre Forsvaret oppmerksom på at rekvisisjonen ikke fullt ut er oppfylt, eller oppfylt på en annen måte. Men retur av svarslippen er det vesentlige. Når det gjelder den navngitte person som spørreren har med i spørsmålet, har jeg fått opplyst at svaret for 1999 er sendt inn, men problemene knytter seg til tidligere år, hvor svarslippen ikke er sendt inn.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Det var flere som sperret øynene opp da de leste Dagens Næringsliv i går. Jeg har lyst til å følge opp i forhold til Røsjordes spørsmål, fordi statsråden sa at gjennomgangen ville skje i nært samarbeid med Forsvarets overkommando. Mitt spørsmål er: Hvordan er dialogen med de ansattes organisasjoner, og hvordan vil samarbeidet der være? Omorganisering og personellreduksjoner er ingen enkel sak.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-02-17:
Jeg forstod nå at statsråden er informert om de tankene som har vært gjort i Forsvarets overkommando. Og det er jo bra. Det er bare den hake ved det at Stortinget har lagt en bemanningsreduksjon til grunn for sine bevilgninger. Det er vel og bra at statsråden er informert, det er også vel og bra at de ansattes organisasjoner vil bli informert, men mitt spørsmål blir: På hvilken måte har statsråden tenkt å trekke Stortinget med i denne prosessen? Så vidt jeg kan forstå, er mye av det vi har vedtatt vedrørende rasjonaliseringen i Forsvaret, nettopp avhengig av den bemanningsreduksjonen som hittil, i hvert fall ut fra min kjennskap, har vært lagt til grunn for den planleggingen som skjer.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-02-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fungerende justisminister: «Synes statsråden at landets hovedlufthavn er et egnet sted for ekskursjoner for fanger med alvorlig kriminell bakgrunn, men som allikevel soner i åpen anstalt, og er statsråden enig med talsmannen i Justisdepartementet, som i Dagsrevyen 11. februar 1999 forteller oss at den rømningen vi nettopp har opplevd i forbindelse med en slik ekskursjon, er prisen vi må betale for en liberal kriminalpolitikk?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-02-17:
Takk for svaret. Når det gjelder sted for ekskursjoner for forbrytere med alvorlig kriminell bakgrunn, kan jeg ikke tenke meg noe sted som er mindre egnet enn landets hovedflyplass. Det er midt i hjertet for å slippe unna til alle kanter av inn- og utland. Så uten å detaljstyre, måtte det kanskje være mulig å hviske noen i øret at stedsvalget i denne sammenhengen synes usedvanlig lite velvalgt. Ellers er jeg selvfølgelig klar over og helt enig i det vi sa i innstillingen til kriminalomsorgsmeldingen når det gjelder soning. Der sies det også at det må foretas individuelle vurderinger i forhold til den enkelte straffedømte. Og da stiller jeg fortsatt spørsmålet: Hva gjør vi med innsatte som åpenbart synes det er morsomt å trille ball i hatt med norske myndigheter og drive ap med norske myndigheter gjennom intervjuer mens de er på frifot? Og: Hvilke reaksjoner vil statsråden anbefale, uten å detaljstyre, at man skal foreta seg når man forhåpentligvis får tak i rømlingen? Hvis vi ikke tar vare på denne liberale fengselspolitikken, står vi i fare for å komme i utakt med opinionen, og da vil det presse seg frem en politikk som går motsatt av den retningen som jeg tror både statsråden og jeg ønsker.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg har et spørsmål til statsråd Marit Arnstad. Situasjonen innen oljeindustrien er alarmerende etter de opplysningene vi nå får om sterk nedbemanning, reduksjoner etc. Framtiden synes ikke så lys. Nå er jeg klar over at Regjeringen ikke ensidig har ansvaret for oljeprisene, som er en stor del av årsaken til dette. Men jeg er klar over Regjeringens holdning til oljeutbyggingen i Nordsjøen og aktiviteten der, og i særdeleshet Senterpartiet, som har gått inn for lavere aktivitet. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan Regjeringen nå love at den ikke vil gjenta sine tidligere forslag når det gjelder rammebetingelser for oljeindustrien, nemlig økte CO2-avgifter og økt skatt for denne industrien, og en forenklet saksbehandling ved utbyggingsprosjekter? Med andre ord: Kan vi forvente at Regjeringen nå tar initiativ når det gjelder rammebetingelser for denne industrien, slik at vi kan ha sysselsetting på et høyere nivå?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg takker for svaret. Men mitt spørsmål gikk konkret ut på hvilke tiltak Regjeringen nå ser for seg framover. Vi var jo klar over at oljeprisene var lave og kanskje ville bli enda lavere allerede da statsbudsjettet var til behandling i høst. Men Regjeringen stod da knallhardt både på CO2-avgiftene og konjunkturavgiften osv., ja, den stilte til og med kabinettspørsmål på dette. Igjen er spørsmålet til statsråden: Kan man nå forvente at man vil gå dypere inn i rammebetingelsene for denne industrien, slik at langsiktigheten og forutsigbarheten blir større, og at man også kan se for seg at man ønsker en høy aktivitet på norsk sokkel for å sikre ikke bare inntekter, men også sysselsetting?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg er enig med representanten Nordtun i at vi står overfor en bekymringsfull situasjon når det gjelder oljeindustrien og oljerelatert virksomhet, og kanskje særlig verksted – og leverandørindustrien. Jeg er også enig med representanten Nordtun i at det er først og fremst en lav oljepris som med fullt alvor slår inn over den norske oljevirksomheten. Det viser bl.a. hvor avhengig vi er av situasjonen på oljemarkedet og situasjonen i den internasjonale oljeindustrien. Regjeringen er innstilt på å prøve å redusere ulempene og de negative virkningene av den vanskelige perioden vi er midt oppe i. Det finnes ikke noe enkelt svar, tror jeg, eller noe fasitsvar på hvordan det kan gjøres. Jeg tror det er nødvendig med fleksibilitet i forhold til enkeltavgjørelser. Det har Regjeringen vist bl.a. gjennom den avgjørelsen vi tok i går om å nedsette tariffene på Ula-feltet, som vil sikre de 80 arbeidsplassene knyttet til virksomheten på Ula. Det er også nødvendig med en dialog med industrien omkring hvilke tiltak de ser for seg som nødvendig både på kortere og lengre sikt. Regjeringen vil komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett og drøfte med Stortinget hvilke videre tiltak som er nødvendige.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
La meg først få lov å si at jeg tror det er et åpent spørsmål om noen i løpet av 1998 egentlig forstod hvor vedvarende den lave oljeprisen skulle bli. Jeg tenker ikke minst på at vi også i 1998 hadde debatten omkring muligheten for å bidra til produksjonsregulering, som fikk en svært kjølig mottakelse i starten nettopp fordi man kanskje ikke så alvoret i situasjonen. Når det er sagt, tror jeg vi har en felles oppgave, de politiske partiene imellom, i tiden framover i å se på hvilke tiltak som kan iverksettes for å komme igjennom den vanskelige perioden norsk oljeindustri nå er inne i. Jeg tror for min del ikke at det er noe mål å komme tilbake til det høye og pressede aktivitetsnivået vi hadde i 1998, som på mange måter førte til en oppdrivning av kostnadene knyttet til virksomheten på sokkelen. Men jeg tror det er viktig at myndighetene bidrar til å legge til rette for et fornuftig aktivitetsnivå. I den situasjonen man nå er i, vil det også bety at man er villig til å iverksette tiltak for å fremme nye utbygginger. Jeg vil særlig peke på gassfelt og gassiden som viktig i den sammenheng.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg synes at de resultatene og den utredning som Kaasen-utvalget har lagt fram, er interessante, fordi det pekes på en del muligheter for å kunne oppnå en bedre og mer forutsigbar planlegging når det gjelder utvikling av de enkelte felt. Forutsigbarhet er jo noe som de fleste partier er opptatt av når det gjelder oljevirksomheten. Kaasen-utvalget peker bl.a. på som én årsak at man har hatt et oppdrevet aktivitetsnivå. Det er også en av årsakene til at jeg sier at det ikke nødvendigvis er noe mål å komme tilbake til det aktivitetsnivået vi hadde i 1998, fordi det i seg sjøl var kostnadsdrivende. Men samtidig må man kunne legge seg på et fornuftig aktivitetsnivå. Når det gjelder de øvrige forslagene fra Kaasen-utvalget, vil jeg nok si at det er vanskelig å peke på ett enkelt tiltak som det tiltaket som ville ha forandret situasjonen. Det er et sett av forhold som man bør se nærmere på, enten det gjelder myndighetsbehandling, operatørenes planlegging i tidligere faser eller skatte- og avgiftsregimet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Først må jeg si at i en situasjon der man ser at råoljelagrene er overfylt, at etterspørselssvikten i Asia er meget sterk, og at oljeprisen er på 10 dollar, skulle jeg gjerne ha sett noen som sier at de føler at de har kontroll over situasjonen. Det tror jeg verken politiske myndigheter eller industrien sjøl kan si. For det er klart at vi er avhengig av internasjonale konjunkturer innenfor oljemarkedet, som påvirker oss i større eller mindre grad. Det vi kan prøve å gjøre, er å dempe de negative virkningene knyttet til den vanskelige situasjonen som vi står overfor. Og som jeg har prøvd å redegjøre for i tidligere svar, er Regjeringen opptatt av det. Vi er opptatt av å utvise fleksibilitet i forhold til enkeltspørsmål. Jeg nevnte det som nå har dukket opp i forbindelse med Ula-feltet og de 80 arbeidsplassene som er knyttet til det. Jeg tror at en dialog med industrien er ytterst viktig, og det handler sjølsagt ikke om et enkelt møte. Jeg syns egentlig det er synd at man prøver å bagatellisere denne dialogen, for det er klart at det ikke er snakk om bare et møte. Det er snakk om å prøve å få en dialog med industrien for å få på bordet hvilke tiltak det er de ønsker at vi skal iverksette for å kunne komme oss gjennom denne bølgedalen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Som jeg redegjorde for i et tidligere svar, er Regjeringen bekymret for situasjonen. Vi vil følge den løpende, vi vil utvise fleksibilitet i forhold til enkeltspørsmål, vi vil nå iverksette en dialog med industrien for å få på bordet de tiltak som den mener er nødvendig for å få mer aktivitet og også for å få bedre vilkår, særlig innen verksted- og leverandørindustrien. Så vil vi komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett og drøfte mulige tiltak med Stortinget. Det er for tidlig for meg nå å forskuttere hvilke konkrete tiltak det kan være snakk om.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
La meg først få lov til å gjenta at det er for tidlig å forskuttere konkrete tiltak før vi har hatt den dialogen vi skal ha med industrien, og før en legger fram revidert nasjonalbudsjett. Jeg beklager at representanten synes at svaret var lite konkret, men slik må det være i forhold til at vi følger det jeg vil kalle en normal måte å gjøre ting på. Så peker representanten på enkelte tiltak som ble foreslått i 1998, for det første produksjonsreguleringen. Problemet er jo en lav oljepris. Etter min mening har den produksjonsreguleringen som også Norge har bidratt til, vært med på å prøve å stabilisere prisen og hindre at den iallfall har falt lavere enn det nivået den i dag ligger på. Jeg tror at det norske bidraget der har vært viktig. Når det gjelder investeringsutsettelsene, er det min oppfatning at de faktisk bidrar til at leverandørindustrien har mer å gjøre i 1999 enn den ellers ville ha hatt. Investeringsutsettelsene har altså hatt en positiv virkning i forhold til aktiviteten i 1999, fordi en del av oppdragene og virksomheten ellers ville ha kommet i 1998, da verkstedene hadde fulle oppdragsbøker.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
La meg først få lov til å si at jeg er enig med representanten Sanner i at sjøl om vi nå er inne i en vanskelig periode, har Norge på lang sikt som oljenasjon, og kanskje særlig som gassnasjon, en god del å bidra med. Vi har muligheter som det vil være positivt å utnytte både i forhold til verdiskaping og sysselsetting. Regjeringen er opptatt av vår framtid som gassnasjon. Det berører Regjeringens arbeid på en rekke felter, bl.a. i forhold til det vedtatte gassdirektivet, som EU nå har til behandling. Det påvirker også vårt forhold til de land der vi allerede har inngått langsiktige kontrakter om levering av gass til langt ut i neste århundre – som vil gi store inntekter til den norske stat og bidra til verdiskaping her hjemme – og det påvirker også våre initiativ i forhold til muligheten til et utvidet og forsterket samarbeid med østersjølandene, særlig innenfor gass, men også elektrisitet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Regjeringens utgangspunkt er at det er en fordel dersom det er mulig å opprettholde de tre norske oljemiljøene i Norge, både fordi de representerer noe verdifullt på hvert sitt sett ved at Statoil er et heleid statlig selskap, Hydro er delvis statlig eid, mens Saga representerer det private innslaget av de norske oljeselskapene. Selskapene har på hver sin måte bidratt positivt når det gjelder teknologiutvikling og verdiskaping. Ellers vil jeg si at det vi nå ser av strukturelle endringer i oljebransjen, er ganske omfattende. Men jeg synes det er viktig når vi diskuterer tiltak i forhold til oljeindustrien, at vi skiller mellom de mer kortsiktige tiltakene for å bedre konjunktursituasjonen og det mer langsiktige, hvor vi tar oss bedre tid til en mer grundig drøfting av de strukturelle spørsmålene som måtte oppstå.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Det er riktig at det er Regjeringens holdning at kjerneområdene i Statoils virksomhet bør være heleid statlig. Det gjelder først og fremst produksjon av olje og gass, og transport av det samme. Så ser vi at det vokser fram en debatt omkring den framtidige strukturen i Statoil og Statoils virksomhet. Det er en debatt som Regjeringen er åpen for å delta i. Vi er åpne for å drøfte disse problemstillingene med andre partier. Det er en drøfting som er en stor og viktig sak ikke bare for selskapet Statoil, men for hele den norske petroleumsforvaltningen. Det gjør at en i en slik debatt bør ta seg god tid. Dette bør behandles på en skikkelig og grundig måte. En bør også for ethvert standpunkt som måtte inntas, søke et bredt politisk forlik om det. Det betyr ikke at en har forskuttert hvilket innhold et slikt forlik vil ha, men en konstaterer at ethvert forlik i den type spørsmål bør basere seg på et bredt politisk grunnlag i Stortinget.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-02-17:
Nå er det slik at enhver drøfting må ha et utgangspunkt. Man må ha et ståsted når man drøfter noe. Regjeringens ståsted i dag er at Statoils kjerneområder bør være heleid statlig. Vi ser at det vokser fram en debatt omkring det. Det kommer sikkert til å komme argumenter både for og mot en annen type organisering av Statoil. Det er en debatt Regjeringen er innstilt på å delta i, og vi er innstilt på å være med på å drøfte spørsmålet. Jeg tror at det er en del viktige og uavklarte sider ved det spørsmålet. Kanskje særlig gjelder det hvordan man i framtiden kan tenke seg å organisere statens direkte økonomiske engasjement, SDØE, som jo er tre ganger så stort som selskapet Statoil. Hvordan staten skal organisere det i årene framover, er en meget viktig del av denne saken – pluss at det selvsagt i realiteten dreier seg om hele den norske petroleumsforvaltningen.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Kaasen-utvalet la nettopp fram si innstilling i Stavanger, og det var overskridingar på ca. 30 milliardar kr. Det svarar til 700 000 kr pr. time i døgnet i fem år. Dette er enorme pengesummar. Min påstand er at noko av grunnen til desse overskridingane er skattesystemet vårt. Det er jo ikkje tvil om at dette er profesjonelle oljeselskap, som dermed bevisst legg fram investeringsprognosar som er altfor låge, for så i neste omgang å trekka det av på skatten. Mitt spørsmål til ministeren er derfor: Har ho tenkt å sjå på denne problemstillinga i det vidare arbeidet? Og: Det er jo Arbeidarpartiet, Høgre og Framstegspartiet som har drive opp tempoet i Nordsjøen. Korleis ser statsråden for seg at ein kan få betre styring med aktiviteten, som nå er låg på grunn av marknadssituasjonen?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Norsk Hydro ASA blir igjen kritisert for sitt prosjekt i delstaten Orissa i India. Nå vil Amnesty International etterforske selskapet og delstatsmyndighetenes behandling av kritikere av prosjektet, ifølge Dagens Næringsliv 9. februar 1999. Blant annet beskyldes politiet for å ha tvunget flere til å selge jorda si så prosjektet kunne komme i gang. Hva vil statsråden som representant for Norsk Hydro ASAs majoritetseier gjøre med disse alvorlige anklagene?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Eg takkar statsråden for svaret. Som han heilt riktig peikar på, er dette ei sak som eg har tatt opp før. Det er urovekkande når halvstatlege selskap opererer i utlandet på ein måte som eg synest er lite tilfredsstillande, og som ein kan stilla spørsmål ved. Eg hadde forventa at den norske regjeringa ville ha ei meir aktiv haldning enn berre å høyra på korleis styret i Hydro vurderer situasjonen, og at den faktisk sjølv ville gjera vurderingar, eventuelt ha ei gransking i forhold til den aktuelle situasjonen. Eg vil rett og slett spørja statsråden: Er det aktuelt for Regjeringa sjølv å gå inn i materien i form av å senda representantar ned eller gjera ei vurdering, utan at Hydro er engasjert i saka?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Eg vil gjerne stilla eit spørsmål til samferdselsministeren: «Det er planer om bybane i flere byer. I Stavanger ble det 11. februar 1999 lagt fram en ny og konstruktiv rapport som virkelig illustrerer det potensialet som finnes for miljøvennlige banebaserte løsninger på Nord-Jæren. Hva blir statsrådens bidrag til å sørge for at planene for bybaner blir realisert? Eventuelt: Vil det bli tatt kontakt med de byområdene som har slike planer, for å diskutere konkrete statlige bidrag til en realisering?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg synest det blei mange ord og lite konkrete forslag til handling. Det er mi hovudutfordring, for eg har forstått at statsråden er veldig engasjert når det gjeld f.eks. støyproblem og støvproblem knytte til byane, og klart ser staten sitt ansvar for å medverka der. Ei løysing er f.eks. at ein satsar meir på kollektivtrafikken, ikkje minst på bane. Eg hadde forventa frå statsråden for samferdsel i sentrumsregjeringa, altså miljøregjeringa, at ein skulle vera litt meir offensiv i forhold til dette. Så eg vil utfordra statsråden igjen: Vil statsråden ta konkrete initiativ for å medverka til at dei lokale forvaltningsnivåa kan få realisert sine planar?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Den omtalte rapporten fra OECD slo ikke bare fast at stramheten i budsjettet var viktig, men den påstod at en økning i ledigheten ville være sunt for norsk økonomi. Jeg ønsker finansministerens syn på det, og om det er i tråd med Regjeringas mening at det hadde vært bra. Det er slik at Regjeringa nå ved flere anledninger har signalisert at den er rede til å sette i gang en beredskapsplan hvis ledigheten øker. Det har SV tatt på alvor. Regjeringa har også signalisert veldig sterkt at den ønsker en politikk som minsker forskjellene i landet. Et av de områdene som det jobbes med nå, er boligområdet. Vi vet det betyr en stor forskjell for folk om man har eller ikke har bolig. Fra Regjeringa kom det for to dager siden et brev som viser til at det er behov for opptil 5 000 boliger ekstra pr. år. Ser finansministeren at en økt satsing på boligbygging er et godt virkemiddel hvis arbeidsledigheten nå skulle øke?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Det er stor mangel på sjukepleiere. Bare i Oslo var 1 019 stillinger ubesatt sist uke. Sykehus tilbyr 40 000 kr i «kontantstøtte» for å rekruttere og beholde sjukepleiere. Høgskolen i Oslo sier de kan utdanne 40 – 80 flere pr. år. De store reformene for eldre og sjuke krever flere tusen nye fagfolk. Hva vil statsråden gjøre for å sørge for at all kapasitet i utdanningssystemet blir utnyttet?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for et grundig svar. Når det er rom for oppdragsbasert utdanning, må det vel også være rom for å øke den offentlige utdanningskapasiteten, som etter SVs syn ville være en bedre løsning. Men kommunene trenger sjukepleiere, og derfor vil de sikkert ønske seg en mulighet til en slik løsning. En annen mulighet ville være om man gjennom budsjettene var i stand til å gi kommunene slike rammer at de kunne drive en skikkelig lønns- og arbeidsgiverpolitikk og på den måten rekruttere sjukepleiere og beholde de utdannede sjukepleierne som de nå har fått. Jeg er glad for at statsråden er positiv til å finne mulige måter å øke utdanninga på, men jeg kunne tenke meg å følge opp og stille statsråden et tilleggsspørsmål. I og med at dette med å rekruttere og beholde fagfolk er et sammensatt tema som har mange sider, er det også nærliggende å tenke på etterutdanningsreformen. Kunne statsråden tenke seg å se på etterutdanningsreformen og bruke den aktivt i arbeidet for å rekruttere og beholde sjukepleiere og lærere?