Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Dette er en debatt hvor man kan vurdere om man skal glede seg over det som faktisk blir vedtatt, eller om man skal bruke tid og krefter på å ergre seg over det som man gjerne skulle sett vedtatt eller det man gjerne ikke skulle sett vedtatt, og ha fokus på det. For meg er det først og fremst en stor glede å være med og votere inn flere menneskerettigheter i vår grunnlov – også ved å gi dem et eget, helhetlig kapittel. Det vil fjerne det fragmentariske og til dels tilfeldige preget som har preget menneskerettighetsvernet i Grunnloven til denne dagen. Jeg tror man skal ta inn over seg at det å vedta et helhetlig menneskerettighetskapittel også har en sterk symbolsk funksjon. Dermed sier vi også at menneskerettigheter er en viktig del av statsstyrelsen og de grunnleggende verdiene vi som nasjon er tuftet på. Det er ingen overdrivelse å si at det har vært grotid for de menneskerettighetene vi i dag vedtar, gjennom flere endringer i norsk lovgivning de siste 10–15 årene – først gjennom menneskerettsloven, og så med nedsettelsen av Lønning-utvalget, som vi i dag konkluderer på. Den internasjonale anerkjennelsen av menneskerettigheter er etter de flestes mening et av de største fremskritt i sivilisasjonen. Når dette også kommer inn i vår grunnlov, har det skjedd etter en ganske forsiktig begynnelse. En innskriving av de internasjonale menneskerettighetslovene i Grunnloven vil nå markere at Norge ikke bare er en rettsstat, men også en menneskerettsstat. Det vil faktisk sette dette århundrets stempel på Grunnloven – den vil få regler som bringer den i mer direkte kontakt med hver enkelt borgers liv, og sådan blir den et levende dokument. Så kan man spørre seg om hvor omfattende antallet menneskerettigheter som skal tas inn i Grunnloven, bør være. Det har vår hovedtaler gitt vårt syn på, så det skal jeg la ligge, men jeg har lyst til å løfte det for meg viktigste, nemlig at rettigheter i Grunnloven vil gi større trygghet når det eventuelt måtte komme andre tider her i landet. Bare her blir individer og minoriteter gitt garanti mot varierende politiske bølger, så langt rettsreglene kan makte å verne dette. Folkestyret er instituert i Grunnloven, det gir gjennomslag for flertallets vilje. Menneskerettighetene skal faktisk sette grenser for hva flertallet kan beslutte. Det er et vern, ikke for flertallet, men for mindretallet. Historien har vist at et flertall – også i vårt land – kan mangle toleranse og vilje til å dele mindretallets samfunnsinnsikt, som må til i et demokrati. Menneskerettighetene stiller krav til offentlige myndigheter, og det er viktig at dette igjen kontrolleres av uavhengige domstoler. Jeg er veldig glad for det vi i sum vedtar her i dag. Så til det representanten Tetzschner tok opp når det gjelder vårt forslag til ny grunnlovsparagraf og retten til liv. Jeg synes det er et interessant innspill som representanten Tetzschner tar opp, nemlig å skille dette – fra unnfangelse til naturlig død – for å se om det er mulig ved en senere anledning å få grunnlag for et tilstrekkelig flertall. Så vil jeg også si: Denne sal har også gitt de ufødte liv rettsvern, men det vi har vært uenige om, er når dette rettsvernet skal inntre.