trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-01-30:
Jeg opplevde at diskusjonen om fysisk aktivitet i skolen ble landet på en fin måte i budsjettinnstillingen i fjor høst. Det alle partiene var enige om der, kan man også kjenne igjen i Granavolden-erklæringen, hvor vi har påpekt at det er et mål at elevene skal ha en time fysisk aktivitet i skolen. Vi har også lagt inn SFO og AKS. Så er det slik at regjeringen gjennom flere år har satset spesielt på realfag. Vi mener at det er viktig i det arbeidslivet som elevene etter hvert skal ut i, så vi har pekt på to fag hvor vi ønsker å styrke med en ekstra time. Det skal ikke tas innenfor dagens timetall, men en ekstra uketime i realfag på mellomtrinnet. Vi har også sagt at engelsk skal være obligatorisk i hele videregående skole – at man ikke slutter med engelsk etter første klasse på videregående, går to år uten, og så skal man kanskje inn på et universitet eller en høyskole hvor engelsk er et av de viktige språkene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-01-30:
Diskusjonen om fleksibel skolestart har gått lenge. Jeg var selv en av dem som foreslo det i 1998, sammen med Inge Lønning, som da var sentral i Høyres utdanningspolitikk. Jeg ser at det er både fordeler og ulemper. Jeg mener at det aller viktigste er at skolen må være forberedt på å ta imot elevene, og elevene har ulik modningsgrad, ulike interesser, ulik bakgrunn. Noen stiller spørsmålet: Når er eleven moden for å gå på skolen? Jeg mener at det er viktig at skolen er moden til å ta imot elevene. Men så ser vi også at det er stor forskjell på elevene. I dag er det en veldig smal åpning, og vi har pekt på i plattformen at vi ønsker å vurdere å åpne for forsøk og ulike piloter på dette. Jeg vet at dette også er et av de spørsmålene som ble diskutert i Stoltenberg-utvalget. Rapporten kommer til uken, så da kan det jo tenkes at vi får litt andre og ulike faglige vurderinger av dette spørsmålet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-01-30:
Svaret på det spørsmålet er nei – fordi spørsmålet om metodefrihet handler om hvordan den enkelte lærer legger opp pedagogikken og undervisningen i timen, mens spørsmålet om skolestart gjelder når eleven skal starte på skolen. I dag må man gjennom en vurdering av PPT, og vi vet at det er en veldig smal åpning og veldig få som får utsatt skolestart. En del gutter modnes senere enn jenter, og det kan være veldig stor forskjell på en gutt som er født i desember, og en jente som er født nesten et år før, i januar. Derfor mener jeg at dette er spørsmål vi skal diskutere. Jeg ser både fordeler og ulemper ved å åpne for mer fleksibel skolestart. Men jeg er åpen for at vi skal vurdere dette, slik vi også har nedfelt i Granavolden-plattformen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-01-30:
Jeg vet ikke om det er fordi Arbeiderpartiet er tom for ideer at man gjentar spørsmål som allerede er besvart. Det er selvsagt varierende kvalitet på friskoler som det er på offentlige skoler. Det kan man se når man går inn i resultatene. Da vil man se at man finner veldig gode friskoler, man finner friskoler som er midt på treet, og man finner friskoler som ikke er så gode – på samme måte som offentlige og kommunale skoler. Det som det punktet handler om, er at vi nå har brukt mye penger på den offentlige skolen for å oppnå lærernormtallet. I fjor høst fikk Kristelig Folkeparti inn ekstra midler slik at friskolene også kan ansette flere lærere, og vi har i plattformen pekt på at man også skal øke kapitaltilskuddet. Det er det dette handler om. Kvaliteten skal være god både i offentlige skoler og i friskoler. Alle elever skal møte kvalifiserte, dyktige lærere og skoler av høy kvalitet, og vi ser på resultatene at det er den veien det går.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Vi har en god offentlig fellesskole i Norge, men det er ingen selvfølge at det er sånn. I akkurat disse dager skal Utdanningsdirektoratet gi svar på om nesten 50 nye private skoler skal få starte opp eller ikke. Sannsynligvis får de fleste ja. Det har vært trenden med denne regjeringa. Det har vært en stadig økning av elever i private skoler; det er nå nesten 40 pst. flere elever i private grunnskoler enn i 2013. Og dette er en ønsket utvikling – først med den nye privatskoleloven, eller friskoleloven, som Høyre sier, deretter med regjeringserklæringen, der man ønsker flere private aktører velkommen inn i velferden. Dette er en trussel mot den offentlige fellesskolen på sikt, men jeg ser at det i regjeringserklæringen står at man skal legge til rette for at friskolene skal ha mulighet til å gi undervisning av samme kvalitet som den offentlige skolen. Jeg vil spørre kunnskapsministeren hva det betyr. Mener kunnskapsministeren at private skoler gir elevene lavere kvalitet enn de offentlige skolene gjør i dag?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Det var egentlig ikke svar på spørsmålet. Jeg lurte på formuleringen om at friskolene skal ha mulighet til å gi undervisning av samme kvalitet som den offentlige skolen. Betyr det at den Høyre-ledede regjeringa har latt tusenvis av elever – det har vært en 40 pst. økning i antall elever på private skoler de siste årene – begynne på skoler som ikke gir den samme kvaliteten som offentlige skoler? Men det jeg da har lyst til å spørre kunnskapsministeren om i stedet, gjelder forskjellen på retorikken og resultatet. I 2015, da dette stortinget diskuterte innføringen av en ny privatskolelov, var et av argumentene, som kunnskapsministeren også brukte nå, innføring av flere realfagsgymnaser. Det skulle bli et større mangfold. Men hva er resultatet så langt? Det har blitt opprettet ett nytt realfagsgymnas i Norge. Samtidig har det blitt opprettet rundt 20 nye idrettsungdomsskoler med til sammen 3 000 elevplasser. Jeg mener det er grunn til å spørre om dette egentlig er skoler som tilbyr noe vesentlig annet enn den offentlige skolen. Det er ikke et supplement; det er heller en konkurrent. Jeg lurer på om statsråden vil være med på å se på endringer av politikken som sørger for at de nye privatskolene som opprettes, ikke er en direkte konkurrent og tar kroner ut av det offentlige budsjettet uten egentlig å tilføre noe nytt i skoletilbudet.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Vi er ikke redd for private skoler. Vi styrte på bakgrunn av en privatskolelov selv da vi satt i en regjering som åpnet for private skoler som et supplement for å kunne bevare foreldrenes valgfrihet. Det vi er redd for, er en svekkelse av den offentlige skolen. Vi er bekymret for den overkjøringen av lokale folkevalgte som vi nå ser. De siste årene, siden 2013, er altså én av tre av alle nye privatskoler som er opprettet, opprettet mot kommunens eller fylkeskommunens vilje. Da vi diskuterte privatskoleloven i denne salen i 2015, sa daværende kunnskapsminister – og Høyre og Fremskrittspartiet – at de lokale folkevalgte nå skulle få mer å si, mer medbestemmelse i spørsmålet om hvorvidt privatskolene skulle opprettes eller ikke. Det har ikke skjedd. For eksempel sa fylkestinget i Nordland enstemmig nei, inkludert Høyres og Fremskrittspartiets stemmer, til ny privat videregående skole fordi de mente det svekket det offentlige tilbudet. Og som ved én av tre private skoler som er startet opp, ble de overkjørt og fikk til svar at skolen skulle opprettes på tross av deres ønske. Er det sånn at lovnadene om mer lokal medbestemmelse egentlig var et luftslott?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Siden det var en replikk igjen, tenkte jeg, som en del av opposisjonen, at det var konstruktivt å bruke opp tida. Jeg vil stille kunnskapsministeren det spørsmålet som han egentlig ikke svarte på i starten. Jeg har tatt opp vår bekymring for at det er 40 pst. flere elever i private skoler – det har vært en vekst på 40 pst. – og vår bekymring for at det på sikt er med på å svekke fellesskapsløsningene i den offentlige fellesskolen. Det står en formulering i regjeringserklæringen om at man skal legge til rette for at friskolene skal ha mulighet til å gi undervisning av samme kvalitet som den offentlige skolen. Det har altså begynt 8 500 flere elever på private skoler i Norge siden 2013. Med utgangspunkt i denne formuleringen: Har Høyre med åpne øyne godtatt lavere kvalitet for noen av elevene bare fordi de har startet på private skoler?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-01-30:
Yrkesfag er viktig og sikrer bl.a. håndverk av god kvalitet i alt fra omsorg og pleie til CNC og maskinering. Vi har tilbakelagt yrkesfagenes år og kan kanskje i hovedsak feire anerkjennelsen av fagskoler som høyere yrkesfaglig utdanning som det største gjennomslaget for yrkesfag det året. Søkertall og formidling av lærlinger er på bedringens vei, uten at regjeringen skal ha æren for det. Åpenbaringen av karriereveier og videre muligheter for yrkesfag i høyere utdanning har definitivt bidratt. Søkertallene til fagskolene var i høst igjen formidable. Likevel er det uklart hva flertallsregjeringen nå vil gjøre. Må opposisjonen fortsette å ta initiativ for økt satsing på fagskoler? Hvordan mener statsråden Diku skal kunne ivareta faglig utvikling ved fagskolene? Og hvorfor sier ikke Granavolden-plattformen noe om økning i antall fagskoleplasser?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-01-30:
Det er ingen tvil om at hvis vi skal ha økt vekst og positivisme innenfor fagskolene, må vi ha flere fagskoleplasser, så det håper jeg vi kan fortsette å jobbe for. Videre kan vi lese i plattformen at vi nå får forslag om en ekstra skoletime i realfag. Flertallet i opposisjonen sikret at vi skal få en time fysisk aktivitet i grunnskolen daglig. Kritikken lot ikke vente på seg fra posisjonen, med Høyre i spissen. Da lurer jeg rett og slett på hva som gjør at dette forslaget ikke overkjører lærernes faglige skjønn, mens en time fysisk aktivitet gjør det. Jeg lurer også på om det er slik at vi nå må vedta en time av alt vi mener er bra, for at det skal bli representert i skolen.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-01-30:
Nå skal jeg nyansere noen av statsminister Erna Solbergs generelle utsagn som alle kan være enig i. Landet bygges nedenfra, og beslutningene blir best om de tas nærmest dem det angår, sier statsministeren. Likevel er regjeringens politikk å overstyre lokale beslutninger og innføre normkrav og kompetansekrav uten at vi er i stand til å nå dagens krav i hele landet. Kommunene er de som bygger skoler og ansetter lærere, men regjeringen bryr seg kun om hvordan de kan tre alle kommunene inn i sine formkrav. Infrastruktur i hele landet avhenger av kommuneøkonomi og forutsigbarhet. Det er de private barnehagene som nå sliter med økonomien og må legge ned fordi regjeringen pålegger dem flere utgifter uten at inntektene følger med – de kjenner seg nok ikke igjen i Solbergs utsagn. Resultatene i skolen går rett vei, sier statsministeren. Parlamentarisk leder i Høyre peker på at mastergradsutdanning av lærere gir gode resultater i skolen, før de første lærerne med ny utdanning er ferdig med å studere. Faktum er at flere elever får «ikke vurdert» i videregående opplæring. En ny OECD-rapport peker på at kjønnsforskjellene i mestring av skolen er større i Norge enn i de fleste andre land. Dette er tydelig når 90 pst. av jentene på studiespesialisering består videregående opplæring i løpet av fem år etter at de begynte, mens 57 pst. av guttene på yrkesfag lykkes med det samme. Barn og unge skal få vokse opp og utvikle seg og sine evner, fortsetter Solberg. Hvordan skal de det? Er det i de større og mer effektive konkurranseutsatte barnehagene og skolene? Er det når lærerne og elevene får pålagt lengre skolehverdag, mer realfag i ungdomsskolen og mer engelsk i videregående opplæring? Senterpartiet har sagt det før, og vi sier det igjen: Elevene blir ikke mindre skoletrøtte og mer motivert om vi tilbyr dem mer av det som ikke fungerer. Elevene må få arbeidspraksis, møte den hverdagen de utdanner seg til, og hente motivasjon til realfag, språkfag og andre fag i fenomenene der fagene får fungere i praksis. Statsministerens lovnad om 10 000 nye mattelærere i tidsrommet 2013–2018 er det også grunn til å etterlyse, da summen av nye sysselsatte i grunnskolen med godkjent mattekompetanse er langt mindre. Faktum er heller at kompetansekravet, med tilbakevirkende kraft, gjør flere lærere ufaglærte, stiller flere i etter- og videreutdanningskø og gjør færre motivert for å gjøre verdens viktigste jobb: å være en god lærer.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Denne regjeringen har ført en forutsigbar og rettferdig innvandringspolitikk. Etter migrasjonsbølgen i 2015 er det gjort en rekke innstramminger for å sikre at det er de som virkelig trenger beskyttelse, som får det. Regjeringens mål er færrest mulig grunnløse søknader, rask saksbehandling og rask integrering eller retur, og resultatene viser at regjeringens politikk virker. Siden migrasjonsbølgen i 2015 har det vært en sterk nedgang i antall asylsøknader. Vi må over 20 år tilbake i tid for å finne så lave tall som i 2018. Det har også vært en nedgang i antall innvilgede asylsøknader. Innvilgelsene i UDI gikk ned med 67 pst. i fjor sammenlignet med i 2017. I UNE gikk antall innvilgelser ned med 40 pst. i samme periode. Også familieinnvandringen for mennesker med flyktningbakgrunn gikk ned i 2018, med en reduksjon på 74 pst. Granavolden-plattformen viderefører den restriktive og ansvarlige innvandringspolitikken som har vært ført de siste årene. Jeg vil peke på noen av punktene om innvandring i plattformen. Regjeringen vil videreføre det vedtatte nivået på antall kvoteflyktninger, men mener at antall kvoteflyktninger må ses i sammenheng med øvrige innvandrings- og integreringsutfordringer. Om antall asylsøkere øker betydelig, bør antall kvoteflyktninger reduseres. Det samme gjelder ved en eventuell relokalisering av asylsøkere fra EU. Det gjør det mulig å se de ulike typer av innvandring relatert til flukt, i sammenheng. Returpolitikk er viktig. Regjeringen vil legge til rette for flere assisterte returer, men også opprettholde innsatsen på tvangsretur av utlendinger uten lovlig opphold, arbeide for å få på plass flere returavtaler og videreføre innsatsen for å tilbakekalle tillatelser når beskyttelsesbehovet er bortfalt. Vi vil bruke Norges posisjon som bistandsyter til å sikre flere returavtaler og øke aksepten for prinsippet om at alle land har plikt til å ta imot egne borgere. For å sikre innvandringspolitikkens og regelverkets legitimitet er det viktig at muligheten for misbruk hindres. Regjeringen vil intensivere arbeidet mot juks og falske dokumenter og styrke innsatsen for å avdekke personer som har fått opphold i Norge på falske premisser. Vi vil også bruke DNA-testing for å avklare slektskap i forbindelse med familiegjenforening. Videre vil vi styrke saksbehandlingen for konvertitter og vurdere praksisen i klagesaker som knytter seg til forfølgelse på grunn av religion. Regjeringen vil også innskjerpe regelverket for flyktninger som drar på reise til hjemlandet uten forutgående avtale med norske myndigheter, og som ikke kan sendes ut på grunn av folkerettslige forpliktelser. Regjeringen fører en forutsigbar politikk som ikke vingler fra grøft til grøft, og en etisk solid begrunnet politikk. I dette ligger det at vi fortsatt vil føre en restriktiv, ansvarlig og rettssikker innvandringspolitikk innenfor rammen av internasjonale forpliktelser. Det er avgjørende for å sikre regjeringens overordnede mål om et bærekraftig velferdssamfunn for framtiden.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Justis- og innvandringsministeren tar situasjonen i politiet svært alvorlig. Det samme gjelder situasjonen for domstolene. Og som representanten vet, pleier jeg å bruke de fleste av mine innlegg i Stortinget til å snakke om politireformen. Jeg merker meg at Arbeiderpartiet sjelden vil snakke om innvandringspolitikk, men la oss gjerne snakke om politiet. Det har vært en historisk styrking av politiet under denne regjeringen. 1 600 flere politifolk gjør at vi har en politikraft som vi aldri har hatt før. Grunnen til at vi har hatt denne satsingen, er at verden har endret seg, kriminaliteten har endret seg, og da må også politiet endre seg. En av de store og viktige utfordringene er en endring i kriminalitetsbildet som legger beslag på store ressurser. Det gjelder særlig voldtektsforbrytelser og overgrepssaker, som har hatt en eksplosiv kraft, en eksplosiv vekst, som vi er nødt til å omprioritere ressurser for å kunne møte.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Politireformen ble gjennomført i 2018. Vi er nå kommet til januar 2019. Jeg synes det er litt tidlig å felle dom over noe vi har holdt på med i 2018. Det er en svær reform. Det er en veldig omfattende reform, og den kommer etter min mening kanskje i seneste laget. Dette er noe vi burde ha gjort for lenge siden – med stort trykk og med stor kraft. Det er en omstilling som også politiet må ta. Når verden endrer seg, må også offentlig sektor, endre seg, og da må også politiet endre seg. Jeg er villig til å forstå og skjønne at omstilling er krevende, og at ikke alle er like fornøyd hele tiden. Det vi har gjort, er at samtidig som vi har hatt en omstilling, har vi styrket alle deler av denne sektoren betydelig. Vi er fortsatt midt i reformen, vi har akkurat startet på den, og jeg vil ikke være med på å felle noen dom over reformen – om den er vellykket eller ikke – men jeg tror den er helt nødvendig.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Vi har hatt flere handlingsplaner og opptrappingsplaner på området. Det har ikke bare vært store ord. Det har vært «hard cash», det har vært penger, det har vært mennesker, det har vært politifolk, det har vært barnehus, og det har vært spesialister innenfor dette området. Fortsatt øker det, for det er en utfordring med en del av disse sakene. Hvis man har overgrepssaker, spesielt på nett, og man gjør en god innsats fra politiet, et godt politihåndverk, og avslører det, så dukker det opp flere saker – og flere saker. Så en del av den veksten som vi har hatt innenfor vold, overgrep og voldtekt, skyldes faktisk at politiet prioriterer disse oppgavene mer og dermed avdekker det som jeg i veldig stor grad tror har vært mørketall, som har vært der hele tiden, som vi ikke har vært i stand til å avsløre, men som vi nå har fått trykk på for å kunne ta.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Det er fortsatt ungdomsenhetene, politiet og domstolene som skal ta hånd om dem mellom 15 og 18 år. Dem skal vi ha på spesielle ungdomsenheter, og vi prøver å unngå bruk av fengselsstraff så mye som mulig. Det representanten sannsynligvis tenker på, er dem som er under 15 år, dvs. under den kriminelle lavalder, og som politiet og domstolene ikke skal behandle. En del av utfordringen er at også blant dem pågår det vesentlig kriminalitet, og det har vært en vekst innenfor en del av de områdene. Hvis man har en situasjon der mindreårige voldtar andre mindreårige, har vi en forpliktelse med hensyn til å beskytte andre barn mot dem. Det er ikke snakk om fengsel, det er ikke snakk om straff, det er snakk om at barnevernet må intensivere innsatsen overfor en gruppe mindreårige som politiet ikke kan gjøre noe med, og som barnevernet derfor må håndtere.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Det er veldig lett å vise og dokumentere at politiet har fått økt ressursene – betydelig økt ressursene, i milliardbeløp – og det fortsetter i 2018. Det har vært 400 nye årsverk i politiet i 2018, og det kommer enda flere årsverk i 2019. Samtidig er det visse typer kriminalitet som øker voldsomt, og det er en type kriminalitet som legger beslag på store ressurser. Når man står overfor en overgrepssak med 400–500 fornærmede som skal håndteres, er det klart at det legger beslag på store ressurser. Jeg synes det er bra at vi prioriterer disse sakene og bruker ressurser på dem, men jeg ser også at det spiser ressurser i forhold til en del av de andre tingene som politiet gjerne skulle gjort mer av. Men man har altså fra både Stortingets og regjeringens side ønsket å prioritere overgrepssaker, man ønsker å prioritere voldtektssaker, og da må politiet prioritere de ressursene. Til tross for milliardsatsing de senere årene, skulle jeg ønske at man kunne gjort mer.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Restansene har gått ned siden Senterpartiet satt i regjering. Oppklaringsprosenten har gått opp siden Senterpartiet satt i regjering. Fengselskøen er fjernet under denne regjeringen. Det er helt riktig at vi legger ned noen fengsler – lavsikkerhetsfengsler – og det synes jeg er en helt naturlig omstilling som man må kunne ha. Det kan ikke være meningsfullt å drive tomme fengsler. Det kan heller ikke være meningsfullt å prøve å fylle fengslene ved å skaffe seg flere kriminelle i landet. Det viktige er at vi bruker ressursene på forebygging, så vi slipper å ha folk i fengsel. Derfor er forebygging hovedstrategien også her. Og kriminaliteten i Norge går faktisk ned. Den vokser på noen områder – vold og overgrep, seksuallovbrudd. De skal ikke i lavsikkerhetsfengslene. Men på de andre typene kriminalitet er det en fallende tendens, i tillegg til at vi bruker fotlenkesoning, som gjør at vi har en overkapasitet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Det ligger til grunn et Dublin-regelverk som denne regjeringen mener det er viktig å følge. Det betyr at asylsøknader skal behandles i det landet hvor man først blir registrert. Det er en allmenn europeisk forståelse for at det er sånn det skal være, og jeg tror at det er en veldig stor fordel at man på disse områdene prøver å få felles europeiske løsninger og felles europeiske forståelser, sånn at man ikke kan ha «asylshopping» fra land til land. Denne regjeringen øker jo antallet kvoteflyktninger, og utvelgelsen av kvoteflyktningene skjer i hovedsak i samarbeid med FNs høykommissær. Hvis man mener at vi liksom skulle ta disse flyktningene fra Hellas nå fordi noen har vært og sett noe, lurer jeg på hvilke flyktninger representanten mener vi skal la bli igjen i flyktningleirene – la disse snike i køen. Jeg mener at vi øker satsen, og vi bør konsentrere oss om den flyktninginnsatsen vi gjør gjennom FNs høykommissær.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Vi ønsker ikke å øke nøden i Hellas. Derfor gir vi betydelig støtte, økonomisk støtte, til Hellas. Det har vi gitt de siste årene, gjennom EØS-midler, og det kommer vi til å fortsette å gjøre. Det handler om å hjelpe flyktningene i deres nærområde, som er et velkjent og ganske godt akseptert prinsipp. Vi skal også ta imot kvoteflyktninger i Norge, og da finnes det mange historier om flyktninger som har ligget lenger i leir, over hele verden, og som man må plukke ut. Da plukker vi dem ut basert på anbefalinger fra FN og basert på de anbefalingene som vi legger til grunn når vi skal velge ut. Vi skal plukke ut 3 000 kvoteflyktninger i 2019. Det er kvoteflyktninger som i all hovedsak er kvoteflyktninger som har ventet lenge, og som er i leirer som man gjerne skulle ønske å avskaffe, men vi kan ikke ta imot alle.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Situasjonen for ofre for kriminalitet er alvorlig. Kriminelle får strafferabatt, folk står i uverdig lange køer i domstolene og hos politiet, og folk mister tillit til rettsapparatet. Likevel velger landets justisminister i dag utelukkende å snakke om innvandring. Tar ikke justisministeren situasjonen i sitt eget felt på alvor?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Statsråden liker å skryte av sine egne satsinger på politiet. Likevel får gjennomføringen av politireformen nå det vi kan kalle slakt, senest i en rapport fra PHS og BI. Parat har vist i sin rapport hvor hardt regjeringens ABE-kutt rammer våre domstoler. Vi vet også at i fengslene landet rundt har regjeringens kuttpolitikk sugd ut flere hundre millioner kroner som heller burde gått til styrket samfunnssikkerhet og rehabilitering. Det er åpenbart at justisministeren ikke lytter til opposisjonen, men tar justisministeren disse poengene mer på alvor nå som den samme situasjonen slås fast i flere uavhengige rapporter?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Spørsmålet var ikke om statsråden ønsket å felle en dom over reformen, men om han ønsket å lytte til de tilbakemeldingene som har kommet. Da ønsker jeg å spørre om et annet tema som statsråden selv har tatt opp, og som er nevnt flere ganger i erklæringen – vold og overgrep. Statsråden sier selv at det har vært en eksplosiv økning, og det er sant. Erklæringen bærer et løfte om at dette nå skal tas tak i. Likevel lurer jeg på om vi kan stole på disse store ordene, for hittil har det nettopp blitt med store ord. Kan vi stole på at høyreregjeringen og statsråden nå vil følge opp med både penger og konkrete tiltak i denne alvorlige situasjonen?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Det er godt å høre at statsråden ser utviklingen hva angår vold i nære relasjoner. Vi fra opposisjonen kommer til å følge dette temaet videre. Et poeng som også fanget min interesse i erklæringen, er den tydelige politikken som vi bør kunne kalle «tough on crime». Men i denne harde linjen som høyreregjeringen ønsker seg, ser det ut til at vi skal få en ny form for barne- og ungdomsfengsler, der barnevernet skal overta straffegjennomføringen og ansvaret for dette. Det virker på meg som en voldsom tilstramning og endring av barnevernets formål. Bør ikke heller barnevernet løse sine oppgaver, og så kan ungdomsenhetene, med sin kompetanse, sine spesialister, ta seg av straffegjennomføringen? Linjen fra høyreregjeringen virker både tøff og hard, men mener statsråden at den er smart, og kan statsråden begrunne det – for det er ikke helt opplagt for meg?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Tidligere i denne debatten hørte jeg at statsministeren viste til Gini-koeffisienten for å bevise at forskjellene ikke øker i landet under hennes lederskap. Men jeg trenger ingen graf for å se at forskjellene faktisk øker. Jeg ser det når høyreregjeringen legger ned fengsler med arbeidsplasser i fylket mitt uten tilstrekkelig omstillingsmidler, slik at folk ender opp uten jobb og med en usikker framtid. Jeg kjenner det langt inni hjertet mitt når kvinners rett til å bestemme over egen kropp blir et forhandlingskort for å danne regjering. Jeg hører det i samtaler med fortvilte politifolk som må avvise ofre for kriminalitet i døra, fordi politireformen er underfinansiert. Og jeg forstår det når vanlige folk står i kø i domstolene, mens røverne får strafferabatt. Derfor trenger jeg ikke ytterligere bevis, og derfor er jeg så glad for at Arbeiderpartiet i stedet fører en politikk som styrker fellesskapet, der vi stiller opp for hverandre, og der vi løser de største oppgavene i fellesskap.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-01-30:
Før den norske politireformen ble gjennomført, hadde allerede en rekke av våre naboland gjennomført liknende reformer, og i en felles kronikk i 2016 skrev lederne av de nordiske politiforbundene: «I Norge vil en reform, som ligner den svenske, bli gjennomført ved årsskiftet. Sannsynligvis med samme kaotiske konsekvenser og med mindre nærhet som resultat. I Danmark har man stort sett avskaffet nærhet og lokal patruljering.» Fra regjeringshold var svaret at selv om man skulle ta de samme grepene i den norske reformen, skulle man på et eller annet vis få andre resultater enn man fikk i våre naboland. Politireformen i Norge skulle nemlig ikke være noen sparereform, men i dag kommer det melding på melding om politidistrikt som er nødt til å innføre store sparetiltak, og alvorlige saker som hoper seg opp på grunn av kapasitetsproblemer. Kan statsråden fortsatt stå rakrygget og si at politireformen ikke er en sparereform, og kan han i så fall si hvor pengene tar veien, når de åpenbart ikke når politidistriktene?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-01-30:
Det er også veldig lett å vise at tjenesteproduksjonen i politiet har blitt svekket mange steder etter reformen. Det er bare å ta en liten titt i media og se på alle sakene om de mange sakene som hoper seg opp, og om lang liggetid, også i alvorlige saker. Det er ikke bare politiet som sliter, også domstolene er hardt presset på kapasitet. Saksbehandlingstiden er langt over lovens krav i mange domstoler, og domstolene har uttrykt at de er overrasket over nedgangen i antallet straffesaker som har kommet inn til domstolene, og vist til at en vesentlig del av det skyldes politireformen, som har ført til at tjenesteproduksjonen på straffesaker har gått ned hos politiet. Regjeringen har nylig lagt ned seks fengsler og skryter veldig av at soningskøene er borte. Men jeg lurer på om statsråden kan se noen sammenhenger mellom lavere tjenesteproduksjon i politiet og i domstolene og mindre behov for fengselsplasser.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Når statsråden snakker, kan det høres ut som om flyktningkrisen i verden er over. Men det er jo ikke sant. Europas grenser er stengt, og folk forkommer nå i flyktningleirer, også i Europa, i Hellas. Antallet flyktninger i verden har økt, men Norge skal gjøre mindre. Norsk helsepersonell har vært i Hellas, og de sier de aldri har sett verre. Der er det altså barn som ikke får skolegang på mange år, ikke helsehjelp, knapt et telt eller en sovepose å klare seg med. I tillegg til dette mener regjeringen at 541 av de asylsøkerne som er kommet til Norge, skal tilbake igjen til Hellas. Hva er grunnen til at regjeringen vil øke nøden i flyktningleirene i Hellas, og mener at de ikke har kapasitet til å behandle disse søknadene i Norge?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Jeg vet at justisministeren hadde samtaler med høykommissæren for flyktninger i går. Da vet jeg også at høykommissæren har gjort oppmerksom på denne situasjonen, og at det er høykommissæren som kan plukke ut hvem som er mest i behov. Da kan man f.eks. nevne en del av de unge jentene som sitter der nå uten beskyttelse, som blir utsatt for overgrep og vold, som blir gravide, en del av de ungene som ikke får skolegang, eller en del av de andre, som er sjuke, og som absolutt trenger å komme inn under bedre forhold. Norge bruker til og med EØS-midler til disse leirene, uten at jeg er helt sikker på at justisministeren eller regjeringen har kontroll på at de pengene blir brukt slik at det er verdige forhold i disse leirene. Mitt spørsmål er igjen, jeg vil gjenta det: Hvorfor vil regjeringen øke nøden i Hellas? Det er ingenting i Dublin-regelverket som tvinger oss til å gjøre det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
SV er veldig opptatt av trygghet i hus og hjem, også for dem som har det vanskelig. Derfor ønsker vi et stort løft i bostøtten, for den har falt som en stein under denne regjeringen, og vi ønsker et stort bunnfradrag i eiendomsskatten, slik at folk med vanlige boliger og små inntekter ikke rammes av den, og at vi får vekk det usosiale med den. Men jeg merker meg at det er regjeringen imot. I regjeringsplattformen står det til og med at bostøtten nå skal være målrettet. Jeg lurer på hvem det er som da skal få den, for nå er altså snittinntekten per husholdning som mottar bostøtte, 134 000 kr. Da er mitt spørsmål: Hvorfor er hjemmet til dem med dårlig råd mindre viktig for denne regjeringen enn hjemmet til dem som har råd til å kjøpe seg både ett, to og tre hyttepalasser og ett, to og tre hus, som får skattelette for de formuesverdiene de har?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Når vi kritiserer regjeringen og plattformen, er det fordi den ikke svarer på de alvorligste og viktigste spørsmålene vi har. Det er dessverre ikke svartmaling å kritisere regjeringens klimapolitikk. Målene kan være bra, men når virkemidlene for å ta kuttene hjemme ikke er der, er det jo bare prat. Når man skjermer samferdselssektoren og lar oljesektoren fortsette som den er – det er mulig den nye landbruksministeren vil ta alle de kuttene i landbrukssektoren, som er hennes, jeg tror knapt det – så henger det rett og slett ikke sammen, og det er ikke bærekraftig. Det andre gjelder velferd og ulikhet. Jeg hører flere fra regjeringspartiene snakke om bærekraft i velferden, og det handler visstnok om at de som er sykest og uten arbeid, og de som er uføre og fattige, må oppleve kutt, mens de som er friske og har store formuer, skal få sydd puter opp under armene så de knapt – for å si det sånn – kan bruke dem. Det handler visst også om at det skal være mer privatisering i velferden. Men profitt i velferd er ikke bærekraftig. Det betyr at det tappes fra våre skattepenger – penger som skulle gå til tjenester, til barnevern, barnehager, eldreomsorg, og til gode lønns- og arbeidsvilkår for dem som gjør den viktige jobben – heltene i velferden. Det er ikke bærekraftig at vi skal kaste bort penger som skulle gått til barnevern, til profitt. Det er forstemmende når vi har en kommunalminister som gjennom sitt innlegg viste at hun tydeligvis ikke forstår forskjell på butikk og barnevern. Det er ganske ille. Når det gjelder ulikhet, har vi tatt opp bostøtten. Det er flere titusener færre nå enn før som får bostøtte, vi bruker mindre penger på bostøtte i 2019 enn vi gjorde i 2009. I mellomtida har altså boutgiftene eksplodert, og inntektene til lavinntektsgruppene har gått ned. Jeg må gjenta: Snittinntekten for dem som får bostøtte nå, er 134 000 kr i året for husholdningen – det står i statsbudsjettet – og da skal regjeringen målrette bostøtten. Jeg lurer på hvem det er som skal få den da, hvis ikke dette er målrettet langt utover det som er sosialt forsvarlig. Folks hus og hjem er SV opptatt av, derfor vil vi øke bostøtten og heller la dem som har store formuer og mange hus og hytter, bidra litt mer til det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Jeg hører – og jeg har særlig hørt statsministeren i mange år snakke om – at vi må gi muligheter til dem med hull i cv-en. Det er jeg og SV veldig enig i. Men hva er det vi ser skje nå? Rett før jul mistet 600 mennesker stønaden sin, arbeidsavklaringspengene, fordi man strammet inn tida man får lov til å være på det, og man har ikke utrustet Nav med nok ressurser verken til å avklare dem eller til å gi dem tiltak. Mange av dem er altså ikke avklart på den tida som nå er til rådighet. Jeg hører det beklages både fra regjeringen og fra Nav. Ja, det går altså ikke an å betale husleien, strømregningen eller den nødvendige maten man må ha, med beklagelser. Dette er folk som er syke, som man ikke har hatt tid til å hjelpe med den helsehjelpen eller kvalifiseringen de skal ha, og de blir nå sendt på sosialen. Der venter det dem aktivitetsplikt. Aktivitetsplikt snakkes det om nå som en medisin som er bra for alle, og dess mer dess bedre. Nei, aktivitet er akkurat som annen medisin. Får man feil medisin, blir man dårligere. Får man for mye medisin, blir man dårligere. Undersøkelser fra Nord universitet dokumenterer at skjerpede aktivitetskrav har økt avstanden til arbeidslivet og virket mot sin hensikt for en del av de unge som hadde psykisk sykdom og var alvorlig syke. Det ser ikke ut som regjeringen eller representanter fra regjeringspartiene bryr seg om dette, men det må de, for det er alvorlig det som nå skjer med dem som har hull i cv-en og har det vanskelig. Hva foreslår SV? SV foreslår aktivitetsplikt for Nav. SV foreslår at arbeidsavklaringspenger må vare så lenge at man er ferdig avklart, at man har rett til å stå i tiltaket til man har fått nødvendig kompetanse til å få en jobb. SV foreslår mer ressurser til Nav, slik at de har tid til å følge opp den enkelte og gi dem rett tiltak – og ikke bare måke dem inn på et ledig tiltak, slik Nav-ansatte nå sier at de må. Og vi foreslår mer penger til tiltaksplasser. Dette er en virkelig arbeidslinje. Det regjeringen holder på med, er en fattigdomslinje, og det ser vi resultatet av nå, for nå øker sosialhjelpsutgiftene i hele landet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Det er opp til hver kommune å organisere sine tjenester slik de mener de får de beste tjenestene. Det er ikke noe staten bestemmer. Slik skal det heller ikke være. Jeg sørger nok over at mange Arbeiderparti-styrte kommuner nå rekommunaliserer sine tjenester, men det er en del av det kommunale selvstyret. Det er opp til kommunestyret å bestemme. Jeg er for valgfrihet. Jeg tror ikke det skal være slik at fordi man passerer 60 eller 70 år, skal man fratas valgfrihet. Jeg tror – og jeg vet fra min tid i kommunen – at konkurranse skjerper. Det skjerper den offentlige tjenesten, og det skjerper den private tjenesten. Så jeg vil legge til rette for at kommuner kan velge, men det er opp til kommunene å avgjøre hvordan de vil innrette sine tjenester.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Det er fullt mulig å heie på sine partifeller i Oslo. Jeg gjør ikke det. I Oslo blir eldre fratatt valgfrihet. I Oslo legges gode tilbud ned fordi man er så opptatt av ideologi. I Oslo er man ikke opptatt av å få vite hvilke tjenester som er best, hva som fungerer best – man ønsker ikke konkurranse. Jeg mener det gir et dårligere tjenestetilbud. Jeg vet selv av egen erfaring fra da vi skulle konkurranseutsette praktisk hjelp i hjemmet, at det første vi måtte skjerpe, var den offentlige tjenesten. Den ble bedre, folk visste når man kom, om man kom, og sykefraværet gikk ned. Erfaringene med konkurranseutsetting er veldig bra. Det gir valgfrihet, og jeg ønsker å legge til rette for det, hvis kommunene ønsker det.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Nei, det synes jeg selvsagt ikke. Det synes jeg ikke om noen som plasserer pengene sine i skatteparadis. Men det er et skremselsbilde som skapes av deler av tjenesteytende sektor som jeg synes er helt utrolig. Man heier altså på at industrien skal tjene penger, at næringslivet skal tjene penger. Det er lov å tjene penger på å bygge et sykehus, men det er ikke lov å tjene penger på å yte tjenester i sykehus. De delene av tjenesteytende sektor hvor kvinnene dominerer, hvor man kan få flere kvinnelige ledere, kvinnelige eiere, snakkes ned. Det er altså en uting å tjene penger på å passe på barna våre, men det er helt greit å tjene penger på å bygge barnehagen til barna våre. Jeg forstår ikke det skillet. Det er å ha ideologiske skylapper, som jeg er helt uenig i. Jeg heier på så mange i dette samfunnet som gjør en kjempejobb, både ved å drive barnehager og ved å drive omsorgstjenester. Jeg synes en sykepleier kan drive egen virksomhet like godt som en lege.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Jeg er veldig fornøyd med den jobben regjeringen har gjort gjennom de siste fem årene, hvor vi har flyttet ut nærmere 900 arbeidsplasser. Så tallenes tale når det gjelder å ønske å etablere statlige arbeidsplasser utenfor Oslo, må jo være mer enn bevis. Det er slik at syv av ti ansatte i staten er ansatt utenfor Oslo, så der gjør denne regjeringen det den forrige ikke greide. Så sier vi i plattformen at vi skal gjøre en større jobb med å se sektorer på tvers, for det vi har sett, er at hver virksomhet og hver sektor tenker fornuftig hver for seg, men samlet for landet blir det uheldig. Så svaret er: Ja, vi skal ha en politikk for å se sektorer på tvers, slik at vi også ser at plasser utenfor de store byene selvsagt kan tiltrekke seg statlige virksomheter.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Jeg er nødvendigvis uenig i premissene for spørsmålet. Det er ikke slik at bostøtten har falt som en stein. Det er slik at bostøtten skal treffe dem som trenger det mest. Det gjør den nå. Og jeg er veldig fornøyd med at flere barnefamilier enn noen gang får bostøtte. Vi styrker bostøtten i inneværende år med 60 mill. kr, slik at familier med flere barn får økt bostøtte. Det er viktig for å komme familier med lav inntekt i møte, fordi det å bo er viktig. Vi vet at det å ha en trygg bolig er viktig for å være i jobb, for en trygg skole etc. Så vi er helt enig i at bostøtten er viktig, men vi ønsker altså å rette den inn mot dem som trenger det mest, ikke smøre den tynt utover til alle, for det er ikke nødvendig. De fleste bor, de fleste har penger til å bo, og de fleste eier sin egen bolig.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Resultatet til kommunene de siste årene taler for seg. Kommunene har veldig gode resultater. Det skyldes tre forhold: Det skyldes gode skatteinntekter, det skyldes gode kommuneoppgjør, og det skyldes politikere som er flinke til å husholdere. Det er bra. Så har vi et inntektssystem som skal være mest mulig nøytralt, men vi har også et system som tar inn over seg at noen kommuner er små, at det er distriktskommuner med særlige ulemper, og det er lagt inn i inntektssystemet. Så er det ikke sånn at de som har de høyeste skattene, har de beste tjenestene. Da hadde det jo vært veldig enkelt. Hvis det var sånn at høyest eiendomsskatt ga beste skole og best eldreomsorg, var dette veldig enkelt. Sånn er det ikke. Det er heller ikke sånn at de kommunene med høyest skatteinntekter er mest effektive og mest innovative. Det er altså godt rom, og vi vet også at effektiviteten i kommuneøkonomien er gått ned. Kommunene er blitt mindre effektive enn de var, på de største utgiftsområdene, som er helse, skole og eldreomsorg. Det kan kommunene gjøre noe med, og det inviterer vi til.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Det er grunn til å gi honnør til de mange kommunestyrerepresentantene rundt i det ganske land som jobber med kommuneøkonomi, som jobber med budsjett. Å husholdere er viktig, og vi vet at mange har satt penger på bok og har buffere. Det står ikke i motstrid til det faktum at Senter for økonomisk forskning sier at effektiviteten har gått ned. Det at man får mindre skatteinntekter, gjør at man inviterer til mer effektive kommuner, mer innovative kommuner, for det er, som jeg sier, ikke sånn at de med de høyeste inntektene er de som gir de beste tjenestene. Det finnes det ingen dokumentasjon på. Så tror jeg ikke statsministeren har sagt at det bare er i sentrum av byene man skal være trygg. Tvert imot, det er selvfølgelig et mål at man er trygg i hele landet, og det legger vi til rette for. Så hvor det utsagnet kommer fra, kjenner jeg ikke til.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-30:
Jeg mener jeg ga representanten Nævra et veldig tydelig svar den 27. november. Jeg sa at flere innsigelser ikke ga mer naturvern. Jeg sa at flere innsigelser ikke ga bedre politikk, og at det er villet politikk at antall innsigelser samordnes, at de er tydelige, og at de er konkrete, og at fylkesmennene gjør jobben med å være konkrete og ivareta nasjonale interesser. Sånn var ikke situasjonen. Det betyr også at jeg er uenig i Riksrevisjonens rapport. Dette er villet politikk fra regjeringens side. Det er kommunene som er arealmyndighet. Vi skal gripe inn når nasjonale hensyn tilsier det, ikke når det passer oss, og når vi har lyst til å overstyre.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
I regjeringserklæringen er regjeringen tydelig på at det skal legges til rette for mer privatisering av omsorgstilbudet i kommunene. Vi vet at det ofte er de ansattes lønns- og pensjonsvilkår som kommer under press når det skal konkurreres, og at de som rammes, ofte har yrker der lønn og pensjon i utgangspunktet er lave. Mer bruk av konkurranse og privatisering fører til større forskjeller mellom folk. I Oslo ser vi at en nyutdannet helsefagarbeider i et kommunalt sykehjem har en minstelønn som tilsvarer 84 000 kr mer enn en nyutdannet helsefagarbeider i et kommersielt sykehjem. Hvordan forklarer høyreregjeringen og Høyre-statsråden årsaken til dette?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Arbeiderpartiet heier på Oslo, som vil fase ut de kommersielle og satse på fellesskapet og de ideelle. Det betyr valgfrihet for alle, uansett størrelse på lommebok, og det er bra for de ansatte. Det betyr bedre kvalitet på omsorgstilbudet til innbyggerne i byen vår. Når vi i tillegg ser at avkastningen av velferdstjenestene våre havner i private hender, gjerne i skatteparadis, bør ingen være overrasket over at viljen til å betale skatt for å finansiere disse tjenestene blir mindre. Hvorfor vil regjeringen ha mer marked og mer privatisering av offentlige tjenester, når konsekvensene er at det rammer fellesskapet vårt?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Jeg visste jo at for høyreregjeringen er ikke Oslo et utstillingsvindu. Høyre ønsker jo svenske tilstander. Det betyr – som i Stockholm – privatisering, shopping av omsorgstilbud, markedsføring og et enormt byråkrati. Helseministeren har uttalt at det ikke spiller noen rolle om norske velferdspenger havner i utlandet. Et nytt storkonsern kontrollerer nå 25 pst. av privat omsorg i Norge. I Sverige har de tatt ut 2 mrd. kr i profitt fra fellesskapet og betalt usle 22 000 kr i skatt. Fellesskapets penger havner i skatteparadis i Luxembourg. Mener statsråd Mæland at det er uproblematisk at penger som skulle vært brukt til velferd i norske kommuner, ender opp i skatteparadis?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Landet har nå fått en tydelig høyreregjering, med en tydelig høyrepolitikk. Det betyr et klarere skille i norsk politikk og i denne sal. Høyrekreftene og kapitalkreftene er omforent. Det betyr en politikk for større forskjeller. Det betyr en politikk for mindre fellesskap. Det betyr en skattepolitikk som favoriserer den økonomiske eliten. Eliten skal berikes på bekostning av vanlige arbeidsfolk og fellesskapet. De 1 000 rikeste skal få millioner i skattelette. Regningen må vanlige arbeidsfolk ta. Regjeringsplattformen er klar. Det skal bli svenske tilstander i kommunene. Det betyr privatisering, privatisering, privatisering. Erfaringene fra Sverige viser at kvaliteten går ned og kostnadene opp. Det betyr at lommeboka styrer om man får god eller dårlig pleie og omsorg. Dette bryter med den norske modellen – at folk skal få det beste velferdstilbudet, uavhengig av hvor de bor, uavhengig av hvor mye de tjener. I Stockholm er det bydeler som tilbyr mer enn 100 ulike aktører i pleie og omsorg, og det er et enormt stort og dyrt kontrollsystem. Velferd handler ikke om å shoppe eller om hvem som er flinkest til å markedsføre. Velferd handler ikke om å bygge ut byråkratiet – eller gjør det det? For Høyre og kapitalmakten handler det om nettopp dette. Det handler om å løfte makt og kapital fra fellesskapet til det økonomiske toppsjiktet. Det spiller heller ingen rolle om pengene havner i utlandet. Et nytt storkonsern kontrollerer nå 25 pst. av privat omsorg i Norge. I Sverige har de tatt ut 2 mrd. kr i profitt fra fellesskapet og betalt usle 22 000 kr i skatt. Fellesskapets penger havner i et skatteparadis. Det er disse aktørene høyreregjeringen nå heier på. Arbeiderpartiet heier på fellesskapet, de som ikke underbetaler de ansatte med dårlig lønn og pensjon, at norske folks penger kommer fellesskapet til gode og ikke på kontoer i Luxembourg. Vi heier på valgfrihet for alle. Vi heier på kommuner som min egen, Oslo, som setter de ansatte og innbyggerne i førersetet, på de som tør og vil ta tilbudet tilbake til fellesskapet og satse på de ideelle. Det er et klarere skille i norsk politikk enn på lenge – en høyreregjering som representerer kapitalmakt og privatisering, mot Arbeiderpartiet og sosialdemokratiet, som representerer vanlige arbeidsfolk, fellesskap og velferd for alle.