Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
De to representantforslagene som er til behandling her i dag, viser at det er et stort engasjement for å gjøre noe for dem som er vanskeligst stilt i samfunnet. Representantene Ropstad, Dåvøy, Andersen Eide og Hareide foreslår en rekke tiltak som et ledd i en nasjonal dugnad mot fattigdom. Representantene Raja og Skei Grande foreslår en tiltakspakke for å begrense og bekjempe fattigdom, spesielt blant barn. Det har vært en tverrpolitisk enighet om og en samling rundt en rekke tiltak mot fattigdom i de årlige statsbudsjettene siden Bondevik-regjeringen høsten 2002 la fram sin tiltaksplan mot fattigdom. Regjeringen Stoltenberg la fram sin handlingsplan mot fattigdom sammen med forslag til statsbudsjettet for 2007. Handlingsplanen er fulgt opp med styrkinger i de årlige budsjettene. Det er iverksatt tiltakspakker og en særlig innsats mot fattigdom. Forslagstillerne vil prioritere målrettede tiltak mot dem som trenger det mest, fremfor brede ordninger. Jeg er enig i at målrettede tiltak er nødvendig og hensiktsmessig for å nå personer og grupper som er særlig utsatt, og bør inngå i en samlet innsats mot fattigdom. Vi må hele tiden ha et øye for tiltak som kan være treffsikre i å hindre at personer faller ut av arbeidsliv og fellesskap, og til å bedre situasjonen for dem som er rammet. Den aller viktigste strategien mot fattigdom er likevel å hindre at problemet oppstår. En økonomisk politikk for vekst og full sysselsetting, og en fordeling av verdiskapingen gjennom fokus på rettighetsbasert velferdsstat, er den viktigste grunnen til at Norge, sammenlignet med andre land, har et begrenset fattigdomsproblem. Den nordiske velferdsmodellen har ikke utryddet fattigdommen, men vi kjenner heller ingen andre modeller som virker bedre. I Norge er det også slik at alle, uavhengig av inntekt, har tilgang til et godt utbygd helse- og utdanningssystem. Det er derfor problematisk også å overføre internasjonale definisjoner av såkalt problematisk lavinntekt til det norske velferdssamfunnet, der mange velferdsgoder er rettighetsbestemt og gratis, og hvor det generelle inntektsnivået er høyere enn i de fleste andre land. I perioden vi har vært inne i nå med stigende arbeidsledighet, har det vært helt avgjørende med en styrket arbeidsmarkedspolitisk innsats og andre tiltak for å hindre at personer blir stående utenfor arbeidsmarkedet. Dette, kombinert med et godt utbygd offentlig sikkerhetsnett, gjør at Norge så langt har klart seg relativt bra under den økonomiske krisen. Ta f.eks. Spania, med en ungdomsledighet på 39,6 pst. – dette er noe som leder til utstøting over tid. Det at barn opplever fattigdom, er spesielt alvorlig, både med henblikk på barns velferd og inkludering på kort sikt, og også for å hindre at barn og unge blir marginalisert senere i livet. Jeg er derfor enig i at det er behov for en forsterket innsats for å bekjempe fattigdom blant barn. Hva som her er de beste virkemidlene i forhold til regelverk om sosialhjelp, kan diskuteres. Bruk av en nasjonal minstenorm for sosialhjelp kan bli oppfattet som en normalsats, og således vanskeliggjøre en nødvendig individuell tilpasning til de enkelte brukernes særlige forhold. Vi vet at den viktigste forskjellen i Norge går mellom dem som har og dem som ikke har arbeid. Arbeid gir inntekt og økonomisk trygghet, og reduserer forskjeller og hindrer fattigdom. Regjeringens overordnede mål for velferdspolitikken er at det skal lønne seg å arbeide, og at alle skal kunne forsørge seg selv gjennom eget arbeid. Regjeringen fører en aktiv arbeidsmarkedspolitikk, gjennomfører Nav-reformen, viderefører innsatsen for et inkluderende arbeidsliv og har iverksatt tiltak for å styrke arbeidsmarkedstilknytningen for personer som står lengst fra arbeidsmarkedet. Noen trenger tett og tilrettelagt oppfølging på veien inn i arbeid. Kvalifiseringsprogrammet er fra 1. januar 2010 landsomfattende. Kvalifiseringsprogrammet har gitt mange et tilbud om kvalifiseringsløp og bedrede muligheter for arbeid. For å sikre gode oppvekstvilkår for barna, og for å få til varig gode løsninger for den enkelte familie, er det avgjørende å styrke foreldrenes evne til selvforsørgelse gjennom arbeid. Dette er også viktig for å bryte den sosiale arven og redusere risikoen for at barna blir marginalisert i egne voksenliv. Regjeringen har videre et langsiktig, forebyggende perspektiv på innsatsen mot fattigdom. Vi må se på hvordan samfunnet i stort er innrettet, og hvilke forhold og samfunnsstrukturer som bidrar til å opprettholde sosiale og økonomiske forskjeller. Regjeringen oppnevnte på denne bakgrunn Fordelingsutvalget for å få mer kunnskap om utviklingen i økonomiske forskjeller over tid, om faktorer som forklarer utviklingen, og om hvilke tiltak som kan bidra til en jevnere fordeling. Fordelingsutvalget la fram sin innstilling i april 2009, og løfter særlig fram at barnehager og utdanningssystemet har store innvirkninger på sosiale forskjeller senere i livet. Fordelingsutvalgets innstilling har vært på en bred høring, og høringsuttalelsene gjennomgås nå. Regjeringen vil i første omgang omtale saken i revidert nasjonalbudsjett i vår. Deretter ser vi behov for en bredere gjennomgang, og vil følge opp Fordelingsutvalgets arbeid i en egen stortingsmelding våren 2011. Jeg legger til grunn at vi da får en bred og god drøfting i Stortinget om denne meldingen. En politikk for fattigdomsbekjempelse må gå hånd i hånd med en politikk for å redusere økonomiske og sosiale forskjeller. Det handler om å gi alle, uavhengig av sosial bakgrunn, de samme mulighetene til læring, til kunnskap, til deltakelse i arbeidsliv og samfunnsliv og til å leve gode og trygge liv. Regjeringen har gjennomført en stor barnehagereform og styrket skolen. Et godt utbygd pedagogisk barnehagetilbud gir barn gode og mer likeverdige oppvekst- og læringsvilkår. Grunnleggende ferdigheter bidrar til inkludering i arbeidslivet og trygg inntekt. Kunnskapsministeren tar grep for å redusere frafallet i skolen. Det er avgjørende viktig å hindre at store grupper av unge faller ut av skolen, noe som svekker deres muligheter til arbeid og selvforsørgelse. Regjeringen har også styrket kommuneøkonomien, noe som gir bedre rammebetingelser for å yte kommunale velferdstjenester til dem som trenger det mest. De generelle velferdsordningene må likevel kombineres med målrettede tiltak og særlig innsats overfor utsatte grupper. Det dreier seg om en god rusomsorg og gode helsetjenester til personer med psykiske lidelser. Det dreier seg om å gi bostedsløse oppfølging og hjelp til å bo. Det dreier seg om å gi straffedømte en ny sjanse til å komme tilbake til samfunnet. Det dreier seg om å sikre at barn og unge ikke blir ekskludert fra sosiale fellesskap, som er viktige for deres hverdag og deres utvikling. Det dreier seg ikke minst om en bred innsats for integrering og inkludering av innvandrerbefolkningen, herunder å øke andelen av innvandrerkvinner i lønnet arbeid. De konkrete forslagene til tiltak i representantforslagene er kommentert i brev av 29. januar til komiteen. Jeg er glad for en diskusjon om konkrete tiltak og forbedringer, og imøteser en debatt om virksomme tiltak, men jeg er først og fremst opptatt av å finne fram til langsiktige og strukturelle grep som vil bidra til at alle barn og nye generasjoner opplever å være inkludert og føle tilhørighet i samfunnet.