Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Først vil jeg takke interpellanten for å reise denne viktige diskusjonen. En fødsel er en av livets aller største begivenheter og imøteses som regel med store forventninger. Forventningen om å få et friskt barn er veldig ofte til stede, men de fleste har også en forventning til selve fødselsopplevelsen. En god fødselsopplevelse gir grunnlag for bedre psykisk helse i tiden etter fødselen og bedre samspill mellom mor og barn. Studier har vist at kvinnens egen oppfatning av fødselen er viktigere for hennes mentale tilstand i tiden etterpå enn eventuelle medisinske komplikasjoner som oppstår på fødestua. Det er derfor svært viktig å legge til rette for at de fødende skal få en best mulig fødselsopplevelse. Jeg er derfor glad for at representanten Skei Grande stiller spørsmål ved noen av forholdene som kan skape utfordringer i å nå dette målet. Resultatene av norsk fødselsomsorg er svært gode. Barne- og mødredødeligheten er blant de laveste i verden. Vi har lavere forekomst av keisersnitt enn mange andre vestlige land. Slike resultater kan vi være stolte av. Men det bør arbeides mer for å sikre at kvinnen og hennes partner får en god fødselsopplevelse. De viktigste kravene til fødselsomsorgen framgår av stortingsmeldingen En gledelig begivenhet, fra 2009, og Helsedirektoratets veileder Et trygt fødetilbud, fra 2010. Helseforetakene har gjort et godt arbeid for å bedre kvaliteten i fødselsomsorgen i årene etter at disse kravene ble stilt. Det er bl.a. etablert følgetjeneste for gravide som bor langt unna fødestedet, og det er innført seleksjonskriterier, som interpellanten også var inne på, for hvilke kvinner som kan føde ved ulike typer fødeinstitusjoner. Disse tiltakene har bidratt vesentlig til å heve kvaliteten i fødselsomsorgen. Blant annet har antall transportfødsler sunket fra 193 i 2010 til 124 i 2014. På landsbasis betyr det at 0,2 pst. av alle fødsler er transportfødsler. Andelen er naturlig nok høyere i fylker med lang avstand til fødeinstitusjon, men antallet er størst i de store byene, som interpellanten var inne på. Fødselsomsorgen har en særlig utfordring ved at fødsler oftest ikke lar seg helt planlegge. Dette fører til store variasjoner i hvor mange fødende som henvender seg til fødeavdelingene. Variasjonene er store fra dag til dag, men det er også sesongvariasjoner med høyest antall fødsler om sommeren, som ikke minst Stortinget har et ansvar for, som interpellanten var inne på. Et eksempel er fødeavdelingen ved Akershus universitetssykehus. Der fødes det fra 5 til 29 barn per dag. Disse variasjonene gjør det ekstra krevende å planlegge bemanningen. Antall fødende som kan tas imot ved de store kvinneklinikkene, påvirkes også av om det er ledig plass ved nyfødtavdelingene. Fødsler omfattes av ordningen med fritt behandlingsvalg. Dermed kan de fødende velge fødested. Men det skjer av og til at den valgte fødeinstitusjonen ikke har kapasitet til å ta imot kvinnen den dagen fødselen starter. Da må det være etablert ordninger som sikrer at den gravide henvises videre til en annen fødeavdeling som har ledig kapasitet. Denne problemstillingen er, som interpellanten var inne på, mest aktuell i Oslo-området, hvor det er flere fødeavdelinger innenfor et begrenset geografisk område. Det er derfor etablert et samarbeid mellom fødeinstitusjonene i og rundt Oslo, slik at disse kan avlaste hverandre ved behov. Det er den fødeinstitusjonen som kvinnen henvender seg til, som har ansvar for å skaffe plass ved et annet sykehus og for å rekvirere ambulanse hvis det er behov for det. I andre deler av landet er problemstillingen mindre aktuell. Helseforetakene har informert meg om at fødende ikke avvises ved kvinneklinikkene i Tromsø, Trondheim, Bergen eller Stavanger. Det hender av og til at den fødende ikke rekker fram til sykehus før fødselen skal skje. I 2014 var 194 fødsler, eller 0,3 pst. av alle fødsler, uplanlagte hjemmefødsler. I Hordaland og Rogaland var andelen uplanlagte hjemmefødsler litt høyere enn landsgjennomsnittet. I Oslo og Sør-Trøndelag var det litt lavere enn landsgjennomsnittet, men forskjellene mellom fylkene var små. Fødeinstitusjonene oppgir at den viktigste grunnen til uplanlagte hjemmefødsler er rett og slett at fødselen går raskere enn kvinnen forventer, ikke at hun blir avvist på fødeavdelingen. Fødeinstitusjonene finner ingen overrepresentasjon av fremmedspråklige fødende blant dem som føder uplanlagt hjemme. Flere fødeinstitusjoner angir at de har lavere terskel for å ta imot fødende hvis det er språk- eller kommunikasjonsproblemer. Ved Kvinneklinikken i Bergen har man åpnet et tilbud som kalles Rede. Tilbudet er for kvinner som er usikre på om de er i fødsel, eller føler seg utrygge på å være hjemme. Her får kvinnen tilbud om å oppholde seg etter vurdering og undersøkelse av jordmor. I løpet av timene kvinnen er på Rede, vil det bli avklart om hun er i fødsel, og hun vil enten bli overflyttet til fødestue eller kunne reise hjem. Dette er etter min vurdering et godt tiltak som andre også bør vurdere. Kvinneklinikken i Bergen har også endret rutinene for telefonkontakt. Jordmor som bemanner vakttelefonen, tar heller kvinnen inn til vurdering for å trygge framfor å avvise henne. Det samme gjelder hvis det er språkproblemer – da tas hun også inn til vurdering. Disse tiltakene har virket. Haukeland universitetssykehus har registrert en nedgang i antall kvinner som har gitt tilbakemelding om at de har følt seg avvist når de har ringt til Kvinneklinikken. Alle de store fødeinstitusjonene har tilgang til tolketjenester. Men siden fødsler oftest er en akutt hendelse, er det ikke alltid mulig å skaffe tolk under en pågående fødsel. Når det er mulig å planlegge, bestilles tolk eller det brukes telefontolk. Fødeavdelingen ved Bærum sykehus har satt i gang et prosjekt hvor man ser på muligheten til å utvikle kommunikasjonsverktøy for å trygge kvinnen under fødsel. Det skal også sikre at viktig informasjon blir formidlet på en forståelig måte – fra pasient til helsepersonell og tilbake igjen. Hvis dette prosjektet gir gode resultater, bør det også kunne tas i bruk av andre. De nasjonale kvalitetskravene til fødselsomsorgen setter tydelige rammer for hvordan fødetilbudet skal utvikles. Men det er helseforetakene som har ansvaret for at tilbudet tilfredsstiller kravene, slik at de fødende kan få en trygg og god fødselsopplevelse. Høyt fødselstall og svingninger i antall fødsler stiller store krav til organisering og bemanningsplanlegging ved de store fødeinstitusjonene. Dette er arbeid som pågår i dag, og som bør intensiveres. Det er også behov for å legge til rette for mer familiebasert barselomsorg, slik at kvinnens partner kan være til stede i barselperioden. Bruk av tolk bør trolig også økes utover det som skjer i dag. Uplanlagte fødsler utenfor sykehus skjer heldigvis sjelden, og ser man de store byene under ett, skiller de seg ikke fra landet som helhet når det gjelder andelen som føder, men vi ser jo, som interpellanten var inne på, at det er der det største antallet er. Kvaliteten i fødetilbudet er et tema som ofte er på agendaen i diskusjonen mellom meg og helseregionene. Det vil det være også i framtiden. Målet er at tilbudet skal være likeverdig, det skal sikre et godt resultat for mor og barn og samtidig legge til rette for en god fødselsopplevelse for kvinnen og hennes partner. Det er bra at vi nå får oppmerksomhet rundt tilbudet til fødende i de store byene. Som interpellanten var inne på, har det vært veldig mye oppmerksomhet rundt fødetilbudet i distriktene. Vi ser også at fødselsmeldingen og kravene der har ført til en veldig tydelig bevissthet på de mindre fødeavdelingene, god screening av de fødende og ikke minst en kontinuitet i oppfølgingen. For eksempel ser vi i Nordfjord i Sogn og Fjordane at kommunen og helseforetakene har felles ansatte jordmødre, slik at det er den samme jordmoren som har ansvar for dem i kommunen, som gjerne også har følgetjenesten, og som møter dem i etterkant. Det gir trygghet, og det gir kontinuitet, og jeg vil tro at de store sykehusene her har mye å lære av de mindre sykehusene.