trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-04-19:
Eg må seie at det har vore gøy å høyre på debatten. Det har vore mange gode innlegg, og ikkje minst har det vore stor tverrpolitisk einigheit rundt forslaga. Det synest eg er utruleg bra. Det viser ei haldning i dagens storting om at ein faktisk ønskjer å ta utfordringa med det aukande talet på abortar på alvor. I førre perioden – då eg var inne som vara – fekk eg på vegner av Kristeleg Folkeparti æra av å fremme eit representantforslag om tiltak for å redusere talet på abortar. Den gongen var òg einigheita stor – og tiltaka blei stemnde ned. Men ein lovde at ein handlingsplan skulle kome – og andre typar ordningar – der slike tiltak skulle bli behandla. Likevel har eg sett veldig lite til det. Så mine spørsmål er: Ønskjer me eigentleg ein nedgang? Kor reelt er ønsket, og tør me setje oss mål? Det er lett å seie at ein ønskjer å redusere talet på abortar, men tek me konsekvensane av det me seier? Kjem me med konkrete tiltak som vil hjelpe? Det er òg lett å seie at me skal ha ein nullvisjon mot mobbing eller ein nullvisjon mot dødsulykker i trafikken. Det er relativt vanskeleg å oppnå det, men me set oss mål. Her inne er einigheita stor om at me ønskjer å redusere talet på uønskte svangerskap, talet på uønskte abortar, men det er kanskje vanskeleg å sjå for seg at ein klarer å unngå alle. Men det å setje seg høge mål trur eg er viktig – å tore setje seg mål som me skal nå. I førre perioden gjekk ein òg inn for det gratis prøveprosjektet som me har diskutert tidlegare. Det viste at ein ikkje berre kan redusere, men halvere – akkurat som i målsetjinga til Kristeleg Folkeparti i representantforslaget – talet på abortar hos dei som deltok i prøveordninga. Det viste seg at det faktisk er mogleg. Derfor skulle eg ønskje at Regjeringa hadde kome med eit tilsvar ganske så kjapt eller i det minste hadde stemt mykje meir positivt i denne debatten. Eg må seie at det er ganske absurd at støtteordningane for unge gravide kvinner nesten ikkje er eksisterande. I alle andre debattar snakkar me om eldrebølgje, me snakkar om store utfordringar med arbeidskraft, me snakkar om at me treng fleire barn. Så, på den andre sida, ønskjer ein å redusere talet på abortar. Likevel klarer ein ikkje å hjelpe dei unge kvinnene som i dag opplyser at dei tek abort av økonomiske årsaker. Det er eit paradoks. I kjølvatnet av «Hjernevask» synest eg òg det er interessant å diskutere forsking rundt abort. Det er nokre ting det ikkje skal forskast på, som det ikkje er riktig å forske på. Men her er det utruleg stor einigheit om at me ønskjer å redusere talet på abortar, eller uønskte svangerskap. Det betyr jo òg at når me ønskjer ein reduksjon, må me òg ha meir forsking, fordi me treng kunnskap. Me treng kunnskap for å finne målretta, konkrete tiltak som me veit fungerer, for i dag blir mange av desse jentene dessverre overlatne til seg sjølve – samfunnet stiller ikkje opp med dei ordningane som me burde stilt opp med.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-04-19:
Forslagene som Stortinget diskuterer i dag, hører vi at det er stor grad av enighet om – iallfall målet. Kristelig Folkepartis forslag om «en plan for å halvere aborttallene innen 2013» burde derfor kanskje vært vedtatt enstemmig i dag. Ingen partier har som mål å ha et høyest mulig aborttall. Det er viktig for oss å få redusert det antallet, uansett hva slags ståsted man har i saken. Jeg hadde håpet at vi nå, når vi diskuterte denne saken igjen, var kommet litt lenger enn da vi diskuterte dette sist, at vi turte å komme fram med noen tiltak, noen konkrete saker som vi visste ville gi effekt. Stortinget har tidligere klart å samle seg om saker og tiltak som har vært bra, f.eks. i forhold til studenter og graviditet. Statsråd Tora Aasland har, på oppfordring fra Stortinget og et forslag fra Kristelig Folkeparti, gjennomgått regelverk og støtteordninger for å gjøre det enklere å få barn i studietiden. Det er også abortforebyggende tiltak som har effekt, og som vi vet er viktig å få på plass. Vi vet at antall aborter øker mest i aldersgruppen 20–24 år, og vi vet også at det er den tiden da man biologisk sett har et svært godt utgangspunkt for å få barn. Men mange i den aldersgruppen er nettopp studenter. Vi kvinner har hatt en vellykket utvikling med at vi nå tar lengre utdanning, vi skaffer oss høy utdanning, vi deltar på arbeidsmarkedet. Da er det et paradoks for meg at vi ikke har klart å følge med i samfunnet når det gjelder å lage ordninger som gjør at det går an å studere og få barn. Min mors kvinnekamp lå i det å få lov til å jobbe og samtidig få barn. Kanskje er dagens kvinnekamp at vi må få lov til å studere og få barn. Det ligger konkrete forslag i det forslaget som vi diskuterer her i dag, som kunne gitt en økonomisk trygghet til de kvinnene som er i studietiden, og som får barn. Eller hvis en er så uheldig å bli akkurat ferdig med studietiden og ikke ha kommet seg ut i arbeid – en sitter igjen med studielån og får en start som jeg skjønner at en kan bli utrygg for om en vil klare økonomisk. Økonomisk utrygghet er noe av det som blir nevnt som en av grunnene til at unge kvinner i 20-årene tar abort. Det burde være slik i et samfunn som vårt at økonomiske grunner til å velge abort ikke var til stede. Når en kvinne ikke har opptjente rettigheter gjennom arbeid og føder et barn, bør engangsstønaden økes. Kristelig Folkeparti ønsker at den skal økes til 2 G, som gjør at man får en sikkerhet i starten når man skal følge et nytt menneske på vei inn i livet. Jeg hadde håpet at vi hadde fått mer konkrete vedtak med den planen som gikk ut i 2008, og at vi ikke må vente enda lenger før vi får en ny plan.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-19:
Retten til selvbestemmelse over egen kropp, og dermed retten til selvbestemt abort, var og er en av de viktigste seirene for den norske kvinnebevegelsen. Dette er ikke en rett noen må ta for gitt, og det er en rett langt fra alle kvinner i denne verden nyter godt av. Det gikk 65 år fra norske kvinner først formulerte kravet, til loven kom på plass i 1975. Som andre har nevnt tidligere i debatten, måtte man før den tid stå med luen i hånden og veies og måles av en nemnd som skulle avgjøre om man fikk innvilget søknaden sin om abort eller ikke. Kompromisset som ble gjort i 1975, ga kvinner rett til selvbestemt abort helt fram til tolvte uke, selv om den medisinske grensen for når det er forsvarlig å utføre abort, er senere. I SV mener vi at restene av nemndsystemet må bort, og at det alltid skal være en kvinnes eget valg – innenfor den medisinske grensen. Vi vet at i land der selvbestemt abort ikke er lovlig, dør mange unge jenter av komplikasjonene etter illegale aborter. Kvinnekampen og likestillingskampen har ofte handlet om muligheten til å bestemme over egen kropp. Abortspørsmålet har vært helt sentralt i denne kampen. La meg fra denne talerstolen understreke betydningen av å beholde selvbestemt abort som en mulighet for jenter i Norge. Men selvsagt er det en fordel å unngå abort hvis man kan det. Det er alltid et mål å redusere uønskede graviditeter. Derfor synes jeg vi fortsatt skal arbeide for bedre og mer tilgjengelig prevensjon, for bedre seksualundervisning med fokus på egne grenser og for helsestasjon for ungdom. Jeg vil advare mot forslag som ønsker å stramme inn jenters mulighet til prevensjon, til nødprevensjon, som angrepille, eller til abort. Jeg deler representanten Ryggs meninger om at ingen skal måtte ta abort av økonomiske årsaker eller som følge av press. Men la meg også legge til at ingen skal presses fra å ta abort på grunn av moralisme eller påføring av skyld og skam. Når vi diskuterer hvordan vi skal forebygge uønskede graviditeter, må vi passe oss for at vi unngår det. Helt til sist vil jeg si at abort først og fremst handler om retten til å bestemme over egen kropp, og at jeg håper at alle i denne salen ønsker å verne om dagens abortlov.
Bent Høie (Høyre), 2010-04-19:
Foruten Radiumhospitalet er Kreftregisteret et flaggskip i Norge knyttet opp til Oslo Cancer Cluster og det miljøet som vi ser igjen internasjonalt. Det har vært veldig avgjørende at Kreftregisteret beholder en organisatorisk plassering som gjør at det er et pasientnært forskningsregister, nær den kliniske praksisen. Det er også hovedgrunnen til at Stortinget ved flere anledninger har grepet inn mot et ivrig embetsverks forsøk på å legge Kreftregisteret inn under Nasjonalt folkehelseinstitutt. Vi ser igjen nye framstøt knyttet til dette, og hvis helseministeren har planer om å bli den første helseministeren som gir etter for dette presset, på hvilken måte har helseministeren eventuelt tenkt å involvere Stortinget i en slik vurdering?
Bent Høie (Høyre), 2010-04-19:
Jeg takker for statsrådens svar. Jeg oppfatter det slik at statsråden i utgangspunktet har en positiv holdning til avtalespesialistene og den virksomheten de driver. Jeg mener også at statsråden leverte mange gode argumenter for hvorfor en bør utvide antallet avtalespesialisthjemler og utvide aktiviteten hos avtalespesialistene, ikke minst, som statsråden var inne på, i forhold til de utfordringer vi står overfor framover, med en økende andel eldre mennesker i befolkningen, og knyttet opp mot den medisinske utviklingen som tilsier at flere og flere av de inngrepene som skjer på sykehusene, kan skje i poliklinikkene. Da er det også oppsiktsvekkende at konklusjonen på dette blir å gi helseforetakene større styring over de private avtalespesialistene. Det er, etter min oppfatning, en oppskrift på å gå stikk motsatt vei. Som jeg sa i mitt innlegg, og som statsråden også bekreftet, er nettopp en av hovedutfordringene med dagens modell at helseforetakene i svært liten grad har utvidet antallet avtalehjemler og holdt nivået på aktiviteten hos avtalespesialistene nede på det nivået det var på da de overtok ansvaret. Det å da gi helseforetakene styring og kontroll med avtalespesialistene i enda større grad vil etter min oppfatning styrke bukken og havresekken-effekten, og vil sannsynligvis også føre til at avtalespesialistene i mindre grad enn i dag blir et korrektiv til de offentlige poliklinikkene. De argumentene som framføres, hvorfor det ikke er mulig å sammenlikne avtalespesialistene med de offentlige poliklinikkene, mener jeg at jeg tilbakeviste i mitt innlegg, og jeg viste også til undersøkelser, bl.a. fra Helse Midt-Norge selv, som tilbakeviser en del av disse innvendingene. Det betyr ikke at vi skal flytte all poliklinisk virksomhet fra de offentlige sykehusene til avtalespesialistene. Det er et godt stykke igjen før en er der, og før det eventuelt går ut over de andre tjenestene på sykehusene. Jeg tror at skal en utnytte avtalespesialistene for å få ned ventelistene, som statsråden sier hun er opptatt av, så må vi faktisk i større grad slippe avtalespesialistene fri fra helseforetakenes grep, sørge for at de får en direkte ISF, og ikke minst pålegge helseforetakene å opprette flere hjemler sånn at avtalespesialistene kan bli det helt nødvendige korrektivet til de offentlige poliklinikkene, som vi har behov for.
Bent Høie (Høyre), 2010-04-19:
Når en hører på advarslene både fra helseministeren og fra representantene fra SV og Senterpartiet om hvor ille det kan gå med de offentlige sykehusene hvis en får for mange avtalespesialister, kunne en jo tro at bildet når det gjelder de siste års utvikling, viser at man har hatt en kraftig økning i antall avtalespesialister. Men det er jo ikke tilfellet, det har jo vært helt stabilt, og mitt poeng er at det er veldig langt igjen før en eventuelt er i en situasjon med de faresignalene som representantene fra regjeringspartiene trekker opp. Det er altså fryktelig mye å gå på før en er i en slik situasjon. Samtidig ville en klar utvidelse av antall avtaler innebåret at helsekøene gikk ned, pasientene fikk raskere behandling, og vi fikk mer igjen for de helsekronene som vi bevilger. Representanten Hansen fra SV etterlyser hva som er Høyres modell. For det første er det ikke riktig at Høyre stemte for de regionale helseforetakene. Høyre hadde sitt eget forslag, som ble nedstemt. Det var Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet som sto for den modellen, og Høyre stemte subsidiært for den, når vår modell, der en ikke hadde regionale helseforetak, ble nedstemt. For det andre er det klart at i Høyres modell ville en hatt en bestiller–utfører-løsning. Det eksisterer ikke i dag, og når en ikke har det, må avtalene i utgangspunktet være med de regionale helseforetakene. Da er det også Høyres klare råd til helseministeren at hun må få de regionale helseforetakene til å utvide antallet avtalehjemler nettopp for å få ned sykehuskøene. Vi mener også at denne problemstillingen hører hjemme i den nasjonale helseplanen, nettopp fordi det å se på avtalespesialistene som en vesentlig del av en nasjonal helseplan, for å utvikle helsetjenestene våre og for å få ned sykehuskøene, er et viktig virkemiddel. Det som en ser et bilde av gjennom denne modellen som helseministeren ikke ser i sitt svar, er en ytterligere styrking av de regionale helseforetakene som helseforvaltningsorganer i Norge. Det var aldri utgangspunktet da de ble etablert. Men i større og større grad driver nå de fire regionale helseforetakene med det som kan sies å være helsepolitikk. Det betyr at om helseforetakene får et så omfattende mandat som det helseministeren antyder, kan en risikere også på dette området at avtalespesialistene får fire helt forskjellige avtaleområder, fire helt forskjellige rammebetingelser og ikke minst fire helt forskjellige helsepolitikker. Det er én ting, men det betyr også at pasientene som bor i disse fire ulike helseregionene, vil få fire helt forskjellige helsepolitikker å forholde seg til. Det er ikke bra for helsepolitikken, og det var nettopp det Høyre advarte mot da vi stemte imot de regionale helseforetakene.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-19:
Jeg takker for innlegget. Jeg registrerer hva som sies om merkevare. Jeg har også registrert tidligere svar og setter pris på det. Men jeg har dessverre også sett noe av det som Helse Sør-Øst og Oslo universitetssykehus har gjort med profilarbeidet. Det er ikke betryggende så langt. Som representanten Høie sa i sitt innlegg: Man tar ikke vare på en merkevare ved å ha navnet nederst, i fjerde linje i en parentes. Men jeg velger å tro at statsråden kommer til å følge opp dette, og venter i spenning i så måte. I mitt innlegg var jeg innom stamcelleforskning. Der har Arbeiderpartiet prisverdig vært med på et initiativ fra Fremskrittspartiet. Vi vet alle at framtiden ligger i den type forskning. Ikke minst fikk vi se i Houston hva vi kan oppnå. Til nå har man altså opprettet registre, men det har ikke vært noe særlig mer enn ord. Kan vi forvente skikkelige bevilgninger på neste års statsbudsjett til stamcelleforskning?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-04-19:
Først av alt vil jeg påpeke at den saken som ligger her, er av relativt stor betydning. Dette er en sak som også gir signaler utad, om hvorvidt man fra norsk side er villig til å være med og vise at krafttaket mot kreft er noe vi også ønsker å delta i. Av og til er det slik at vi er nødt til å gjøre noen veldig gode for at andre skal komme etter og bli gode de også. Radiumhospitalet er faktisk, og har gjennom tidene vært, et av de behandlingsstedene i Norge som også har gitt gjenklang internasjonalt, ikke bare i Europa, men også i Amerika, med det som har vært gjort ved Det norske radiumhospital. Så er det store spørsmålet: Er den organiseringen vi i dag har valgt, riktig for nettopp dette sykehuset? Mitt personlige ståsted er klokkeklart: Nei, det er det ikke. Jeg skal nevne noen eksempler som nettopp viser at man har gått i gal retning: Først var det navnet som skulle tas bort, etter vedtak og diskusjoner internt i helseforetaket. Så var det stadig problemer og diskusjoner knyttet til pasienthotellet. Så har vi også sett diskusjoner knyttet til Kreftregisteret, plasseringen av Kreftregisteret, hvem som skal ha ansvar for og kontroll med dette, etc. Ja, gang på gang har vi sett måter å angripe dette på som ikke har vært heldig. Radiumhospitalet burde vært et rendyrket høykompetansesenter som skulle heve kompetansen også andre steder i landet, for å sørge for at de som er ute ved universitetssykehusene etc., skal kunne få veiledning og rådgivning, og dermed kunne bli enda bedre i sin behandling. Oslo Cancer Cluster er også veldig viktig å se på i denne sammenheng, som representanten Per Arne Olsen har vært inne på, også det som har med oppbygging av et slikt senter for stamcelleforskning å gjøre. Jeg er veldig overrasket over den avvisende holdningen som Regjeringen har i denne saken. For alle i denne sal har, i hvert fall tidligere, uttrykt at nettopp kampen mot kreft kommer til å bli en av de virkelig store utfordringene som møter oss i årene som kommer. Da er det underlig at man bruker den argumentasjonen som statsråden her gjør for hvorfor man ikke skal ha et eget kompetansesenter for stamcelleforskning, og også å kunne opprettholde Radiumhospitalet som et eget nasjonalt senter. Jeg håper at Regjeringen på sikt vil snu her. Norge trenger et sykehus som Radiumhospitalet som et nasjonalt senter for at vi skal kunne bli bedre ute og lokalt.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
Jeg vil takke statsråden for et godt innlegg, et innlegg med betydelig innhold. Vi har i Norge på dette området kommet langt på lovsiden med pasientrettighetslov og med det arbeidet som Statens helsetilsyn utfører. I Nasjonal helseplan for 2007–2010 er det, som nevnt, uttrykt et behov for en kulturendring i den retningen som EU anviser. Jeg synes derfor det er svært gledelig at statsråden vil se på muligheten av å flytte de såkalte § 3-3-meldingene til et rent lærende system og erkjenner at det vil kreve en lovendring. Når det kommer forslag om en slik, skal jeg fra min side gjøre et godt arbeid for å støtte forslaget. Temaet pasientsikkerhet er en formidabel utfordring. Vi har ikke disse tallene, men det er kanskje 2 000 dødsfall i året – kanskje er det flere, kanskje er det færre. Uansett er det svært store tall. Vi må gjøre noe med dette, og da er det viktig å arbeide i riktig rekkefølge. Det er grunnleggende vanskelig å forstå hvorfor problemstillingen ikke rangerer blant de øverste når helsetemaer og helsepolitikk diskuteres. Tidligere rektor ved Universitetet i Tromsø, professor emeritus Peter F. Hjort skrev i 2007 boka Uheldige hendelser i helsetjenesten: en lære- tenke- og faktabok. Her er det 190 sider med eksempler, tabeller og regnestykker og 500 kildehenvisninger på dette området. Jeg møtte forfatteren i forrige uke under forberedelsen til denne debatten, og han var da ikke fornøyd med hvor langt vi var kommet. Hans analyse var bl.a.: Både boka og vår tilnærming er for faktaorientert og taler til hodene våre. Hans sa: Vi må vinne hjertene for å få dette til. Derfor fullfører han i disse dager, i høy alder, en ny bok, som ikke ser på fakta og tabeller, men som ser på historiene til 50 enkeltpasienter som har vært utsatt for uheldige hendelser. Og når vi leser fortellinger om fødselsskaden, om benet som må amputeres eller familien som har mistet en sønn, vil vi kanskje forstå at dette skjer altfor ofte. Jeg ser fram til denne debatten og interessen for å holde et viktig tema høyt på dagsordenen.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
Dette synes jeg har vært en god debatt. Den viser at saken har både enkle sider som er lette å gripe tak i, og svært kompliserte sider. Jeg synes eksempelet som representanten Hagebakken tar opp, at helsepersonell som ikke bør forstyrres, får et gult bånd rundt livet, fører til at tallet på uheldige hendelser går ned og liv sannsynligvis kan bli spart. Så enkelt kan det gjøres, helt uten kostnader og med stor besparelse i menneskelig lidelse. Debatten viser nok også at muligheten for kommunikasjon mellom mennesker ikke er helt god. Jeg noterer meg at representanten Per Arne Olsen gir uttrykk for at regjeringspartiene endrer kurs fra uke til uke. I så fall må undertegnede ha uttalt seg uklokt i forrige uke, for jeg har i hvert fall ment det samme de to siste ukene, minst. Jeg synes representanten Høie går rett i kjernen på noe av det som er det aller vanskeligste i denne saken, fordi det er to retninger på de vurderingene vi må ta. Den ene retningen går på å dekke opp det som er en allmenn rettsfølelse hos oss og hos folk. Den andre retningen går på hvordan vi skaper mest mulig læring. Det er argumenter for å legge mer eller mindre vekt på begge disse retningene. Når jeg i min interpellasjon i dag har lagt stor vekt på læringsretningen, er det fordi jeg er så dypt overbevist om at det å legge stor vekt på den vil spare veldig mange liv. Effekten av tiltakene på området henger nøye sammen med å få fram en nær komplett innmelding av de uheldige hendelsene. Jeg vil takke for debatten. Den avsluttes ikke – den føres videre. Jeg er av den oppfatning at arbeid på dette feltet sannsynligvis kan spare flere menneskeliv i årene som kommer, enn mange andre helsepolitiske saker som vi også skal diskutere.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-04-19:
Jeg takker for statsrådens svar. Jeg skulle gjerne hørt mer konkret hva statsråden ønsker å gjøre. Statsråden bruker mye tid på en situasjonsbeskrivelse, men det er også håp om at noe vil skje, og det klamrer vi oss til. Det er ikke mangel på innspill til statsråden f.eks. i Strategisk råd, har jeg fått referert. Så her er det mange muligheter til å gripe fatt i de enkelte tiltakene. Et område som jeg har lyst til å spørre statsråden om, gjelder ordningen NyFrakt som Fraktefartøyenes Rederiforening har tatt til orde for, og som er gjennomført med støtte fra Norges forskningsråd. Resultatet er nå klart. Forskningsmiljøene ved MARINTEK og Rolls Royce har i fellesskap utviklet et helt nytt skipskonsept som med forbedret skrogdesign og gassdrift reduserer drivstoffbruken med opp til 50 pst. En utfordring er at disse skipene gjennom NyFrakt-ordningen er 15–20 mill. kr dyrere enn et vanlig skip. I tillegg sliter rederiene på grunn av finanskrisen. Jeg lurer på: Vil da statsråden, gjennom Innovasjon Norge f.eks., komme med en tiltakspakke for å få frakt fra land til sjø ved at nærskipsfartsflåten gjennom NyFrakt får nye skip? Det er ganske få skip som skal til, egentlig, for å komme i gang, og vi trenger låneordninger og ulike tiltak for at disse miljøvennlige skipene skal kunne bygges. Kan statsråden kommentere en slik miljørettet tiltakspakke som NyFrakt?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-04-19:
Jeg vil takke for debatten og alle gode innspill som er kommet i dag. Som jeg sa i mitt innlegg etter at statsråden hadde hatt sitt innlegg, er vi alle enig i den situasjonsbeskrivelsen som han legger fram. Håpet mitt er at alle innspill som er kommet, vil ligge – og ligge høyt – i saksbunken til statsråden. Spesielt de som bor i kystfylkene – og det er flere, det er ikke bare Møre og Romsdal – vet hvor viktig denne næringen er for mange. Som nevnt er det ca. fire måneder siden forrige gang vi hadde en lignende interpellasjonsdebatt. Den gang, som i dag, kom det mange forslag, og svaret fra statsråden, som han har sagt flere ganger, var at han vil følge næringen nøye. Jeg håper vi slipper å komme tilbake til høsten uten at noe har skjedd. Forventningene ligger til revidert, forventningene ligger til ekstraordinære tiltak, som andre næringsområder i krisetider har nytt godt av.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
Det er helt riktig at vi har fått mange gode innspill fra bransjen selv. Vi har hatt flere møter i det strategiske rådet for de maritime næringene. Men vi må også se etter de tiltakene som hjelper på kort sikt, for jeg tror, og det tror også bransjen selv, at på et par–tre års sikt går kurven igjen oppover. Vi kommer aldri til det nivået som vi var på i 2007 og 2008. Det tror jeg mange rederier kanskje er glad for, for da var presset på prosjektene så høyt at prisene ble veldig høye. Vi må ta tiltak som hjelper raskt. Det kan hende at det er noe på etterspørselssiden. Vi har f.eks. muligheten for å styre prosjekter innenfor forsvarssiden til egne verft. Men på andre områder er det sånn at hvis vi stimulerer etterspørselssiden, kan de prosjektene havne helt andre steder enn i Norge. Det å bestille skip som stort sett bygges andre steder enn i Norge, er sikkert ikke den beste bruken av penger for å stimulere norske verft. Da tror jeg mer på tiltak som går på tilbudssiden, som handler om å hjelpe verftene selv til å omstille seg, til selv å finne de markedene der de har ekstra kompetanse og ekstra forutsetninger for å klare seg i, for å utvikle de produktene som framtiden etter hvert vil etterspørre. Da kan det absolutt hende at f.eks. en mer miljøvennlig skipsflåte, regler for det, internasjonale reguleringer som gjør at gamle skip må oppgraderes og nye skip må utvikles, nettopp kan være tiltak som hjelper norske bedrifter som teknologisk er langt framme, som tenker miljøvennlig, og som allerede har nye prosjekter på tegnebrettet sitt. Det at GE valgte å legge en del av sin europeiske forskningssatsing på vindkraft til havs til Norge, er også noe som styrker disse miljøene og forhåpentligvis kan posisjonere også produsentene, verftene og leverandørbedriftene til å få en fot innenfor det store investeringsprosjektet som både Storbritannia, Tyskland og andre land nå planlegger for vind til havs. Det kan dreie seg om selve møllene og understell til dem, men det kan også dreie seg om spesialfartøy som skal sette opp disse vindmøllene, vedlikeholde dem eller oppgradere dem. Så her må vi bare bruke all den kreative kraften som finnes i denne sterke næringen, og legge til rette for den, slik at vi beholder de sterke kompetansemiljøene som en veldig viktig næringsklynge i Norge.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
Det er i Stortinget som i fotballen, det er om å gjøre å ha den beste benken, og når det gjelder verftsindustrien, har Møre og Romsdal en god benk som taler dens sak. Men det er selvsagt også en sak som omfatter hele landet, og hvor bedriftene, særlig på mindre steder langsetter kysten vår, blir tøft rammet av det som har skjedd internasjonalt. La oss være helt ærlige: Vi kommer aldri med vedtak i denne sal til å kunne kompensere for alle de virkningene som finanskrisen og det som skjer internasjonalt, nå påfører oss. Det ville vært en gammeldags næringspolitikk, og det er heldigvis sånn at de bedriftene jeg møter – og jeg er helt sikker på at det er de samme som komiteene møter – etterspør heller ikke det. Vi kan ikke bygge skip det ikke er etterspørsel etter. Da ville vi gjøre skaden større. Det vi kan gjøre, er å hjelpe til, som jeg sa, med omstillingstiltak ved å beholde et kompetansemiljø og ved å forberede oss på nye markeder. Da tror jeg også at spørsmålet om oljeboring i Lofoten og Vesterålen har en helt annen tidshorisont enn det vi snakker om her. For vi snakker nå om årene 2011 og 2012, som kommer til å bli tøffe år, og høsten 2010. 2008 og 2009 har vært veldig gode år. Heldigvis opplever jeg – og det tror jeg kanskje komiteen også ser når den er ute og reiser – mange ansvarlige bedriftsledere og bedrifter som bruker disse gode årene til å forberede seg på det som skal skje når det blir tøffere tider, setter av penger til omstillingstiltak, til utviklingsprosjekter, til å la ingeniørene og fagkompetansen bruke kapasitetsnedgangen og den tiden man da får, til å forberede seg på nye markeder. Det er en sunn holdning at bedriftene selv bidrar i den forberedelsen, og at vi gjør dette sammen, gjør det i lag – at det offentlige bidrar med det de kan gjøre, og at de private bedriftene bidrar selv også etter mange gode år. Det er sånn i næringslivet at etter meget sterke år kommer det en avmatting, men det er denne kombinasjonen av en naturlig konjunkturnedgang og en tung finanskrise som gjør dette ekstra tøft. Heldigvis er dette en bransje som er vant med konjunktursvingninger, og jeg er helt sikker på at norsk maritim næring er så sterk både når det gjelder offshoresiden og skipsfartssiden og alle de andre tilliggende tjenester og produkter, at vi også skal klare oss gjennom denne tøffe perioden.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-19:
Det er viktig å ha troen på det man holder på med, som representanten Nesvik var inne på, men overmot er farlig. Det fikk Odd erfare forrige uke da de trodde seieren var sikret med ledelse mot Rosenborg. Odd ble, som vi alle vet nå, desimert i løpet av kvelden, og det vil også Aalesunds Fotballklubb bli i kveld. Overmot var også det som skapte finanskrisen – spekulanters overmot. Den krisen som ble skapt av spekulasjonsøkonomien er ikke over. Nå rammer den industrien, og verfts- og leverandørindustrien er spesielt hardt rammet. Før finanskrisen rammet oss, hadde denne næringen gode tider. Aktiviteten lå på et uvanlig høyt nivå, noe som har blitt beskrevet godt av næringsministeren. Men overinvesteringer og finanskrise har ført til at bedriftene nå opplever en ordretørke som kan føre til oppsigelser og true mange lokalsamfunn som er helt avhengige av disse arbeidsplassene. Næringen selv regner med ny oppgang, men det kan ta tid. I mellomtiden kan vi miste arbeidsplasser i distriktene. Men ikke nok med det: Vi kan også miste sterke høyteknologiske miljøer som er viktige for videreutvikling av norsk industri. Derfor har Regjeringen satt inn tiltak for å støtte denne næringen. Og derfor er det viktig at vi overvåker utviklingen nøye, og hele tiden vurderer nye tiltak. Under finanskrisen kom leverandørindustrien til Regjeringen og ba om større rammer for GIEK. Regjeringen reagerte raskt og klarte på den måten å redde flere bedrifter fra en svært vanskelig økonomisk situasjon. Det ble også satt i verk flere andre tiltak, som næringsministeren har informert godt om. Mer fleksible regler for bedriftsintern opplæring og for permittering er viktige tiltak for å holde på kompetansen i bedriftene, og det er svært viktig for industrien. I en situasjon med overkapasitet er det også viktig å vurdere behovet for radikal innovasjon og omstilling. Verfts- og leverandørindustrien er en høyteknologisk bransje med høy kompetanse på alle nivåer i organisasjonen. Denne industrien har derfor et stort potensial for å utvikle grønn teknologi og bidra til å nå våre klimamål, som vi alle setter høyt. Norsk verfts- og leverandørindustri har potensial til å bli verdensledende innen miljøvennlige skip og miljøvennlig offshore energi. Flere bedrifter har allerede i dag produkter og prosjekter innen grønn teknologi, men det er fremdeles en lang vei å gå på dette området. Det er viktig å komme i gang med denne utviklingen i en situasjon der det er overkapasitet i bransjen. Den muligheten må vi vite å bruke. En slik satsing krever godt samspill mellom næringen og det offentlige virkemiddelapparatet. Her må vi både se på miljøkrav og på støttetiltak, og SV vil være en pådriver i dette arbeidet.
Ragnhild Aarflot Kalland (Senterpartiet), 2010-04-19:
Norske verft, offshoreverkstader og leverandørindustrien får ein særleg krevjande situasjon framover med årsak i at ordrane no er kraftig reduserte. Senterpartiet er uroa over situasjonen. Me ser svært alvorleg på dette, og me følgjer nøye med. Næringa har vist positiv evne til å auke kapasiteten i tider då det har vore trong for det, og nettopp difor vert også lågkonjunkturen no svært merkbar. 17 av 29 norske skipsverft, 60 pst., står utan ordre frå årsskiftet 2010/2011. Berre i mitt område er det om lag 12 skipsverft. Den maritime klyngja er av stor verdi for landet. Og i Møre og Romsdal fylke er den maritime næringa også svært viktig for lokalsamfunnsutviklinga og busetjinga. Svært mange er i dag knytte til næringa. Eg kjenner Sunnmøre og sunnmøringen. Den maritime klyngja har ein heimstad der. Mellom anna er Ulstein-regionen sårbar for nedgangen. Me har allereie sett at endringane vil kome. Avdelingar vert foreslått samanslegne, og det er ein fare for at delar av verkstadmiljøa forvitrar. Raknar det for Ulstein-regionen, har dette innverknad på omlandet rundt. Eg er glad for at representanten Rigmor Andersen Eide set denne saka på dagsordenen. Statsråden stadfesta utfordringane, og eg takkar for det gode svaret som der kom. I oppgangstider har ein bygd opp mykje god kompetanse. Når nedgangen no kjem, er det svært viktig at ein har tiltak for å bevare og behalde desse kompetansemiljøa langs kysten. Det er viktig at ein i tider med lågkonjunktur satsar på kompetanseutvikling og opplæring. Senterpartiet er difor godt nøgd med at Regjeringa i september i fjor gjorde det lettare å få støtte til bedriftsintern opplæring, vidare at det vart gjort enklare å fordele permitteringar på fleire arbeidstakarar over eit lengre tidsrom, og at maksimal permitteringsperiode vart endra frå 30 til 52 veker. Dette er positivt. Senterpartiet held kontakten med næringa, og vi lyttar med stor interesse til synspunkta og innspela som kjem derifrå. Den veit best kvar skoen trykkjer som har han på, vert det sagt. Og denne næringa har gjennom generasjonar vist å takle oppgangs- og nedgangstidene. Me har god evne til omstilling i landet. Det er eit av våre fortrinn også i denne situasjonen. Det kan sjå ut til at vi klarer oss betre gjennom finanskrisa enn dei fleste andre land. Det er positivt, men for den maritime klyngja – med skipsdesign, med skipsverfta, skipsutstyrsleverandørar og dei tilhøyrande lokalsamfunna – er tida framover meir enn spennande og utfordrande. Den vil vere krevjande, og Senterpartiet vil følgje utviklinga nøye. Gode tiltak framover er naudsynt.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-04-19:
Som interpellanten peiker på, vil delar av den maritime næringa og utstyrsleverandørane møte store utfordringar i inneverande og neste år. Utfordringane blir ikkje mindre av at Høgsterett sine konklusjonar vedrørande skattlegging av reiarlag blir utfordra av delar av Regjeringa. Når representantar for SV gjennom media gir uttrykk for at ein vil ta ein omkamp eller på annan måte sørgje for at reiarane skal takast okke som, gir det eit signal som skapar usikkerheit i maritim næring og rammar både verft og utstyrsleverandørar. På denne måten bidreg SV til at det blir inngått færre nybyggingskontraktar, og tilsette i så vel verftsindustrien som utstyrsleverandørindustrien ser permitteringar og oppseiingar i nær framtid. Atter ein gong ser vi at mangel på føreseielege rammevilkår rammar industriarbeidarar og forsterkar nedbygging av industriarbeidsplassar, ein trend eksempelvis industrifylket Møre og Romsdal har blitt ramma av sterkare og sterkare dei siste åra. Så ikkje nok med straumkrisa dei har hatt å stri med, der Regjeringa i fem år har vore nærmast handlingslamma, men òg det maritime clusteret er no utfordra. Mange hadde store forventningar til den 20. konsesjonsrunde, men ei heller der klarte Regjeringa å levere anna enn utsetjing av tildelingar. Då han endeleg kom, var han nærmast kjemisk fri for jomfruelege område som kunne gitt ny aktivitet. Kva gjer så næringsministeren når deler av næringslivet ber om krisedempande tiltak? Jo, då snakkar næringsministeren varmt om FoU – forsking og utvikling – og kompetanseheving som botemiddel for krisa. Og det vil dei aller fleste gi han rett i. Men når Giske då gir eit inntrykk av at det er forskingsmidlar å få gjennom Forskingsrådet sitt BIA-program, er det direkte uheiderleg. Å forsøke å gi eit slikt inntrykk når både ordinære løyvingar og ekstramidlar frå krisepakka allereie er brukte, gir slett ikkje moglegheiter for ny maritim forsking som skjer gjennom MAROFF-programmet. Det er derfor direkte provoserande for næringa når statsråden gir eit slikt inntrykk, og dei opplever at det er bråstopp fordi det ikkje er midlar til eit einaste nytt forskingsprosjekt gjennom BIA. Næringa sitt viktigaste håp no er at Regjeringa klarer å manne seg opp til å få på plass ein forvaltingsplan for Lofoten og Vesterålen. Mykje tyder på at det må eit regjeringsskifte på plass for at Nordland og Troms skal få sin rettmessige del av oljeeventyret. Framstegspartiet er klar til å gi òg denne landsdelen nye, framtidsretta arbeidsplassar side om side med fiskerinæringa. Det vil gagne verfts- og utstyrsnæringa og gi håp for framtida, ikkje med lovnader om forskingsmidlar som for lengst er oppbrukte. Så høyrer eg statsråden nemne vindmøller til havs. Vi veit jo alle at dette ligg mange, mange år fram i tid, og vil knappast bidra i det heile denne gongen. Det er forunderleg at det blir nemnt, men det symboliserer på mange måtar den tomme verktøykassa den raud-grøne regjeringa disponerer. Signalet om 4 pst. nedgang i statsbudsjettet for komande år er ikkje lovnader som lyfter denne næringa framover.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-04-28:
På vegne av representantene Øyvind Vaksdal, Per Roar Bredvold, Torgeir Trældal og meg selv har jeg den glede å fremme forslag om en lovfestet, fullverdig nettolønnsordning for sjøfolk.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-04-28:
Norge eksporterer 35 millioner måltider mat hver dag til en årlig verdi av 44 milliarder kr. Verden trenger mat. Norge kan produsere, og verden er villig til å betale. Likevel synes jeg å ane i denne salen stadig flere negative innspill mot oppdrettsnæringen, en næring som vi faktisk har sagt vi skal satse på i framtiden, en næring vi har sagt skal tilføre nasjonen Norge mye av de inntektene som faller bort når oljealderen avtar. Likevel vet vi at vi har utfordringer både knyttet til det som har med utslipp fra anleggene å gjøre, særlig det som samles opp under anleggene, og når det gjelder lakselus og en del andre ting. Og omdømmet er viktig. Men jeg mener at det snart er på tide å stille opp for oppdrettsnæringen og si at nok er nok. Nå må vi også prøve å snu denne negative trenden, og få et positivt omdømme. Vil statsråden i hvert fall ta et initiativ til at vi får utarbeidet rapporter knyttet til det positive rundt oppdrettsnæringen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-04-28:
Fiskeri- og kystministeren kan bare bli stående, for jeg har også spørsmål til henne. Noe av det som kanskje mest av alt plager og irriterer folk flest, er når vi kommer fram til byråkratiske pålegg og tillatelser, som man i hvert fall på mange måter føler ikke har rot i virkeligheten og ikke minst, er unødvendige. Jeg vil bruke et eksempel for å illustrere dette innledningsvis: Dersom et fiskefartøy ønsker å føre annen manns fisk fra f.eks. Nord-Norge til Egersund – la oss ta norsk vårgytende sild – altså mellom to steder, kreves det føringstillatelse fra Sjøfartsdirektoratet. Dersom den samme båten hadde fisket denne fisken selv, trengs ikke denne tillatelsen. Dette må jo påføre enkelte både frustrasjon, irritasjon, men ikke minst er det helt meningsløst at du må ha særskilte tillatelser for å føre fisk du ikke har fisket selv, mens har du fisket den selv, er det greit. Dette er bare ett eksempel. Vi har eksempler knyttet til Merkeregisteret. Vi har hatt en viss debatt knyttet til hva som er fiskebåter, og hva som er fritidsbåter. Det finnes en rekke andre eksempler også. Hvis en fiskebåt frakter fisk, skal den føre fangstdagbok, selv om det ikke er hans egen fisk, og selv om han ikke er ute på fiske. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden sørge for at det foretas en gjennomgang av regelverket hos Sjøfartsdirektoratet og Fiskeridirektoratet, sørge for at i hvert fall de mest meningsløse paragrafene fjernes?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-04-28:
For det arbeidet vil jeg gi statsråden honnør. Jeg håper at det arbeidet vil intensiveres, og at også de innspillene som da eventuelt vil komme, følges opp raskt, slik at man kan få redusert en del av det frustrasjonsnivået som finnes der ute. Men jeg ønsker også at statsråden kanskje kan si lite grann om hvilket tidsperspektiv det er snakk om, for jeg har også fra andre statsetater hørt om at man skal ha en gjennomgang for å redusere skjemaveldet, for å redusere byråkratiet osv. – og det går år og dag uten at noen overhodet kan merke forskjell. Så jeg håper statsråden kan si lite grann om tidsperspektivet. Jeg vil gjerne at statsråden i hvert fall svarer meg på det ene, konkrete spørsmålet: Synes statsråden det høres fornuftig ut at hvis en fiskebåt som er godkjent av alle myndigheter, skal føre sild, f.eks., fra Nord-Norge til Egersund, trenger den egen sertifisering som lasteskip – altså føringstillatelse –– mens hvis den frakter sin egen fisk, trenger den det ikke? Synes statsråden det høres ut som en fornuftig ordning?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-04-28:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg sjøl fremmer jeg forslag om å tillate salg av lokalprodusert alkohol direkte fra produsent og å tillate omtale av alkoholholdige produkter på produsentenes nettsider.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-04-28:
Virkelighetsforståelsen der ute er ganske entydig. Alle forskerne, alle institusjonene beskriver det samme problemet. Vi vet at det også har blitt verre. Det viser undersøkelser, også som departementet setter signaturen sin på. Vi vet også hva som hjelper. Det som hjelper mot det som beskrives som et problem, er økte basisfinansieringer, økte frie midler, bl.a. til Forskningsrådet, og økning av Forskningsfondet. Alt ligger der med klare virkemidler for hvordan vi bøter på det problemet som alle beskriver. Da koker det ned til at statsråden ikke vil ta inn over seg virkeligheten som er der ute. Det blir, som jeg har sagt tidligere, litt som en viss dronning i Frankrike. Da folk gjorde opprør og ropte på brød, sa dronningen: La dem spise kake isteden. Hva er det som skal til for at statsråden skal ta inn over seg den virkeligheten som alle snakker om?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-04-28:
Det er hyggelig at statsråd Magnhild Meltveit Kleppa endelig kommer til Stortingets muntlige spørretime. Siste gangen var, så vidt jeg kan erindre, 11. november. Siden den gang kan en vel si at vi har hatt ganske store utfordringer når det gjelder infrastrukturen over store deler av landet. Vi har hatt store problemer med jernbaneinfrastrukturen – tog som ikke har gått, lyssignaler som ikke har virket – og annen infrastruktur som det har vært store problemer med på jernbanesiden. Vi har også hatt store problemer den siste tiden med flytrafikken, som sto stille på grunn av askeskyer over store deler av både Norge og Nord-Europa, og hvor det fortsatt er mye som er uavklart. I tillegg har vi hatt en ganske tøff vinter på veisiden, med store utfordringer. Det betyr at et veinett som i lang, lang tid har forfalt på grunn av mangel på vedlikehold, fortsatt vil forfalle, og det vil forfalle i enda større grad enn det som var forventet. Nå har statsråden, sammen med statsministeren, vært veldig klar og tydelig og sagt at man ønsker å øke bevilgningene til jernbanesektoren. Det er vi selvfølgelig veldig glad for. Men på tross av at Regjeringen og statsråden har skrytt hemningsløst fra denne talerstolen av hvor flink den rød-grønne regjeringen har vært i de foregående årene og av hva man skal gjøre de neste ti årene, har veidirektøren sagt at forfallet på veinettet vil fortsette å øke på tross av den såkalte enorme og voksende satsingen. Jeg har lyst til å utfordre statsråden: Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å hindre at det økte forfallet på veinettet får fortsette? Vil statsråden også sørge for at veiene får en tilleggsbevilgning i forbindelse med revidert budsjett og statsbudsjettet for 2011?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-04-28:
Det er godt å høre at statsråden også er opptatt av problemene og utfordringene vi står overfor på veisiden, men jeg har lyst til å utfordre statsråden videre. Drift og vedlikehold handler også mye om trafikksikkerhet. Vi vet at det bare på vårparten har vært mange ulykker med MC-er, motorsykler, involvert. Vi ser at det er 43 drepte så langt i år, ifølge tall fra Trygg Trafikk pr. mars, mens det var 38 drepte i fjor. Det var en gledelig utvikling i fjor, men det virker nå som om utviklingen er i ferd med å gå den gale veien igjen. Det jeg har lyst til å utfordre statsråden på, er: Betyr ikke det at hvis man utfører vedlikehold, hvis man asfalterer og setter i gang med den typen tiltak, kan man også sørge for at antallet ulykker går ned? Da er det ikke veldig ambisiøst å bygge 12 km motorvei og 9 km midtdelere, som virkelig er tiltak som monner når det gjelder trafikksikkerhet. Så har jeg lyst til å utfordre statsråden – for hun var ikke tydelig på det: Vil det komme økte bevilgninger på veisiden, på samme måte som man ønsker det på jernbanesiden?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-04-28:
Eg deler representanten Hoksrud si beskriving når det gjeld vegvedlikehaldet. Der er det eit stort etterslep å ta igjen. Heldigvis er det slik at løyvingane til det har auka dei siste åra. Det er òg slik at fylkeskommunane har auka sitt vedlikehald på den delen av vegnettet som dei no har overteke. Det er fleire forhold som det er all grunn til å sjå nærare på for å få mest mogleg vedlikehald for pengane. Regjeringa har nyleg motteke ein rapport frå Dovre Group, som ser på organiseringa av vedlikehaldet – kva som har skjedd frå den tida då vegvedlikehaldet vart konkurranseutsett. Der er forholdet at funksjonskontraktane framleis har eit forbetringspotensial når det gjeld både drift og vedlikehald. Dovre Group påpeikar at kontraktane godt kunne ha vore større og meir standardiserte. Det er noko som vi no skal sjå på. Dovre Group seier òg at kvaliteten på vedlikehaldet har vorte betre. Vi har òg ein riksrevisjonsrapport som fortel at det er behov for auka merksemd på vegvedlikehald. Så er det ikkje slik at samferdselsministeren berre har fokusert på bane og luftfart den siste tida. Det er slik at vi arbeider utrøtteleg òg for å styrkja vegvedlikehaldet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-04-28:
Trafikktryggleik har høgaste prioritet i alt Regjeringa sitt arbeid på vegsektoren. No har fleire instansar gått i lag med Statens vegvesen og lagt fram ein omfattande handlingsplan for trafikktryggleik. Den stiller vi opp på. Vi er veldig fornøgde med dei mange tiltaka som der er føreslått, faktisk vel 150, som gjeld både tiltak på vegen med køyretøyet og òg overfor førarane. Så har vi der eit delt ansvar. Alle som set seg inn i ein bil, har sjølv eit ansvar for å halda fartsgrensene, bruka belte, vera oppmerksame. Det er faktisk slik at dersom den delen vart halden, kunne vi ha halvert talet på alvorlege ulukker.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-04-28:
Fyrst til NSB og oppslaget i Dagsavisen. NSB er eit selskap som staten kjøper tenester av – 1,7 milliardar kr pr. år. Når dei ikkje leverer, er vi nøydde til å sjå på på kva måte vi skal følgja dette opp. Der er vi i ein dialog. Når det gjeld Statens vegvesen, har Statens vegvesen òg sine rammer å halda seg til. Dei har heilt klare retningslinjer for korleis dei skal arbeida. Det er ikkje bot som der er vegen å gå, men det er ei tett oppfølging, ein tett dialog, mellom departementet og Statens vegvesen. Eg må berre seia at så langt har eg lært å kjenna både Vegdirektoratet og Statens vegvesen som etatar som følgjer godt opp, som er opptekne av å styrkja vedlikehaldet, som er opptekne av å realisera ulike prosjekt. No har vi eit lyft for vegsektoren: 322 milliardar kr totalt til vegar, baner, hamner og farleier.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-04-28:
Det er godt å høyra at det ikkje skal stå på Høgre, for det har jo stått på Høgre i mange år når det gjeld utbygging av vegnettet vårt. Det er nok å visa til førre periode då dei sjølve sat i regjering. Det er veldig bra. Så er det slik at vi er fire månader inne i den nye Nasjonal transportplan, som skal gå over ti år, og som inneber desse 322 milliardar kr, som eg allereie har snakka om. Der er finansieringa for dei fire fyrste åra no ein kombinasjon av statlege midlar og bompengar, og prosjekta skal no fasast inn i tur og orden. Så vil eg ta eit initiativ til ein debatt om vi ytterlegare kan få på plass endå meir midlar til veg og bane i samband med revideringa av Nasjonal transportplan. Vi kjenner eit trykk ute etter å få endå fleire prosjekt på plass. Det er godt å vita at Høgre stiller opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-04-28:
Då vil eg fyrst seia at viss alle bilførarar hadde halde fartsgrensene, hatt på seg belte og køyrt edru, så kunne talet på alvorlege trafikkulykker – talet på drepne og alvorleg skadde – vore halvert. Det seier noko om kor viktig dette er. Å sjå på kva vi kan gjera når det gjeld å unngå å køyra i ruspåverka tilstand, er hovudprioritet for Regjeringa. Det som er mest aktuelt, er ei prøveordning med alkolås for bilførarar som er inne i eit rusprogram. Men eg skal lova Hareide at vi skal vurdera heile rapporten veldig nøye. Eg er innstilt på å sjå på kva vi kan følgja opp.