Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-12-07:
Interpellanten skal ha stor ros for å ta opp dette temaet. Komiteen har videre til behandling et representantforslag om mobbing. Kunnskapsministeren skal også ha ros for at hun ved sin tiltredelse igjen har satt mobbing på dagsordenen i departementet. Kristin Halvorsens problem, eller utfordring, er imidlertid at innsatsen mot mobbing ikke har vært prioritert høyt nok av hennes forgjengere. Holdningsskapende arbeid krever utholdenhet, og mobbing kan ikke bekjempes gjennom rykk og napp-tiltak eller skippertakspolitikk. Derfor er det synd at Regjeringen ikke har greid å holde trykket oppe etter at man overtok i 2005. Bondevik II-regjeringen tok et svært viktig initiativ med sitt mobbemanifest, frontet av daværende statsminister Kjell Magne Bondevik og kunnskapsminister Kristin Clemet. I allianse med lærere, foreldre og elever, skoleeiere, barneombud og forskere greide man i 2002 å løfte mobbing øverst på skoledagsordenen. Arbeidet med å forebygge mobbing gikk parallelt med utarbeidelsen av Kunnskapsløftet, fordi det er en sammenheng mellom fravær av mobbing, et godt læringsmiljø og elevenes utbytte av opplæringen. Daværende kunnskapsminister slapp aldri saken. Helt fram til regjeringsskiftet i 2005 var det regelmessig møter for å følge utviklingen og vurdere ytterligere tiltak i bekjempelsen av mobbing. Jeg husker godt diskusjonen da Bondevik II-regjeringen lanserte manifestet og vår nullvisjon mot mobbing. Mange var den gang mer opptatt av å latterliggjøre nullvisjonen som en umulig målsetting enn av det virkelige alvoret i saken, at altfor mange barn og ungdommer får oppvekst og skolegang helt eller delvis ødelagt som følge av mobbing. Mange foreldre føler oppgitthet og manglende støtte fra skolen, og slik kan vi ikke ha det. Vi kan ikke tolerere litt mobbing. Ambisjonen må være å få slutt på all mobbing, uansett hvor krevende dette kommer til å bli for de involverte partene. Skolen, skoleeier og departementet har alle en plikt til å påse at opplæringsloven § 9a – også kalt elevenes arbeidsmiljølov – faktisk etterleves. Alle – og jeg understreker alle – elever har krav på et fysisk og psykososialt arbeids- og læringsmiljø på skolen som fremmer helse, trivsel og læring, som Læringsplakaten i St.meld. nr. 30 for 2003–2004, Kultur for læring, uttrykker det. Sagt på en annen måte: Alle elever har krav på å møte en skole som motiverer til læring og positive mestringsopplevelser. Manifestet mot mobbing resulterte i en storstilt mobilisering mot mobbing og var en klar markering av at mobbing er en totalt uakseptabel atferd. De første årene etter manifestet kunne vi spore en positiv utvikling. I dag opplever vi at denne positive trenden kan være brutt, og utviklingen kan se ut til å gå i gal retning, med flere tilfeller av mobbing og andre typer mobbing, gjennom nett og den nye digitale verden. Mobbing engasjerer mange, og det er tatt en rekke verdifulle lokale initiativ. Det er flere grupper på Facebook om samme tema. Felles for mange av ytringene er at man opplever at mobbing ikke blir tatt tilstrekkelig på alvor ved den enkelte skole og i den enkelte kommune. Ut fra dette tyder mye på at det fortsatt er behov for klarere kjøreregler i slike saker, og en klargjøring av de klagemuligheter elever og foreldre har om man møter veggen i møte med skolen. Jeg har to spørsmål til statsråden: Har Kunnskapsdepartementet en oversikt over hvor mange mobbesaker årlig som ender med at elever må flyttes til en annen skole? Og i forlengelsen av dette: Har departementet kunnskap om hvorvidt det er mobber eller offer som i disse tilfellene må flytte? Interpellanten skal få min fulle støtte når hun i kampen mot mobbing også retter oppmerksomheten mot lærerens autoritet i klasserommet, og hvordan ledelse utøves ved norske skoler. Det kan ikke herske noen tvil om at kampen mot mobbing først og fremst må tas opp i klasserommet ved at lærerne og skoleledelsen tydelig markerer hvordan elevenes respekt for og omgang med hverandre skal være. All uakseptabel atferd må slås ned på, og jeg er veldig glad for at statsråden her i dag har vært så tydelig på nettopp det. For framtidige lærere er lærerutdanningen nøkkelen til tydelige lærere med høy kompetanse på klasseledelse. Kan statsråden i dag forsikre Stortinget om at de nye lærerutdanningene i tilstrekkelig grad vil vektlegge nettopp denne ferdigheten hos morgendagens lærere? Og har kunnskapsministeren en strategi for hvordan de lærere som allerede er i skolen, kan settes enda bedre i stand til å fremme et positivt læringsmiljø i klassen og gode relasjoner mellom elevene?