trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-21:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg oppfattet statsråden slik at han henviste til at BP vil vurdere å utrede Nordland. Og det skulle sannelig bare mangle, når vi ser at dette er et område av landet som nå fremover sannsynligvis vil komme til å være den regionen som i løpet av få år vil ha den største aktivitet i og rundt seg. Når man engang er kommet så langt mot nord, og når man nå denne gangen også har den geografiske nærhet som skulle tilsi at sikkerhet og kostnad dermed skulle være på plass, må det da kunne være et minimum at man sørger for at de regionale sentra som ligger i nærheten, blir utredet. Da er mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden: Vil han sørge for å legge en form for press på BP og sørge for å følge opp den aktivitet som BP nå forestår, og som vi har sett at eksempelvis statens eget selskap, Statoil, ikke har tatt initiativ til?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-21:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det er gledelig å registrere at vi har samme innfallsvinkel til utfordringen utenfor Helgelandskysten og i Nordland totalt sett. Som statsråden sikkert er klar over, er man nokså fast etablert i miljøet rundt spesielt basefunksjonene, og det ser det ut til å være svært vanskelig å løse opp i. Kan vi regne med at statsråden i den forestående periode vil være en pådriver for at Nordlandsmiljøet utredes på de tunge bitene? Vi har sett at utviklingen på basen i Brønnøysund og i Sandnessjøen nok er positiv, men det er for lommerusk å regne i den totale sammenhengen, og det er ikke en utvikling som man i hvert fall fra Nordlandskystens side kan si seg fornøyd med – når vi ser den tunge aktiviteten som man er i gang med – hvor geografisk nærhet til leting og produksjon må fremstå som en klar, klar fordel.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Regjeringa sin politikk er at ei utviding av oljeaktiviteten nordover også skal gje positive verknader for dei nærliggjande områda på fastlandet. Det har derfor vore svært viktig at lokaliseringsbeslutningar blir fatta ut frå ei brei vurdering der også verknadene for dei aktuelle lokalsamfunna og dei ulike regionane blir tillagde vekt. Det er pr. i dag etablert driftsmiljø i Kristiansund, Stjørdal og Harstad og baseverksemd i Kristiansund, Brønnøysund og Sandnessjøen. Oljeaktiviteten blir styrt ut frå eit heilskapleg og langsiktig perspektiv, og for å byggja opp langsiktige og konkurransedyktige verksemder er det ikkje ønskjeleg å etablera for mange og spreidde driftsmiljø, men heller å få auka aktiviteten ved dei allereie etablerte miljøa. I samband med ei eventuell utbygging av Skarvfeltet vil BP vurdera å greia ut Nordland for lokalisering av driftsorganisasjon, forsyningsbase og helikopterbase.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Det er slik at spørjaren og statsråden i dette tilfellet ønskjer det same, nemleg at aktiviteten skal bli spreidd nordover, og at dei delar av landet som i dag ikkje fullt ut har fått nytte av oljeaktiviteten, skal få oppleva det i framtida. Så finst det visse reglar som ein må halda seg til, og eg føler det vil vera feilaktig av meg å forskuttera den prosessen som skal vera i samband med det arbeidet som BP no har sett i gang. Men lokalisering og omsyn til lokalmiljø vil sjølvsagt vera avgjerande og ha mykje å seia for Regjeringa når den skal vurdera desse spørsmåla når så langt kjem. Eg vil dessutan leggja til at oljeselskapa sjølve har eit ansvar for å sørgja for at dei lokalmiljøa som det gjeld, dreg nytte av denne typen aktivitet.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Stortinget har med jamne mellomrom diskutert desse spørsmåla. Eg oppfattar det slik at i denne salen er det eit ønske om at aktiviteten skal bli spreidd ut over så store delar av landet som mogleg. Samtidig har Stortinget slått fast at det må vera ein viss storleik og eit visst omfang på dei aktivitetane som ein lokaliserer til dei ulike plassane, til dei ulike basane. Dermed blir ein del av min jobb å syta for at dei basane som allereie er etablerte, får aktivitet, slik at dei kan halda oppe drifta ved sine basar. Det er det som er grunnlaget for det arbeidet eg vil gjera. Elles vil eg gjenta at oljeselskapa sjølve har eit stort ansvar for å syta for at det er forståing i befolkninga, bl.a. i Nordland, for at den aktiviteten dei driv langt til havs, sjølvsagt har samanheng med den aktiviteten som dei driv på land i same området.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
La meg innledningsvis få lov til å si at jeg er litt overrasket over at representanten Meltveit Kleppa vil evaluere en ordning som ennå ikke er kommet i gang. Det er nesten litt oppsiktsvekkende – for meg i hvert fall – at vi skal evaluere noe som vi ikke har prøvd ut i det hele tatt. Den 1. januar 2001 startet den nyopprettede Utlendingsnemda å behandle klager over vedtak etter utlendingsloven. Det er etter Arbeiderpartiets vurdering en positiv nyvinning som nå så vidt er i virksomhet. Vi har sett en betydelig økning i antall asylsøkere til Norge de siste årene, og det er i lys av dette at det er behov for Utlendingsnemnda som nytt forvaltningsorgan. Det er positivt at departementet blir frigjort fra enkeltsaker, samtidig som den enkelte asylsøkers rettssikkerhet blir styrket gjennom et bedre vedtaksgrunnlag. Bakgrunnen for å opprette nemnda var både å styrke den enkeltes rettssikkerhet og å styrke tilliten til vedtakene. Vi har ingen grunn til å tro at ikke dette er tilfellet. Etter Arbeiderpartiets vurdering er det å sørge for en raskere saksbehandling et virkemiddel for å nå målet om styrket rettssikkerhet og tillit. Det er med bakgrunn i ønsket om best mulig rettssikkerhet at Stortinget rett før årsskiftet – allerede før nemnda ble satt i gang – foretok flere endringer i bestemmelsene om Utlendingsnemnda. At det tar litt tid for en nemnd å finne sin rolle og sitt arbeidsopplegg, er ikke rart. Nemnda har nå virket i en og en halv måned og må få litt tid på å komme i gang, noe jeg ikke betviler at de jobber hardt med. Når det gjelder arbeidsopplegget for nemnda, som interpellanten tar opp, er jeg trygg på at nemndas ledelse organiserer seg på best mulig måte. Vi kan ikke fra Stortingets side kreve at alle nemndmedlemmene skal være like fornøyd. Det er nemndledelsen som har fått i sitt mandat å sikre at arbeidet i nemnda legges opp best mulig. Stortinget har gjennom lovverket gitt rammevilkårene for nemndas virke, og vi bevilger midlene. Rett før årsskiftet endret Stortinget sammensetningen av nemndene ved å redusere antall medlemmer i hver nemnd. Hver nemnd skal etter dette settes med tre personer, mot tidligere vedtatt fem. Det innebærer at innflytelsen til de humanitære organisasjoner blir styrket, da de alltid vil møte og etter endringene utgjøre en tredjedel av nemnda. Dette har vært viktig for Stortinget. Når det gjelder ytterligere organisering, vil jeg presisere at så lenge nemndledelsen holder seg innenfor disse retningslinjene, synes jeg vi bør la dem få komme godt i gang selv. Interpellanten hevder at asylsøkere og lokalsamfunn er urolige, og at de ikke opplever en forbedring av rettssikkerheten. Det kan stilles spørsmålstegn ved holdbarheten i en slik påstand. Nemnda er helt ny, den har virket i halvannen måned, og de første avgjørelsene er kommet først nå. Hvordan kan man da påstå at brukere og hele lokalsamfunn ikke opplever noen styrking av rettssikkerheten?
Helge Bjørnsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-21:
Et av bakteppene for denne debatten er det aktuelle søkelyset vi har på rasisme i dette landet. Vår og statsrådens hovedbekymring i dag, ikke spesielt knyttet til denne saken, men generelt bør være på hvilken måte vi skal angripe den statlige rasismen. Asylpolitikken er et område hvor vi balanserer nettopp ved denne farlige grensen hvor den offentlige/statlige rasismen kan komme til uttrykk. Det er et minefelt som vi må håndtere fornuftig. Vi vet at mange krefter stiller spørsmål om vi ikke burde hatt en offentlig granskning av vår asylpolitikk, både politikkdelen og forvaltningsdelen, på linje med Lund-kommisjonen. Den tidligere ordningen er altså sterkt kritisert. Den nye ordningen arver på sett og vis det gamle byråkratiet. En kan stille spørsmål om forvaltningens vilje, og man kan også stille spørsmål om forvaltningens evne til selvransakelse. Min bekymring i så henseende er at den nye ordningen er konstruert slik at den sterkt hindrer offentlig innsyn, og således også sterkt vil hindre den offentlige kritikk. Og nettopp i slike saker, hvor man balanserer så hårfint, er det avgjørende viktig at ikke innsyn og kritikk blir frarøvet en. Det stiller oss og det stiller statsråden i en ekstraordinært ansvarlig posisjon. Det reduserer for så vidt verken behovet for eller trykket på å få laget en offentlig gransking. Nå skal vi jobbe med asyl- og flyktningpoltikken i forbindelse med en melding, og det er, som statsråden sier, relativt raskt å evaluere den nye ordningen i den forbindelse. Men vi er allikevel nødt til å se på om politikkdelen, iallfall, er slik som vi ønsker at den skal være i framtiden, og vi må også vurdere om vi har et fornuftig instrument. Jeg vil utfordre statsråden, spesielt fordi denne ordningen er konstruert slik at det er vanskelig for noen hver å få innsyn, om å være årvåken og gi tilbakemeldinger om hvordan dette systemet fungerer.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-02-22:
På vegne av Per-Kristian Foss, Erna Solberg og meg selv vil jeg få lov til å fremme to private forslag, et om forenklinger og forbedringer i byggesaksbehandlingen og et nytt forslag om tidsfrister for a) statlige organers innsigelsesmuligheter i general- og reguleringsplaner og b) kommunenes behandlingstid av private reguleringsplaner.
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Riksrevisjonen har i Dokument nr. 1 for 2000-2001 igjen bekreftet hvilken sentral plass Riksrevisjonen har i en effektiv kontroll av den offentlige forvaltning. En kan lese ut av antegnelsene som er gjort for regnskapsåret 1999, at Riksrevisjonen spiller en meget viktig rolle i utbyggingen av den administrative effektivitet i statsforvaltningen, og at en del reformer på det økonomiske området de siste årene skyldes nettopp initiativ som er tatt av Riksrevisjonen. Det fortjener Riksrevisjonen honnør for. Nå skal jeg ikke kommentere antegnelsene som er gjort, bare gjøre oppmerksom på at det nok en gang er påvist en rekke mangler og feil. Regnskapene er ikke godkjent for Ila landsfengsel og sikringsanstalt, Norges veterinærhøgskole, Høgskolen i Nord-Trøndelag, Rikshospitalets apotek og Radiumhospitalets Apotek. Dessuten er regnskapene til Toll- og avgiftsdirektoratet, Statistisk sentralbyrå og Statens veiledningskontor for oppfinnere bare godkjent med forbehold. Alt dette er kritikkverdig. I likhet med Riksrevisjonen ser komiteen alvorlig på dette. De berørte institusjoner og ansvarlige departementer må derfor rette opp de forhold som er påtalt. Når det gjelder økonomiforvaltningen i departementene og underlagte virksomheter, er det gjort et omfattende arbeid for å rette opp problemer som er et resultat av innføringen av nye økonomisystemer, men fortsatt står mye igjen. Derfor må hele forvaltningen gi prioritet til problemene som knyttes til regnskapsføring og økonomiforvaltning. Jeg regner med at de statsråder som er til stede her nå, tar dette med seg. Ellers viser jeg til komiteens øvrige merknader.
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Det er viktig, som saksordfører Vidar Kleppe nå sa, at en sikrer mest mulig lik og riktig utmåling av hjelpestønaden til barn og unge under 18 år. Dette er, som vi alle vet, en rettighetsbasert stønadsordning som skal gi økonomisk kompensasjon for særskilt tilsyn eller pleie på grunn av varig sykdom, skade eller lyte, og som er hjemlet i loven om folketrygd. Riksrevisjonens undersøkelse og rapport viser, som representanten Kleppe sa, at det har vært grunn til å stille spørsmål om trygdeetatens saksbehandling virkelig bygger på en rimelig ensartet og håndfast skjønnsutøvelse og om en har tatt hensyn til kravet om likebehandling. Det er påvist store fylkesvise variasjoner når det gjelder antall hjelpestønadsmottakere. Det komiteen spesielt har merket seg, er at det er en lav innvilgelsesprosent i fylker med høy søkning, men en høy innvilgelsesprosent der søkningen er lav. Dette gjør det naturlig å se nærmere på saksbehandlingspraksisen. Rapporten fra Riksrevisjonen er forelagt Sosial- og helsedepartementet. Jeg synes det er meget positivt at departementet har satt i gang såpass mange viktige tiltak for å utvikle en sikrere og mer ensartet skjønnsutøvelse i trygdeetaten. Det er også grunn til å berømme Rikstrygdeverket for den oppfølging som er gjort så langt, for å sikre en mest mulig lik og riktig utmåling av hjelpestønaden til barn og unge under 18 år.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
I dette dokumentet fra Riksrevisjonen er det tatt opp 37 saker. Komiteen ser alvorlig på at det er flere regnskap Riksrevisjonen ikke har kunnet godkjenne eller kun har godkjent med forbehold. Det er alvorlig at innføringen av nye økonomisystemer fortsatt skaper problemer, og det er viktig at problemene knyttet til regnskapsføring og økonomiforvaltning blir prioritert av hele forvaltningen. Flere av sakene omhandler store saksrestanser og restanser knyttet til innfordring, bl.a. knyttet til arveavgift og skatt fra utenlandske selskaper og arbeidstakere. Kortere saksbehandlingstid og høy prioritering av innkrevingsarbeidet er her vesentlig. Når det gjelder behandling av feilutbetalinger og misbruk av attføringsytelser, er utestående restanser på slike saker bortimot fordoblet fra 1998 til 1999. Dette er alvorlig, og komiteen forutsetter at departementet følger opp at Aetat Arbeidsdirektoratet iverksetter tilstrekkelige tiltak for å bedre saksbehandlingen på området. Det er viktig at rutiner følges, slik at krav ikke foreldes. Feilprosenten i pensjonsutbetalingene har ikke blitt redusert i løpet av de siste årene. Dette er ikke tilfredsstillende. For den enkelte mottaker kan det være svært vanskelig å kontrollere om utbetalingene er riktige. For øvrig er komiteen tilfreds med at tilnærmet alle pensjoner utbetales i rett tid. Riksrevisjonen har funnet store mangler ved Forsvarets oppbevaring og kontroll med våpen- og ammunisjonsbeholdningene. Dette gir grunn til bekymring, og komiteen vil understreke betydningen av at Forsvaret har god kontroll med dette. Enkelte av sakene er gjengangere. Det er alvorlig at forhold blir påpekt flere ganger av både Riksrevisjonen og Stortinget uten at dette blir rettet opp. Ekstra alvorlig blir det når situasjonen for noen av sakene tvert imot har forverret seg. For øvrig viser jeg til komiteens tilråding.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Den årlige behandlingen av Riksrevisjonens kontroll med statsrådens forvaltning av statens interesser i selskaper, banker mv. for 1999 gir oss en god oversikt over hva som skjer på dette området. Målet for Riksrevisjonens kontroll er å ta standpunkt til om statsråden har utøvet sin oppgave som forvalter av statens interesser i samsvar med Stortingets forutsetninger og vedtak. Ett av de temaene som tas opp i dokumentet, er sammenslåingen av Telenor og Telia og senere avviklingen av det nye selskapet, Newtel AB. De største utgiftene var i forbindelse med planleggingen av integreringen av de to selskapene. Totalt ble det brukt ca. 250 mill. kr på den avviklede sammenslåingen med Telia. Kontroll- og konstitusjonskomiteen merket seg at det var sprik mellom det tallet som er oppgitt i stortingsdokumentene, og det som Telenor AS har i sine regnskaper. Dette skyldes at beløpet inkluderer utgifter som Telenor har hatt, men som ikke er tatt med i delingen med Telia. Også Posten Norge BA er et av de selskapene som er omtalt i dokumentet. Postens regnskapssentre er gjort om til aksjeselskap, og 115 mennesker er overført til det nye selskapet. Dette ble gjort uten å legge saken fram for generalforsamlingen i Posten Norge BA. Bakgrunnen for det er ifølge departementet at det ikke dreier seg om en utskilling av virksomheten, og derfor behøvde ikke saken bli behandlet etter vedtektenes § 10, som sier: «Saker som gjelder utskilling av basisvirksomhet og av vesentlige støttefunksjoner i selskapet skal forelegges generalforsamlingen.» Saken er fortsatt til behandling i Riksrevisjonen, og komiteen har derfor ikke tatt konkret stilling til spørsmålet om saken burde vært fremlagt for generalforsamlingen. Men jeg finner grunn til å nevne at komiteen i sine merknader har presisert at praktiseringen av vedtektene ikke må føre til at virkeområdet snevres inn i praksis. For øvrig viser jeg til innstillingen.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Det denne undersøkelsen avdekker, er alvorlig. Man må kunne forvente at familier med hjelptrengende barn får sine krav om hjelpestønad tilnærmet likt behandlet, og at man får de ytelser som regelverket tilsier. Men undersøkelsen viser altså at det er store forskjeller i utmåling av hjelpestønad til barn med samme omsorgsbehov. Undersøkelsen er basert på gjennomgang av dokumenter, statistikk, intervjuer og en vignettundersøkelse. I vignettundersøkelsen ble skjønnsutøvelsen undersøkt ved å la trygdekontorer og fylkestrygdekontorer i alle fylkene behandle de samme krav om hjelpestønad. De fleste sakene viste stor spredning i vedtak. Og som vi har hørt, varierte vedtakene i enkelte av sakene fra avslag til tilståelse av høyeste sats, dvs. en differanse på mer enn 60 000 kr pr. år. Regelverket på hjelpestønadsområdet gir rom for stor grad av skjønnsutøvelse. Men variasjonene som undersøkelsen avdekker, gir grunn til å stille spørsmål om saksbehandlingen bygger på en rimelig ensartet og sikker skjønnsutøvelse, og om rettssikkerheten og hensynet til likebehandling ivaretas i tilstrekkelig grad. Det er i hovedsak slik at innvilgelsesprosenten er lav i fylker med høy søkning, og høy i fylker hvor søkningen er lav. Gjennomgangen viser at det er ulike oppfatninger om hvilke saksopplysninger som er relevante, og hvordan disse skal vurderes. Rikstrygdeverket har fremhevet at prinsippkjennelsene fra Trygderetten er en viktig kilde for erfaringsutveksling i etaten, men undersøkelsen viser at disse kjennelsene er lite brukt i saksbehandlingen. Det er lite samarbeid mellom fylkene på hjelpestønadsområdet, og det er forholdsvis begrenset samarbeid mellom trygdekontorer innen samme fylke. Et flertal av de intervjuede mener at variasjonene ikke skyldes utformingen av regelverket i seg selv, men manglende kjennskap til eller forståelse av regelverket. En forsvarlig og korrekt saksbehandling forutsetter at nødvendig og detaljert kompetanse blir bygd opp og vedlikeholdt. Rikstrygdeverket bør forsterke veilednings- og oppfølgingsfunksjonen overfor ytre etat på dette området. Regionalisering av saksbehandlingen vil kunne gi større fagkompetanse og fagmiljø, men også gi økt risiko for at kunnskap om søkerens lokale forhold ikke vurderes i tilstrekkelig grad. Hjelpestønadsområdet er over år viet liten oppmerksomhet fra departementets og Rikstrygdeverkets side. I for stor grad synes det å ha vært opp til det enkelte fylkestrygdekontor og trygdekontor å etablere sin egen praksis for tildeling og utmåling av hjelpestønad. Komiteen vil understreke viktigheten av at departementet prioriterer arbeidet med å få en mer ensartet skjønnsutøvelse på tildeling og utmåling av hjelpestønad til barn og unge under 18 år.
Sigurd Grytten (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Universitets- og høyskolesektorens kjøp av varer og tjenester i 1998 var på 2,1 milliarder kr eller ca. 25 pst. av virksomhetenes totale driftsutgifter. Riksrevisjonens undersøkelse omhandler derfor et viktig område i forhold til en mer effektiv ressursutnyttelse innenfor denne sektoren. Undersøkelsen omfatter fire universitet og 34 høyskoler. Undersøkelsen viser at så mye som 74 pst. av virksomhetene ikke har utarbeidet mål for innkjøpsfunksjonen. Av de virksomhetene som hadde satt seg mål, var det kun to virksomheter som kunne vise til konkrete mål for besparelser. Undersøkelsen viser videre at kun 42 pst. av virksomhetene ikke hadde skriftlige rutiner for tildeling av innkjøpsfullmakter. Et flertall av virksomhetene hadde heller ikke utarbeidet rutiner for bestilling og leveransekontroll, mens 48 pst. ikke har skriftlige rutiner for kontroll av faktura mot levering. Undersøkelsen viser også at virksomhetene i for liten grad har utnyttet konkurransen i markedet for å presse kostnadene til kjøp av varer og tjenester. Et positivt trekk er at de fleste av de større virksomhetene i undersøkelsen hadde etablert innkjøpssamarbeid. Dette gjelder imidlertid kun et fåtall av de mindre virksomhetene. Komiteen mener at virksomhetene kunne ha spart betydelige beløp dersom rutinene hadde vært bedre, da undersøkelsen avdekket klare svakheter i virksomhetenes retningslinjer og rutiner knyttet til innkjøpsvirksomheten. Det er grunn til å tro at disse forholdene nå vil bli rettet opp. Jeg vil her også vise til at det er enighet mellom departementet og Riksrevisjonen om at det er svakheter i innkjøpsvirksomheten i universitets- og høyskolesektoren, og at en effektiv og velfungerende innkjøpsfunksjon er viktig for å utnytte ressursene i sektoren best mulig. Regjeringens vektlegging av fornyelsen av offentlig sektor er et ytterligere signal om en bedre ressursutnyttelse i offentlig sektor. Departementet innrømmer også at det vil kreves en betydelig innsats for å rette opp de svakheter som undersøkelsen har avdekket. Komiteen merker seg at departementet vil vurdere hvilke ytterligere tiltak som vil være nødvendig for å rette opp de forhold som er avdekket. Komiteen forutsetter derfor at departementet følger opp de svakheter som Riksrevisjonen har avdekket i sin undersøkelse av innkjøpsvirksomheten i universitets- og høyskolesektoren, og at departementet nå ser til at innkjøpsrutinene bedres. Komiteens innstilling er enstemmig.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Riksrevisjonenes undersøkelse viser store forskjeller i utmålingen av hjelpestønad til barn med samme omsorgsbehov, og det synes en enstemmig komite er beklagelig. Vi mener at regelverket skal være likt i den grad det går an å følge opp, selv om sakene er forskjellige. Komiteen konstaterer at formålet med hjelpestønad ifølge folketrygdloven er å gi en økonomisk kompensasjon på særskilt tilsyn eller pleie på grunn av varig sykdom eller skade, og at regelverket på hjelpestønadsområdet gir rom for stor grad av skjønn på de enkelte fylkestrygdekontorene. Derfor var det viktig at Riksrevisjonen sendte saker til de forskjellige trygdekontor og fylkestrygdekontor for å se på hvordan en behandlet disse sakene. Det som er kommet fram av undersøkelsen, er at det er en ulik behandling ut fra det regelverk vi har. Komiteen er derfor enig med Riksrevisjonen i at det er altfor stor spredning i de vedtakene som er fattet i sakene. I enkelte av sakene varierer vedtakene fra avslag til tilståelse av høyeste sats, en differanse på mer enn 60 000 kr pr. år. Derfor vil komiteen, i likhet med Riksrevisjonen, understreke viktigheten av at en følger opp dette arbeidet, og at en iverksetter en rekke tiltak for å få en mer ensartet skjønnsutøvelse når det gjelder disse viktige sakene for dem det angår. Vi vet òg at det i 1999 ble utbetalt mer enn 500 mill. kr i hjelpestønad. Derfor er det viktig at departementet nå følger opp det viktige arbeidet med å gjenopprette tilliten, at en ser på den manglende samordningen i trygdeetaten mellom de enkelte trygdekontorene og fylkestrygdekontorene med sikte på å få en lik praksis, og at en får en bedre utmåling av hjelpestønaden ut fra de behovene som en har. Vi i komiteen har merket oss, etter at vi har vært i kontakt med departementet, at Rikstrygdeverket vil prioritere tiltak for å utbedre de manglene og svakhetene som måtte være i saksbehandlingsrutinene, og at dette skal iverksettes i løpet av første halvår 2001. Vi vil òg be om at Stortinget blir orientert på en egnet måte om dette viktige arbeidet, slik at vi kan følge opp og kan få gjort noe med den uverdige forskjellsbehandlingen vi ser her. For øvrig viser jeg til komiteens innstilling, som er enstemmig. Vi håper og tror at statsråden tar fatt i dette arbeidet, og at vi får ordnet opp når det gjelder de misforståelsene og ulikhetene som måtte være på dette området, slik at vi får et system som alle kan være tjent med.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg har sjelden vært mer glad for et spørsmål enn jeg ble for dette spørsmålet. I meldingen prøver vi å fokusere litt på dette med politisk styring av idretten. For noen av oss var det et stort paradoks de avisoppslagene som dukket opp rett etter nyttår, hvor det var en del politikere, kanskje først og fremst høyresiden, som gikk ut og begynte å kreve sterkere politisk styring av idretten. Det var et paradoks for oss som opplevde at det samme borgerlige flertallet for noen år siden fjernet den eneste styringsmuligheten Stortinget hadde i forhold til idrettsmidlene, nemlig den posten på budsjettet der Stortinget hvert år fikk muligheten til å legge føringer for hvordan idretten skulle bruke sine penger, eller hvordan staten skulle prioritere de midlene som ble sendt i vei. I stedet legger meldingen opp til at det skal legges fram en idrettsmelding hvert fjerde år, og idrettsmeldingen kan være et godt utgangspunkt for bedre å få drøftet idrettspolitikken i dette landet. Hvert fjerde år kan synes noe lite, i hvert fall når det i meldingen legges opp til at det skal være en redegjørelse hvert år om idretten. Min erfaring med redegjørelser er at det er et svært lite egnet styringsverktøy for Stortinget. Vi blir invitert til å være med på en debatt, ofte om dagsaktuelle saker, uten å kunne se noe mer grundig på hva slags politisk styring vi skal ha når det gjelder idrettsmålsettingene våre. Derfor har Arbeiderpartiet og SV stått fast på det vi stod fast på forrige gang, nemlig at vi ikke ønsker å svekke Stortingets mulighet til å drive politisk styring med hensyn til de midlene som går over statsbudsjettet. Derfor ønsker vi også å få gjeninnført det dersom det er mulig å få til.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Nei, Arbeiderpartiet kommer ikke til å ta midler fra kulturen og overføre til idretten, eller motsatt, selv om Lahnstein ynder å framstille det på denne måten. Hvis jeg skal slutte å bruke uttrykket «det borgerlige flertallet» – hva i all verden skal jeg da bruke når jeg omtaler den siden som er den klart mest konservative i denne salen? Jeg kan si det ikke-sosialistiske flertallet. Det har den samme betydningen. I hvert fall vil jeg ikke – heller ikke i framtida, det skal jeg love Lahnstein – slutte å bruke den betegnelsen når vi ser at de konservative kreftene i denne salen slår seg sammen for å føre en konservativ politikk. Lahnstein var inne på at redegjørelser gir rikelig anledning til å debattere idretten. Ja, det var kulturminister Lahnstein som i sin tid innførte to redegjørelser for Stortinget, den ene om mediepolitikken, og nå forslaget om idrettspolitikken. Jeg holder fast ved det jeg sa i stad – jeg synes ikke det er et egnet styringsverktøy fra Stortingets side i forhold til å drøfte politikken. Det gir oss en mulighet til nesten på strak arm å diskutere en del ting, men det er ikke noe egnet styringsverktøy til å diskutere dette på samme måten som meldinger gir oss en anledning til. Så var Lahnstein inne på at den posten som var der, og som kulturminister Lahnstein i sin tid fjernet – jeg forstår godt at stortingsrepresentant Lahnstein ikke støtter dette nå – ikke ble brukt. Jo, den ble brukt til stadighet, den. Den førte ikke til de store idrettspolitiske debattene her i Stortinget, men det har mer med Stortingets fokusering på idrettspolitikken å gjøre. Men vi brukte den, og vi gav klare føringer. Ikke minst kan man gå tilbake og se på hva som skjedde knyttet til likestillingsarbeid innenfor idretten. Stortinget har i årevis brukt nettopp den posten for å presisere at det arbeidet må styrkes.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg er ikke, med unntak av den siste setningen, uenig med Fremskrittspartiets talsmann i denne sammenhengen. Derfor er det heller ikke i meldingen lagt inn noe forbud mot at idretten kan samarbeide med private aktører. Det skjer jo daglig rundt omkring i idrettslagene at man inngår sponsorkontrakter og den typen ting. Det vi sier nei til, er det Fremskrittspartiets talsmann var inne på i den siste setningen: Hva er det som er så galt med at private tjener penger? Jo, dette er statlige penger, det er skattebetalernes penger. De skal gå til å stimulere idretten – de skal ikke gå i private forretningsmenns lommer. De skal gå til fellesskapets beste, for å tjene dem som har vært med og betalt inn de skattepengene og de tippepengene – de skal ikke havne som privat fortjeneste til enkeltaktører i dette systemet. Den kommersialiseringen har vi sagt nei til, men jeg registrerer med stor interesse at Fremskrittspartiet er åpen for at det kan skje.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Dette Dokument nr. 8-forslaget har ligget til behandling i Stortinget lenge, likevel skal jeg gjøre dette ganske kort. Når det har ligget så lenge, skyldes det en forhistorie som har medført at et lenge ventet forslag – gjennom flere regjeringer – ikke har kommet. Vi hadde i utgangspunktet ønsket å behandle disse sammen, derfor har forslaget blitt liggende. Nå har vi fått en statsråd og en regjering som har fått ut fingeren, og som tør å ta standpunkt. Da vil flertallet avvente det forslaget som Regjeringen skal komme med. Samtidig slår flertallet fast at det må være en målsetting å fordele plikter og ansvar bedre mellom foreldre etter et samlivsbrudd, og å utvikle et bidragssystem som sikrer barna god kontakt med begge foreldrene.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Representanten Jon Olav Alstad, ordfører for saken, har redegjort på en grundig og god måte for innstillingen og de synspunkter som en samlet komite i stor grad står bak. Det er jo slik at to regjeringer har stilt seg bak denne meldingen, slik at det er et bredt flertall, som også saksordføreren understreket, bak de viktige prinsipielle synspunkter som ligger i innstillingen. Jeg vil bare ta opp en liten detalj i innstillingen som jeg vil be representanten Alstad redegjøre for. Det er en liten mindretallsmerknad hvor Arbeiderpartiet sender en liten hilsen til sin egen regjering, hvor de ber Regjeringen om å vurdere å gjenopprette bevilgningen til idretten som egen post ved de årlige budsjettproposisjonene. Jeg går ut fra at de, selv om det ikke står noe i innstillingen om det, har tenkt igjennom hva disse pengene eventuelt skal gå til. Hvordan skal de fordeles, og eventuelt også hvilket omfang tenker man at en slik bevilgning bør ha? Er det sånn å forstå at man bare ønsker å gjeninnføre noe som var, omtrent etter det samme mønsteret, eller ønsker man en nyorientering i forhold til den bevilgningen som ble tatt bort for et par år siden?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Når jeg stilte det spørsmålet jeg stilte under den åpne høringen, var det særlig med bakgrunn i det historiske faktum at det har vært veldig tette forbindelser mellom arbeiderbevegelsen og ikke minst den statlige del av idrettspolitikken, det kan dokumenteres på ulik måte. Det har også ført til at det har vært nærmest vanntette skott rundt dette, og det har vært så å si harmoni mellom idrettsorganisasjonene og de politisk styrende organer under Arbeiderpartiets styre. Dette var grunnen til at jeg ønsket å sette spørsmålet fram. Jeg tror ikke jeg skal gå nærmere inn på det her og nå. Så spør representanten Larsen meg om jeg skyter meg selv i foten, eller om vi har svin på skogen når vi har hatt en statssekretær som er blitt generalsekretær i Idrettsforbundet. Dette landet er jo ikke så stort, og personer flytter ofte på seg og må opptre med ulike hatter til forskjellige tider. Jeg personlig har i hvert fall ikke merket noe til at disse forbindelsene har påvirket det substansielle innhold verken i den melding som er lagt fram, eller i den prosess som har vært ført videre i tilknytning til den.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Representanten Sandberg tar opp den graderte tilskuddsordningen når det gjelder anlegg. Det er jo slik på veldig mange samfunnsområder at det er gradering av tilskuddssatser, det gjelder inntektssystemet for kommunene, det gjelder på andre områder og på dette, og det er ut fra den situasjon at Nord-Norge har spesielle ulemper i forhold til resten av landet, som går på avstand, værforhold osv., og det er også ønske om å opprettholde bosetting i den landsdelen. Jeg må nok si som svar til representanten Sandberg at vi alltid må ha slike utjevningsordninger – som jeg er veldig sterk tilhenger av – til løpende vurdering for å se om de fyller de mål og de målsettinger som er lagt til grunn for dem. Sandberg refererer til statistikk og sammenlikninger som jeg ikke uten videre kan gå inn i her, men jeg kan svare bekreftende på at vi på et senere tidspunkt gjerne skal se på om disse ordningene virker slik hensikten var, om de er gode nok. Det må vi alltid kunne være villige til å gjøre.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Representanten Oddbjørg Ausdal Starrfelt virker tydelig indignert over det hun oppfatter som at det gjelder andre regler innenfor det ikke-sosialistiske samarbeidet enn det gjør innenfor Arbeiderpartiet. Det tror jeg ikke. Men vi må her ha klart for oss at jeg snakket med bakgrunn i en lang historisk prosess, fra like etter krigen da man startet med å bygge opp dette landet, og jeg refererer til artikkel av Hans B. Skaset i Aftenposten som klart uttrykker at det har vært en symbiose mellom arbeiderbevegelsen og ledelsen i departementet. Det er noe av bakgrunnen for dette. Og når også en idrettspresident så å si ber kulturministeren om tillit, må vi jo spørre om det fortsatt er slik. Det er noe helt annet enn at en person slutter i en politisk stilling og går over i en administrativ stilling i idretten. Jeg tror nok at man må se svært dårlig hvis man ikke ser forskjellen på de to tingene. Jeg ser ikke grunn til å gå nærmere inn i endringer av regelverk når det gjelder overgang fra politiske til byråkratiske stillinger akkurat i denne sammenhengen. Det tror jeg vi får ta opp en annen gang.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Jeg har lyttet oppmerksomt til replikkvekslingen mellom representantene Bredvold og Helleland. Jeg finner grunn til å følge opp litt, for jeg synes ikke Helleland har vært helt klar når han har foretatt grenseoppgangen mellom det som skjer lokalt, og det som skjer høyere oppe i mer profesjonelle kretser. Han nevner bl.a. at hvis et treningsstudio inngår et samarbeid med en idrettsklubb, er det veldig greit. Men hva hvis man tenker seg at en idrettsklubb har mottatt offentlig støtte, spillemidler, til å bygge et anlegg, gjerne også i samarbeid med et kommersielt foretak, og foretaket så flytter inn i deler av dette huset og så å si melker dette anlegget? Finnes det ingen faremomenter i en slik problematikk? Ser ikke Helleland at det her kan være uheldige koblinger som man i hvert fall må være obs på?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Jeg tar ikke ordet fordi jeg er uenig i noe av det som statsråden har sagt. Tvert imot har vi – og to regjeringer – stått sammen om og bak denne meldingen. Det jeg har lyst til å ta opp, er en side som ligger litt i forlengelsen av det meldingen berører. Statsråden var inne på dette med at anleggsdekningen innenfor idrettsområdet er for dårlig. Det er, som vi vet, behov for utstrakt vedlikehold, det er behov for mange flere nærmiljøanlegg, mer satsing i storbyene osv. – jeg kunne bare fortsette å ramse opp. Jeg vil utfordre statsråden til å tenke litt høyt omkring framtidig finansiering av de ulike utfordringene innenfor dette feltet. Vi kan også ta med et felt til: Fremskrittspartiet har fremmet et forslag i innstillingen hvor de foreslår endring av lov om pengespill slik at overskuddet deles mellom idrett og kultur. Vi vet også at det på samme måte er store utfordringer innenfor kulturvernområdet. Det er derfor behov for økte ressurser til begge disse feltene i tiden framover. Mitt spørsmål er: Har statsråden vurdert dette og eventuelt andre forslag for å komme nærmere en løsning når det gjelder de store utfordringene som jeg har skissert?
Anne Enger (Senterpartiet), 2001-02-22:
La meg først si at jeg synes det hadde vært en fordel for den politiske debatten om saksordføreren sluttet å bruke uttrykket «det borgerlige flertallet»! Det ville også vært i tråd med tiden og de utfordringer vi står overfor i fellesskap. Så var saksordføreren glad for å få dette spørsmålet fra Lånke, og jeg vil følge opp litt der. Det legges altså nå opp til at det skal komme en melding en gang i perioden og årlige redegjørelser. Det skal også omtales i budsjettet hvordan disse pengene som går til idretten, forvaltes. Det gis altså rikelig anledning, på bakgrunn av det systemet som nå er lagt opp, til å debattere idretten i Stortinget. Jeg vil derfor gjenta spørsmålet: Hvorfor i all verden skal man ha en egen post? Det hører også med til denne historien at den egne posten på under 10 mill. kr aldri ble brukt som utgangspunkt for noen grundig debatt i Stortinget i tidligere år. Nå er det heldigvis ikke flertall for dette forslaget. Det andre spørsmålet vil være: Hvis Regjeringen skulle komme tilbake med et forslag om å ta inn en liten post for at vi skulle debattere det, hvor hadde Alstad tenkt å ta de pengene fra? Han kan vel ikke mene at man skal begynne å ta tippemidler inn på dette budsjettet i en slik størrelsesorden? Da må vi tenke gjennom konsekvensene og ta hele systemet med idrettspengene inn i debatten i Stortinget. Alternativet er å ta det fra kultursektoren, og det trodde jeg ikke Arbeiderpartiet ville gå inn for.
Anne Enger (Senterpartiet), 2001-02-22:
Jeg må nesten få bruke denne anledningen til en liten kommentar til saksordføreren, som insisterer på å bruke uttrykket «det borgerlige flertallet». Jeg vil bare si at det at man insisterer på å dele norsk politikk i to blokker, er det mest konserverende, nesten det mest reaksjonære jeg kan tenke meg i dagens politiske landskap. Spesielt er det oppsiktsvekkende at det kommer fra en representant for et regjeringsparti som er i mindretall. Det var det – det behøver jeg ikke å spørre kulturministeren om. Mitt spørsmål til kulturministeren går også på dette med en egen post på statsbudsjettet. Statsråden har nettopp kommentert dette etter et spørsmål fra Helleland. Jeg vil forsikre meg om at statsråden ikke bruker mye tid på å vurdere om man skal opprettholde eller komme tilbake til ny budsjettpost på statsbudsjettet. Dette er en partipolitisk markering fra Arbeiderpartiet i salen som det ikke er noen mening i å bruke tid på. Statsråden sa sjøl at årlige budsjetter, redegjørelser, spørretimer, åpne spørretimer og en melding i hver periode gir mer enn nok mulighet til å komme tilbake og ha en opplyst, positiv og god debatt om norsk idrett framover.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Det er, som saksordføreren sier, ikke så mye som skiller de politiske partiene når det gjelder denne stortingsmeldingen. En av de få tingene er spørsmålet om i hvor stor grad private aktører kan inngå et samarbeid angående anlegg hvor staten har gitt økonomisk støtte. Fremskrittspartiet mener et slikt samarbeid gagner begge parter på det sterkeste, og da kanskje spesielt idrettslivet, hvor man får inn økonomiske midler som det enkelte arrangement, den enkelte idrettshall eller det enkelte idrettslag kan bruke for å produsere enda mer idrett for enda flere. Hva er det som er så galt med dette, når det totalt sett tjener idrettens beste? Og hvis noen private aktører tjener penger, så hva?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Nei, det er ikke greit at statlige penger går i lommen på private aktører. Men hvis det når det gjelder de statlige midlene som blir overført til idrettslag, idrettsanlegg etc., som så kan ha et positivt samarbeid med private aktører, fungerer slik at idrettslagene tjener penger og den private aktør tjener penger, er det greit. Her må en se helheten, og helheten er at vi med mest mulig penger kan gi i dette tilfellet mest mulig idrett til flest mulige. Det får vi ved et samarbeid mellom i dette tilfellet idrettslag og kommersielle interesser.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Et lite spørsmål, som kanskje heller er en mulighet for representanten Helleland til oppklaring angående samarbeid mellom idrettslag og kommersielle interesser. På side 10 er Høyre med på en flertallsmerknad hvor det bl.a. står: «Statlig støtte skal ikke danne grunnlaget for eierformer som skal tjene penger, eller omdannes til fortjeneste for private eiere.» Litt lenger ned står Høyre sammen med Fremskrittspartiet, hvor vi åpner for et samarbeid med kommersielle interesser. Så jeg ber om en oppklaring på det punktet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
For et drøyt år siden kunne vi registrere at daværende kulturminister Åslaug Marie Haga og departementet jobbet med et lovforslag som ville forby kampsporter som tillater knockout. I Elverum kommune er taekwondo blant de største idrettene når man ser bort fra lagidrett. De to klubbene har ca. 120 medlemmer med god blanding av jenter og gutter i forskjellige aldre – dette som et eksempel på det vi har innenfor bredden av norsk idrett. Jobber statsråden med tanker om å forby noen form for idrett vi pr. dags dato har i Norge, eller er hun villig til å utvide den listen vi allerede har?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Fra tid til annen opplever Arbeiderpartiet at våre politiske motstandere forsøker å skape en mistanke om at det er et samrøre mellom Arbeiderpartiet og andre viktige institusjoner i samfunnet. Heller ikke under den høringen som komiteen hadde, unngikk vi dette spørsmålet, for representanten Lånke stilte statsråd Ellen Horn et spørsmål om hun følte at det var stor nok distanse mellom arbeiderbevegelsen og idrettsbevegelsen i dag. Spørsmålet mitt til representanten Lånke er: Synes ikke representanten Lånke at han skyter seg selv i foten, siden vi vet at Bondevik-regjeringen hadde en statssekretær i Kulturdepartementet som hadde vært generalsekretær i Fotballforbundet, og som nå er generalsekretær i Idrettsforbundet?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
På side 10 i innstillingen er det en merknad fra komiteens flertall hvor alle unntatt Fremskrittspartiet understreker at statlig støtte ikke skal «danne grunnlaget for eierformer som skal tjene penger, eller omdannes til fortjeneste for private eiere». Mitt spørsmål til representanten Bredvold fra Fremskrittspartiet blir da: Så lenge Fremskrittspartiet ikke er med på denne merknaden, er det Fremskrittspartiets politikk og holdning at det er greit at statlige penger går i lommene på private profittjegere gjennom idretten, eller har Fremskrittspartiet en holdning i tråd med flertallets?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Som det tidligere er sagt, er det ikke så mye å gripe fatt i for å skape en frisk debatt, for det er stort sett enighet om idrettsmeldingen slik som den foreligger. Men på et par områder blir Fremskrittspartiet stående utenfor flertallets merknader. Det gjelder dette med det ekstra Nord-Norge-tillegget, der det understrekes at det gir et ekstra tilskudd på 20–25 pst. utover de ordinære satser. Flertallet er også enig i at kommuner med svak økonomi gis et ekstra tilskudd på 10 pst. utover det ordinære tilskuddet. Idrettsforbundet har på eget initiativ gjort undersøkelser om virkningen av de ekstratilskuddene. Det er interessant å se at de kommunene som får de ekstra tilskuddene, også er de kommunene som gir minst til idretten. Og de kommunene som får minst i overføringer av idrettsmidler, er også de kommunene som gir mest til idretten. Hvis en ordner det statistisk, kan en se at blant de ti første kommunene som gir minst, er det faktisk sju stykker som ligger innenfor det området som har ekstra tilskudd. Mens når det gjelder de kommunene som gir mest til idretten, finnes det ikke én kommune som er innenfor de områdene som gis ekstra tilskudd. Så mitt spørsmål til representanten Lånke og Kristelig Folkeparti er om en kanskje på et senere tidspunkt vil se litt nærmere på hvorvidt de ekstra tilskuddene virker ut fra de ambisjonene som flertallet her tydeligvis har, eller om det kanskje er bedre at idretten selv får disponere de midlene og gi tilskudd ut fra behovene som er ute i de forskjellige kommunene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Som tidligere sagt, er det kanskje ikke så mye nytt i meldingen, det er på en måte bare en forsterkning og en videreføring av den felles interessen alle sammen har av å styrke idretten. Det nye er Fremskrittspartiets forslag, som etter hvert under debatten har fått noen få kommentarer fra enkelte. Jeg registrerer med en viss glede at saksordføreren fra Arbeiderpartiet signaliserer et positivt syn på – i hvert fall på et senere tidspunkt eventuelt vil se på – hvorvidt vi skal dele overskuddet i to og fordele det med en halvpart til idretten og en halvpart til kultur eller frivillige lag og organisasjoner. Derfor forsvinner gleden litt når statsråden i ettertid stiller opp og sier at hun er meget fornøyd med den situasjonen som er, og at hun ønsker å videreføre tredelingen. Jeg hadde håpet at statsråden fra Arbeiderpartiet ville følge de signalene som kom fra stortingsrepresentanten fra Arbeiderpartiet. Jeg må også få lov å si at vi i Fremskrittspartiet blir veldig kritisert for vår kulturpolitikk og vårt engasjement i den forbindelse. Her fremmer vi altså et forslag som på sikt vil sikre 400 mill. kr mer – hvis vi går tilbake og ser på overskuddet fra 2000 – til frivillige lag og organisasjoner i 2006 og 400 mill. kr mer til idretten i 2006. Jeg vil også slå fast med hensyn til det som kulturministeren prøver seg på i sitt innlegg: Fremskrittspartiet presiserer i sine merknader at dette ikke på noen slags måte skal gå på bekostning av forskningsmidlene. Vi sier derimot at det er viktig å styrke forskningsdelen, men at det bør tas over det ordinære statsbudsjettet. I den sammenhengen synes jeg også det er interessant å se hva som har skjedd med overskuddet av tipping. Det er jo staten som beveger seg og forstørrer sitt engasjement i forhold til spill. Staten har tatt over og beveger seg inn på markedet til frivillige lag og organisasjoner, slik at det i dag er vanskeligere å stå og selge lodd for et lite idrettslag, for folk flest har brukt opp midlene som de ønsker å bruke på spill og lotteri, på de statlige spillene. Derfor mener jeg absolutt at Stortinget og staten skal vise sitt ansvar ved å overføre de midlene som folk gambler for – for å si det slik – til det som de er tiltenkt, nemlig idrett og frivillige lag og organisasjoner. Vi skiller lag når det gjelder skattebetalernes penger, som saksordføreren var inne på i sitt innlegg. Her er det gamblernes midler. Her er det midler som folk flest tipper og spiller for, som allerede er skattlagt. Så å kalle dette statens midler som Stortinget fordeler rundt omkring, blir for meg på en måte litt feil, for dette er idrettens og kulturlivets egne midler.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Beklager, hr. president! Jeg fremmer hermed det forslaget som er inntatt i innstillingen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Nå er det slik at i vårt parti er vi veldig glad for alle positive signal som måtte komme. Jeg setter pris på at statsråden har registrert at vi har lagt inn noen ressurser når det gjelder å fokusere på dette temaet. Men jeg ble likevel litt skuffet, for også statsråden prøver å vise til de undersøkelsene som er gjort. Da er det viktig å peke på, særlig når det gjelder NOU 1995:23, at det ble nedsatt to utvalg. De utvalgene bestod altså av psykologer og psykiatere. Det var ingen form for kritisk vurdering i forhold til psykologer og psykiatere i de utvalgene. Nå registrerer jeg at statsråden vil følge nøye med på disse saksområdene. Men jeg vil gjerne utfordre statsråden særlig i forhold til det som gjelder kvalitetssikring, om hun ikke kan se på muligheten for å etablere en eller annen form for kvalitetssikring av den jobben som de sakkyndige skal gjøre, for det er jo noe alle sammen er opptatt av i alle andre sammenhenger hvor barn er inne i bildet. Jeg tenker ikke minst på barnevern, institusjoner osv. Der har et samlet storting nå fokusert veldig mye på kvalitetssikring. Da er spørsmålet mitt om ikke også statsråden ønsker å fokusere spesielt på det for å se om vi kan etablere en eller annen form for kvalitetssikring av den jobben som gjøres av de sakkyndige.