Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er at jeg er blitt kontaktet av en rekke personer som er blitt skadet under sitt arbeid i helsevesenet. Fellesnevneren for alle disse henvendelsene er at det tar svært lang tid å få utbetalt en erstatning, samtidig som svært mange føler seg fullstendig overlatt til seg selv, i en vedvarende kamp mot forsikringsgigantene. Et annet stort problem er at systemet, slik det i dag fungerer, der forsikringsselskapenes egne utpekte og betalte spesialister forsøker å overprøve andre spesialister, medfører at de yrkesskadde føler seg mistenkeliggjort til tross for at det eneste disse personene har gjort, er å bli skadet mens de utførte en jobb i helsevesenet. Mange av dem som kommer i denne situasjonen, opplever at den tryggheten som de trodde at de hadde gjennom kommunenes forsikringsordninger ved en eventuell skade, viser seg å bli til en ensom, årevis krangel om erstatning med gjeldende forsikringsselskap. Jeg vil bruke et av de brevene som jeg har mottatt, som et eksempel betegnende for det svært mange har opplevd. Å bli utsatt for en yrkesskade snur opp ned på livet. Fra å være en frisk arbeidstaker havner en i en utredning i helsevesenet. Mange meninger, fra forskjellige behandlere, kan gjøre dette til en stor påkjenning for den skadde. En blir en kasteball i systemet. Begge de to som har skrevet dette brevet til meg, har blitt brutalt angrepet av psykotiske, aggressive pasienter i psykiatrien. Etter skadene skrev arbeidsgiver – som i dette tilfellet er en fylkeskommune – under på en skademelding og sendte den videre til trygdekontoret og til et meglerfirma som de hadde leid tjenester hos. Trygdesaken er rimelig grei å få gjennom, og uførepensjonen er et faktum. Hos meglerfirmaet blir derimot saken liggende, i påvente av at det skal komme til en løsning mellom den skadde og forsikringsselskapet. I denne fasen har arbeidsgiver vært helt taus. Snart fire år er gått siden skaden oppstod, og arbeidsgiver har ikke tatt kontakt i det hele tatt. Arbeidsgiver har forsikret sine arbeidstakere for alle typer skader. Forsikringsselskapet oppnevner sine egne advokater og leger, og disse overprøver i mange tilfeller alle uttalelsene fra de behandlende instansene som en har vært gjennom etter at skaden har oppstått. Resultatet av dette er at en leier inn en privat advokat for å få en rett saksgang – en makter rett og slett ikke dette selv. Dette koster også penger. Disse to personene skriver videre at de som arbeidstakere er organisert i store organisasjoner. Det virker som om de tillitsvalgte ikke er godt nok orientert om saksbehandlingen i slike saker. Fra å være en glad og frisk arbeidstaker står en igjen ruinert, både økonomisk og helsemessig. Den situasjonen disse personene er havnet i, er dessverre ikke enestående, men viser seg å være tilfellet for veldig mange mennesker. Jeg vil gjerne utfordre statsråden til å svare på om dette er kjente problemstillinger, og i så fall: Hva blir gjort for å få til et regelverk som er av en slik art at de som blir skadet under sitt arbeid i helsevesenet, ikke må gjennomgå en årelang prosess for å få utbetalt en erstatning som en etter sigende har krav på? Et annet spørsmål som en bare er nødt til å stille seg når det gjelder disse sakene, er: Hvilket ansvar har kommunene og fylkeskommunene som arbeidsgiver for disse personene for å følge opp disse sakene og eventuelt bistå, slik at den skadde arbeidstakeren ikke blir stående alene i kampen mot et stort forsikringsselskap som i utgangspunktet ikke ønsker å betale ut mer enn høyst nødvendig? Dette er jo utgangspunktet i mange saker. Mener statsråden at kommunene ikke har et slikt ansvar selv om det er kommunene som tegner forsikringen for sine arbeidstakere? Er det ikke en ansvarsfraskrivelse fra kommunenes side bare å leie tjenester hos et meglerfirma for dermed å ikke ville gjøre noe ytterligere for den arbeidstakeren som er blitt skadet? Dette er en sak av meget prinsipiell betydning for de mange tusen som jobber i det offentlige helsevesenet i Norge. Jeg vil avslutningsvis i dette innlegget spørre om statsråden vil sette i gang et arbeid for å se på disse problemstillingene, slik at de ikke skal kunne oppstå i framtiden.