Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Det strategiske konsept som ble vedtatt i Lisboa i 2010, la vekt på flere av de hensyn Norge var opptatt av. Det la sterkere vekt på NATOs kjerneoppgave: å være medlemslandenes kollektive sikkerhetsgaranti. Målsettingen om å arbeide for en verden uten kjernevåpen og viktigheten av å se Russland som en strategisk partner ble slått fast. Ifølge det utenriksministeren nå sier, virker det som om oppfølging blir godt ivaretatt i Chicago, og det er bra. Dette NATO-toppmøtet finner sted på terskelen til en nedtrapping av ISAF-operasjonen i Afghanistan, som man nå har vært inne på, avslutningen av den mest langvarige og omfattende internasjonale operasjonen hvor NATO har hatt en sentral rolle. Et viktig punkt på dagsordenen vil være ISAF-landenes engasjement i Afghanistan etter 2014. Vi har hele tiden vært tydelige på at når vårt militære engasjement avsluttes, innebærer ikke det at vårt afghanske engasjement er over. Vi skal fortsatt bistå afghanske myndigheter i deres oppgave med å skape trygghet og utvikling, gjennom finansiell støtte til både de afghanske sikkerhetsstyrker og til økonomisk og sosial utvikling. Dette vil ha bred politisk støtte her i salen. Men jeg tror vi skal være oss bevisst at også den kommende etappen i arbeidet med å skape et Afghanistan som ikke igjen blir et arnested og fristed for internasjonal terrorisme, kan bli krevende. Vi må erkjenne at optimismen over hva vi skulle oppnå med tanke på å utvikle demokratiske verdier og forståelse for og respekt for menneskerettigheter i Afghanistan, var for stor. Mye er oppnådd, men mye gjenstår. Derfor skal vi ta fatt på den neste etappen med stor realisme. Vi trenger det Lenin kalte «revolusjonær tålmodighet» da han møtte forventningene om raske resultater etter revolusjonen. For NATO som allianse blir det også viktig å trekke lærdommene av denne operasjonen – som utenriksministeren peker på – når det gjelder samhandling NATO-landene imellom. Hva skal disse erfaringene bety for kommende øvelser? Hva kan det gi av erfaring inn i det nye mantraet Smart Defence? Kjernen i dette begrepet må jo være å få mer forsvar ut av forsvarsbudsjettene i alliansen samlet sett, gjennom arbeidsdeling, gjennom samarbeid, gjennom samtrening og gjennom samarbeid om fornyelse og utvikling av forsvarsmateriell for å forsøke å tøyle de kostnadsdrivende elementene den teknologiske utviklingen så lenge har skapt innen det militær-industrielle kompleks. Utenriksministeren ga en god oversikt over de sikkerhetspolitiske utfordringene alliansen står overfor. Jeg vil trekke fram ett aspekt til, nemlig den økonomiske krisen. Én ting er at den økonomiske krisen i Europa innebærer til dels betydelige nedskjæringer i de europeiske NATO-landenes forsvarsbudsjetter. Dette kan jo også tvinge fram nytenkning, mer «smart defence» og mer samarbeid. Slik nød lærer naken kvinne å spinne, kan trangere budsjetter lære landene å få mer forsvar ut av kronene. Men mer alvorlig kan den sosiale uro være, som vi nå ser komme i de landene hvor ledigheten er størst, særlig blant de unge. Vi er på terskelen til en sosial nød i flere land. Vi ser hvordan demokratiet settes på prøve, først og fremst i Hellas, men flere land kan oppleve det samme. Selv om mye tyder på at USA kan være på vei ut av krisen i den forstand at den økonomiske veksten begynner å ta seg opp, har landet fortsatt alvorlige utfordringer med sine budsjettunderskudd og underskudd på handelsbalansen. Derfor er håndteringen av den økonomiske krisen – i Europa og globalt – en helt sentral del av sikkerhetspolitikken framover. Vi løser ikke problemene med sosial uro i Hellas eller sviktende tillit til framtiden hos den halvdelen av ungdommen som er uten arbeid i Spania, med Smart Defence. La meg til slutt understreke betydningen av at Norge også i Chicago gir en tydelig stemme til alliansens vektlegging av nedrustning, ikke-spredning og rustningskontroll. Dette er viktige sider av arbeidet for avspenning og sikkerhet. Det er bra at utenriksministeren holder trykk på dette, slik han også gjør gjennom artikkelen i New York Times i dag, sammen med sin polske kollega, om de taktiske atomvåpnene i Europa. De taktiske atomvåpnene har utspilt sin rolle og bør trekkes tilbake. NATO må være en allianse som også bygger på en forpliktelse til å avstå fra førstebruk av atomvåpen overfor land som har frasagt seg denne type våpen. Slik sett vil henvisningen til dette i dokumentet i Chicago være gledelig. Hvis ikke land som har atomvåpen, viser vilje til å bygge ned, svekkes også den moralske stemmen overfor land som mener de bør skaffe seg slike våpen, og som vi må gjøre det vi kan for å forhindre skjer. For øvrig vil jeg støtte de posisjoner som utenriksministeren varsler i sin redegjørelse i Chicago.