trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Når Inger Lise Husøy vil gi Amanda-prisen til Aftenposten som beste regissør, må jeg si at Kjell Opseth kunne ha fått prisen for beste hovedrolle i denne saken! Spekulasjonene, mistankene og påstandene i denne saken har vært grunnlaget for at vi har hatt en grundig diskusjon i komiteen. Det har også vært grunnlaget for at Stortinget har oppnevnt flere granskingskommisjoner, og for at Regjeringen har oppnevnt Mydske-utvalget. Og når en ikke får svar på de spørsmålene som en i utgangspunktet vil ha svar på, men jo mer en setter seg inn i saken, føler grunn til å stille enda flere spørsmål, er det jo virkelig seriøst, og ikke lite seriøs, som Inger Lise Husøy sa, å fortsette den jobben videre. Derfor vil Fremskrittspartiet, i motsetning til Arbeiderpartiet, finne svar på alle de spørsmålene som fremdeles henger i luften. Vi vil komme til bunns i dette, og i motsetning til Arbeiderpartiet synes vi at det er vår jobb og vår plikt som folkevalgte. Men jeg ser at Arbeiderpartiet er langt mer opptatt av det politiske spillet. Vi har overhodet ikke vært på jakt etter statsråder. Vi har heller ikke luktet statsrådsblod i denne saken. Vi er opptatt av å komme fram til sannheten når det gjelder den store og viktige prosessen som har vært i forbindelse med ny hovedflyplass. Ett av spørsmålene, som også er betegnende, er om Stortinget har fått nok informasjon. En ting som vi i hvert fall alle kan være enige om, er at når det gjelder informasjon om Gardermobanens lønnsomhet, så har i hvert fall ikke den vært god nok til Stortinget i forbindelse med de innstillingene som vi har behandlet. Derfor er det helt naturlig å få svar på også andre spørsmål i denne store og viktige saken, selv om Arbeiderpartiet er av en helt annen oppfatning.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
I replikkordskiftet etter Hagens innlegg og i fru Halvorsens hovedinnlegg kunne en nærmest få inntrykk av at hun synes det er bortkastet å bruke 4 mill. kr av skattebetalernes penger på at de partiene som ikke kan konkludere på det nåværende tidspunkt, som Fremskrittspartiet, i motsetning til SV, kan få den tiden og muligheten til å systematisere informasjonen og også se på en del av det som har kommet fram i høringene, når det gjelder de påstandene, de spekulasjonene og de mistankene som har blitt sådd gjennom høringene. Og saksordføreren fra Arbeiderpartiets fraksjon, Inger Lise Husøy, var for så vidt inne på det i sitt innlegg da hun sa at det ikke var mangel på slike påstander. Vi i Fremskrittspartiet er veldig medgjørlige overfor de andre her i Stortinget, og når det er satt spørsmålstegn ved den informasjonen som Stortinget har fått og den granskingen som har vært, er vi altså villig til å bruke 4 mill. kr på å få fram den fulle og hele sannhet gjennom å oppnevne en granskingskommisjon for å komme til bunns i denne viktige saken. Er det sånn å forstå at det er de 4 mill. kr fru Halvorsen og SV ikke vil godta?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Jeg synes at det var greit at Inger Lise Husøy klargjorde den enorme prinsipielle og ideologiske forskjell som er mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Når det er spørsmål om en flyplass for Arbeiderpartiet, er det et spørsmål om hvilket området det er som vi trenger en utviklingsmotor i. La oss legge flyplassen dit! For Fremskrittspartiet er det snakk om å bedre et transportsystem for mennesker og gods, og da blir beliggenheten et resultat av et analysearbeid der man ser på hvor passasjerene kommer fra, slik at man får minst mulig samfunnsøkonomisk bortkastet tid ved at folk reiser til og fra en flyplass. Altså: Hvor bor hovedtyngden av passasjerene, og hvor skal de hen? For flyselskapene er spørsmålet: Hvor skal flyene gå? Det er helt klart en viktig ting at man legger flyplassen slik at reisetiden med fly blir minst mulig totalt sett, bl.a. av hensyn til miljøet, som Inger Lise Husøy er sterkt opptatt av, og slik at man ikke har tomme fly, eller fly som unødvendig spyr ut avgasser. For oss er det hensynet til transporten og de som skal reise, og de som skal jobbe, som er det avgjørende, og så er det selvsagt at det må være en beliggenhet som det er mulig rent fysisk å bygge og konstruere en flyplass på og en tilbringertjeneste til. Og alle vi har spurt under høringene, sier at for alle disse områder var Gardermoen det dårligste alternativet. Hobøl og Hurum var langt bedre. Vi sløser nå bort sannsynligvis minst én milliard kr hvert eneste år i tiden fremover fordi hovedflyplassen ligger på Gardermoen istedenfor i Hobøl eller på Hurum. Den tiden det tar for flyene å fly over Oslo og opp til Gardermoen, og fra Gardermoen over Oslo sørover – ikke alle, men hovedtyngden – koster penger, og passasjerene bruker tid. Vi ser altså på en flyplass som en transportoppgave, og den kan løses av private langt bedre enn av et folkevalgt organ. Gardermoen hovedflyplass er det perfekte eksempel på at i slike saker er ikke det måten å treffe beslutninger på i denne forsamling.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Kristin Halvorsen sier at SV stod alene når det gjaldt å fjerne båndleggingen av Hobøl. Det er sikkert riktig, jeg husker det ikke, men jeg går ut fra at hun snakker sant. Men det var den gangen vi faktisk stolte på at et fagdepartement, Samferdselsdepartementet, hadde faglig belegg for det de sa. I ettertid har vi lært at når det gjelder Samferdselsdepartementet, må vi ta det de sier med noen klyper salt. Det er blitt så mange saker etter hvert hvor det viser seg at det ikke er grunnlag for å ha den tilliten til departementets faglige vurderinger. Prognosene for utviklingen i flytrafikken, som var hovedgrunnlaget for å avslutte båndleggingen av Hobøl, har vist seg å være fullstendig gale. Når det ellers gjelder karakteristikkene av Samferdselsdepartementets oppførsel i denne hovedflyplassaken, vil jeg vise til tidligere departementsråd Bjørn Larsen, som var meget klar under høringene og i offentlige uttalelser, om en saksbehandling i et departement som var fullstendig under enhver kritikk. Den tidligere departementsråd anklaget vel i realiteten deler av embetsverket i Samferdselsdepartementet for å bedrive en slags partipolitisk eller personlig kamp for en spesiell løsning, nemlig hovedflyplass på Gardermoen. Gjennom det arbeidet de gjorde i departementet og det de la frem for Stortinget, var de preget av ønsket om å bidra til å få hovedflyplassen til Gardermoen. Dette er ting som er fremkommet i den senere tid. Når det gjelder hva Bjørn Larsen uttalte, var det fremme i forbindelse med debatten i 1992-93, men etter hvert er det dukket opp stadig flere opplysninger som gjør at vi har konkludert slik som vi har gjort. At vi på et tidligere tidspunkt kanskje ikke har vært flinke nok i saken, innrømmer jeg gjerne, for det er ingen som greier å følge alle saker i dette hus til punkt og prikke, men nå vil det være uansvarlig ikke å følge opp flertallet i salen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Hvis representanten Grytten hadde lest hele vår særmerknad i komiteen, hadde han fått svar på sine spørsmål. Det er helt riktig at vi har Riksrevisjonens rapport, vi har NOU, vi har åpne høringer, vi har diverse tidligere rapporter – vi har en stor sakshaug alle sammen, i alle fall de som har samlet en del år. Stortingets komiteer er ikke det instrument som skal systematisere dette, det har aldri vært på tale. Dersom man har en slik saksmengde, må det oppnevnes en egen protokollkomite i henhold til § 14 a i forretningsordenen, som skal vurdere det. En slik komite vil selvsagt ansette et sekretariat, og eventuelt få en eller annen tidligere statsadvokat som har erfaring når det gjelder å systematisere materiale. Dette er på en måte blitt en slags kriminalsak, og i kriminalsaker – f.eks. i Orderud-saken, som har vært i media veldig mye – har man mange vitner, åstedsbefaringer, innhenting av informasjon, og så er det fagfolkene, statsadvokater og påtalemyndighet, som skal gå igjennom det foreliggende materialet, systematisere det, ta de forskjellige punkter og sette sammen vitneforklaringer, finne ut hvor det spriker, for så å vurdere: Har vi et grunnlag for en sak? Stortingsrepresentanter er ikke kvalifisert til det og har ikke erfaring med det. Vi kan ikke jobbe med en slik sak hver eneste dag, for vi har faktisk andre ting å gjøre også. Så det har aldri vært på tale at det er stortingsrepresentanter som skal gjøre faglige vurderinger av om vitneavhør holder påtalemessige mål, det er det folk som har erfaring fra domstolsapparatet og rettsapparatet som skal gjøre, og man må derfor ha noen i et sekretariat, som Lund-kommisjonen og andre, som jobber heldag, og som vet hva de skal se etter – et sekretariat som også har rett til å innkalle vitner som ikke som under våre høringer er frivillige og heller ikke under edsavleggelse, men vitner som under edsavleggelse må svare på spørsmål. Og det er en ganske annen fremgangsmåte for å få klarhet i saken enn det vi har hatt mulighet til.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
La meg først når det gjelder voteringen i 1992, bare vise til de stemmeforklaringer som den gang ble gitt. Vårt syn var at vi ville stå på vårt primære standpunkt og ikke være med på noen subsidiær løsning. Vi prøvde i realiteten alt vi kunne for å stoppe at vi skulle få Gardermoen. Det beklagelige var jo at SV og Senterpartiet, som hele tiden lot som de var imot en hovedflyplass, stemte slik når det gjaldt voteringsrekkefølgen, at de har et hovedansvar for at vi fikk flyplassen på Gardermoen. De to partiene kunne ha stemt for en annen voteringsrekkefølge i 1992. Da ville stemmegivningens rekkefølge ha vært annerledes, og da ville også sluttresultatet ha vært annerledes. Hadde Hobøl kommet sist til utredning, vet jeg ikke om vi hadde støttet det. Vi hadde i hvert fall ikke den gang planlagt å gjøre det. Jeg kan i ettertid godt si at vi har fått flere opplysninger. Men vi ønsket ikke hovedflyplass på Gardermoen og opptrådte deretter, mens SV og Senterpartiet stemte slik i forbindelse med voteringsrekkefølgen at vi fikk det resultatet vi nå står igjen med. Alle kommer sikkert til å gå gjennom hva som ble gjort i forbindelse med hovedflyplassen i veldig mange år. Jeg tror ikke Fremskrittspartiet har noen grunn til å skamme seg. Vi har holdt en relativt klar linje hele tiden. Vi sa i 1992 at dette var en transportteknisk sak som ikke Stortinget behøvde å avgjøre, men som man kunne overlate til et privat selskap. Vi sa det samme når det gjaldt Gardermobanen, at den eneste garantien for at Gardermobanen skulle bli et bedriftsøkonomisk lønnsomt prosjekt, var at private var villige til å investere i det. Det viste seg jo at vi hadde rett. Hadde private istedenfor det offentlige stått for Gardermobanen, ville den sannsynligvis ikke vært bygd, og vi hadde fått et helt annet system.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Det var da voldsomt til omhu Kristin Halvorsen nå har for meg – jeg skulle liksom ha problemer, og hun synes synd på meg og vil hjelpe meg med mine problemer. La meg gjøre det klart: Vi har ingen problemer, og jeg har ingen problemer i denne saken. Jeg glemte én ting til hr. Myrvoll tidligere. Han sa at også Senterpartiet og andre har noen erfaringer i denne saken. Jeg poengterte meget sterkt at når vi vil ha en gransking eller en protokollkomite, er det for å vurdere om det er grunnlag for å reise en eventuell riksrettstiltale mot en eller flere tidligere statsråder. Myrvoll har nevnt et par navn som er aktuelle i en slik sammenheng. Vi har ikke konkludert. Jeg trodde Kristin Halvorsen var såpass klar og lyttet til det jeg sier – jeg er klar over at mediefolk ikke greier det. Vi har ikke konkludert med at det er grunnlag for å reise riksrettstiltale. Det er i tilfelle en protokollkomite som først skal vurdere det, og den protokollkomiteen skal eventuelt avgi en innstilling til Odelstinget. Det er da tidspunktet for å konkludere kommer. Vi har ikke konkludert, men vi har konkludert med at det er såpass mange indisier som taler for muligheten for at det kan være grunnlag for å reise riksrettstiltale. Det må gjøres av fagfolk gjennom systematisering av det arbeidet. Om det skal gjøres av en granskingskommisjon med et sekretariat eller av en protokollkomite med et sekretariat – av de to alternativene hadde vi foretrukket, og det har vi også sagt direkte, en protokollkomite. Vi har også sagt: Vi fikk ikke flertall for det. Da må vi gjøre akkurat det hr. Myrvoll sa i sted. Da må vi velge det nest beste, og det nest beste er å få en granskingskommisjon til å arbeide med det. Selvsagt skal ikke en granskingskommisjon med disse personene konkludere. De skal på helt normal måte avgi en innstilling der Odelstinget er den eneste kompetente myndighet til å konkludere om det skal reises riksrettstiltale mot noen eller ikke. Og det er under den behandlingen den saken kommer til behandling, ikke nå.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-04:
I denne saken er Fremskrittspartiet på så tynn is at Hagen har tærne langt ned i iskaldt vann. For det første tar Hagen helt feil når han prøver å lage den granskingskommisjonen som stortingsflertallet kommer til å vedta i dag, om til en liten tilretteleggerkommisjon som skal gå gjennom de dokumentene som Stortinget har fått. Det er nemlig et helt annet mandat enn det mandatet som Carl I. Hagen selv er med og gir i innstillingen. Dette er et meget omfattende mandat som ikke overhodet henger sammen med den korte tid som granskingskommisjonen får til rådighet. Det betyr rett og slett at stortingsflertallet mener at det i løpet av et drøyt halvt års tid skal være mulig å gå gjennom alle de granskingsrapportene som er kommet i denne saken, finne noe som ikke er kommet fram før, og konkludere på et helt nytt sett i forhold til det Fremskrittspartiet tidligere har klart å oppnå. Og da vil jeg gjerne spørre: Hva er det som er feil med den konklusjonen som Riksrevisjonen har lagt fram for Stortinget? Hva er det som er feil med de konklusjonene som Mydske-utvalgets rapport har lagt fram for Stortinget? Og så til Fremskrittspartiets forhistorie i saken. Det er riktig at Stortinget opphevet båndleggingen av Hobøl. Det skjedde under samferdselsminister Jakobsen. Det var ett parti i Stortinget som mente at man fremdeles skulle ha Hobøl som utredningsalternativ. Vi stod alene mot Fremskrittspartiet og sentrumspartienes stemmer. Fremskrittspartiet mente i 1992, eller tidligere rundt da værmålingene ble skrinlagt, at de burde fremholdes. Ergo var veldig mange av de konspirasjonsteoriene og påstandene som er fremmet i denne runden, på bordet allerede da. Hva er grunnen til at Fremskrittspartiet ikke mente at Mydske-utvalget skulle granske disse forholdene da det ble nedsatt, men plutselig har kommet på det akkurat nå?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-04:
Jeg blir stadig mer forundret ettersom Fremskrittspartiet beskriver bakgrunnen for hvilke beslutninger som ble tatt når i forbindelse med Gardermo-utbyggingen og Gardermobanen, fordi det samme Fremskrittspartiet i innstillingen er klar til å nedsette en protokollkomite for å undersøke grunnlaget for en riksrett. Det betyr altså at Fremskrittspartiet må være klinkende klare på at den informasjon som Stortinget har fått, ikke er dekkende for det som var de faktiske forhold, særlig når det gjaldt usikkerheten rundt Gardermobanens bedriftsøkonomiske lønnsomhet. Det er SV enig i, og derfor fremmer vi et forslag i denne innstillingen. Men Fremskrittspartiet, som er klar til å konkludere med riksrett, er nå opptatt av å understreke hvor stor usikkerhet det finnes rundt dette. Men på dette punkt er det altså helt klinkende klart for oss, både ut fra Mydske-utvalgets rapport og Riksrevisjonens innstilling, at den informasjon som Stortinget fikk, ikke er dekkende. Hva er da grunnen til at Fremskrittspartiet skal sette ned en granskingskommisjon med et kjempevidt mandat, som skal undersøke forhold fra om nødvendig før 1988 – de har kanskje en effektiv arbeidstid på seks måneder å gjennomgå det på – når konklusjonen på det som dreier seg om de vesentlige, konstitusjonelle spørsmålene, ligger i dagen for oss alle? Og Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen som er opptatt av konstitusjonelle spørsmål, kan da ikke ha kommet dit at de mener at det skal være et ekspertutvalg, bestående av en etterforsker, en økonom, en entreprenør, en statsviter og med en leder med betydelig juridisk kompetanse, som skal avgjøre om opplysningsplikten i forhold til Stortinget er overholdt! Den konklusjonen er det bare Stortinget selv som kan trekke. Problemet til Carl I. Hagen er at Høyre og sentrumspartiene vegrer seg for å trekke en konklusjon, og Fremskrittspartiet er nå – i kompaniskap med dem – villig til å bruke 4 mill. kr av skattebetalernes penger på nye ørkenvandringer i denne saken.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-04:
Det er i hvert fall ingen andre som svarer på den tiltalen, selv om jeg ser meg rundt for å se om moder"n er her! Men hun er en meget grepa dame, så sånn sett er det en ære å bli kalt fru Halvorsen. Nei, SV mener faktisk at vi kan konkludere saken nå. SV mener faktisk at det er bortkasta tid og penger å nedsette en kommisjon til å grave seg ned i forhold som ligger 12–14 år tilbake i tid, når det viktigste som Stortinget har til behandling, nemlig om informasjonsplikten fra departementet til Stortinget er overholdt, kan konkluderes nå. Jeg fatter og begriper ikke hvorfor ikke Høyre og hvorfor ikke sentrumspartiene kan være enig i Riksrevisjonens konklusjon i dens rapport til Stortinget, der den sier at det er avdekket vesentlige mangler i Samferdselsdepartementets informasjon til Stortinget vedrørende ny hovedflyplass og Gardermobanen. Det er meget enkelt å konkludere når man ser på den stortingsproposisjonen som Stortinget fikk seg forelagt, og sammenligner den med de overskridelsene som har skjedd når det gjelder utbyggingen av Gardermobanen, og ser hvor lite usikkerheten er beskrevet for Stortinget, og samtidig vet at departementet hadde en egen referansegruppe og to rapporter fra en verifiseringsgruppe som påpekte nettopp svakheter når det gjaldt økonomien i forbindelse med Gardermobanen. Vi synes konklusjonen ligger i dagen. Vi synes det er meningsløst å bruke 4 mill. kr på å granske noe som ligger i dagen. Vi synes det er unødvendig å bruke mye tid i Samferdselsdepartementet og NSB, som har mange, mange oppgaver for framtiden å konsentrere seg om – de står i kø, de krever all tankekraft og all arbeidsinnsats. Da synes jeg det er pinlig at fordi stortingsflertallet ikke klarer å skrive sine egne merknader og konkludere når det gjelder spørsmålet om opplysningsplikt, skal denne saken treneres på nytt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-04:
Jeg må med respekt å melde si både til Jakobsen og Hove at jeg tror at de innleggene som nå ble holdt, var med autopilot. Man kan ikke mene, uten å ha gått inn i saken – som begge avslører – at hver gang det er noen som ber om ny gransking, skal Stortingets mening være at det skal det bli. For det store problemet blir da at folk ikke får respekt for hva Stortinget driver med når det gjelder kontrolloppgaver, at folk ikke får respekt når et storting som har tonnevis av rapporter og granskinger i en sak, ikke klarer å konkludere, men må nedsette nye svære granskinger med et kjempevidt mandat. SV har i hvert fall dokumentasjon nok gjennom det som ligger i stortingsproposisjonen, gjennom den jobben Mydske-utvalget har gjort, gjennom de referansegrupper og verifiseringsrapporter som ble presentert før stortingsproposisjonen kom til Stortinget. Vi har mer enn nok dokumentasjon til å være enig med Riksrevisjonen når de konkluderer i: Opseth gav ikke Stortinget skikkelig informasjon. Hvorfor i all verden kan ikke Senterpartiet og Venstre være med på det?
Sigurd Grytten (Arbeiderpartiet), 2000-04-04:
Når jeg hører på representanten Hagen, virker det ikke på meg som han synes at han er spesielt dårlig informert om Gardermoen, og representanten Hagen sa også at han mente det var nok informasjon som var kommet fram. Poenget, slik jeg oppfattet representanten Hagen, var at det var nødvendig å systematisere informasjonen som var kommet fram i løpet av denne saken. Det som det må være lov å spørre om, er: Hva var poenget med at Riksrevisjonen skulle gå gjennom saken, at vi har hatt en NOU som har gått gjennom saken, at vi har hatt en åpen høring som ble gjennomført i løpet av fem dager, hvor i alt fem tidligere statsråder har blitt hørt, 33 andre ble hørt, og komiteen har fått tilgang til absolutt all den informasjonen den har bedt om? Jeg kan ikke oppfatte Hagens behov for å systematisere denne informasjonen som noe annet enn at komiteen ikke er i stand til å systematisere denne informasjonen, og at dermed heller ikke Stortinget er i stand til å systematisere informasjonen. Jeg opplever det som trist at man nå ser ut til å få et flertall i Stortinget for at man mener at Stortinget ikke har kompetanse og mulighet til å systematisere informasjon i en slik stor sak. Mitt spørsmål til representanten Hagen er: Hva mener han vil være nytt? Hva venter han skal komme fram av en slik granskingskommisjon?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-04-04:
Jeg tror vi gjennom denne debatten får dokumentert at representanten Husøy på vegne av Arbeiderpartiet og jeg på vegne av Høyre har en tilnærming til saken som er vidt forskjellig. Fra min side er det viktig å få fram den fulle og hele sannhet, få fram en best mulig gjennomgang av saken, forhistorien til beslutningen og den videre fremdrift og utbygging. For meg er det viktig å få fram en riktig fremstilling, ikke at en slags partipolitisk hensiktsmessighet skal legges til grunn. Jeg er ikke opptatt av hvem som måtte ha sagt eller vedtatt slik og slik, jeg er opptatt av at vi nå skal få en skikkelig gjennomgang som det kan festes full tillit til. Å snakke om «inhabilitet i tredje slektsledd» – jeg synes oppriktig talt dette er en for alvorlig sak til at vi skal bruke den slags lettvintheter eller den slags argumentasjon. Det er mulig at representanten Husøy ikke finner «fnugg av saklig grunnlag for en gransking». Da må jeg si at Husøy kanskje skal ta en ny gjennomgang av saken. Det er reist sterk kritikk fra et så solid arbeid som Mydske-utvalget, som faktisk antyder strategisk budsjettering, Riksrevisjonen er rimelig klar i sin kritikk, og det er gjennom granskingen kommet fram en rekke utsagn som jeg synes det vil være interessant å få gjennomgått på nytt. Så til Hobøl. Det nye er jo at man gjennom høringen har fått det klart at det var mulig å få fram et grundig og tillitvekkende alternativ i løpet av en tremånedersperiode. Hvis man betviler det, vel, så vil det kunne avklares gjennom den gransking som nå skal foretas. For øvrig er jeg mest opptatt av i denne sammenhengen at vi ikke i salen nå skal trekke konklusjoner i sakens realiteter, men avklare om vi skal nedsette en granskingskommisjon eller ikke.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-04-04:
Jeg er litt usikker på om dette var en replikk til meg i det hele tatt, men det er jo en kjent øvelse i Stortinget at man gjerne også svarer på spørsmål som ikke er stilt. Jeg registrerer at faktisk er det slik at både Høyre og SV langt på vei har en felles tilnærming til denne saken, og det dreier seg om anstendighet. Jeg er enig med representanten Myrvoll i det med politikkens anstendighet. Men jeg er altså ikke så opptatt av hvordan Høyre eller andre partier måtte ha stilt seg i denne salen i denne saken gjennom en årrekke. Jeg er interessert i at vi skal avslutte saken, slik at man ikke bare skal ha en historie om fortiden, men man skal også skape en historie for fremtiden, og derfor er jeg opptatt av at vi endelig skal sette en sluttstrek som man politisk og i opinionen kan feste tillit til. Jeg skjønner ikke at man skulle være så redd for å få en skikkelig gjennomgang også av historien forut for vedtaket i 1990, da man skrinla Hurum og da man behandlet St.prp. nr. 90 og vedtok Gardermoen. Det har vært en politisk kamp, men la oss da i hvert fall avslutte denne politiske kampen på en måte som gjør at det ikke kan festne seg en oppfatning av at vi ikke har satt en verdig sluttstrek. Det er mitt ønske, og det håper jeg at alle skal bidra til.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-04-04:
Jeg registrerer at representanten Husøy finner det nødvendig å understreke at hun har lest alle sakens dokumenter. Det skulle bare mangle. Hvis man må avmelde, så har jeg da også forsøkt å gjøre det. Hvorvidt Høyre har spilt en nøkkelrolle eller ikke eller andre partier har spilt en nøkkelrolle eller ikke i denne saken, synes jeg ikke kan være veiledende for om man vil søke sannheten. Derfor registrerer jeg ut fra det representanten Husøy her sier og understreker, det politiske, at det altså er mer politisk hensiktsmessighet som avgjør Arbeiderpartiet og representanten Husøys standpunkt til dette med granskingskommisjonen enn undertegnedes tilnærming. Når man så bruker som argument for at vi skal la være å gå dypt inn i dette at vi nettopp har vedtatt Østfoldpakken, og at det skulle være et slags sammenligningsgrunnlag her, så må jeg minne representanten Husøy om at det vi vedtok der, er at hvert enkelt prosjekt skal komme tilbake til Stortinget og behandles i Stortinget, og der skal det foreligge kostnadsanslag pluss/minus 10 pst. Så det er en helt annen behandling og en helt annen kvalitetssikring av det prosjektet enn det vi fikk. Så må jeg minne om at en viktig del av det arbeidet som skal skje i granskingskommisjonen, er å gå inn i en fase og en tidsepoke som ikke er berørt av Mydske-utvalget. Det er tidligere gjort et stort nummer av at man hadde tillit til Mydske-utvalget. Jo, Mydske-utvalget har gjort en meget skikkelig jobb, men vi har altså et tidsrom forut for beslutningene i 1990 og beslutningen om å bygge Gardermobanen som det er viktig å få med, slik at vi har helheten når vi skal trekke de endelige konklusjoner, før Stortinget går fra hverandre våren 2001. Det betyr altså at komiteen ikke har avsluttet saken. Komiteen har den på sitt bord, og vil fortsette arbeidet når vi får et nytt innspill fra granskingskommisjonen.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-04-04:
Jeg ber om forståelse for at jeg fra denne talerstol i dag uttaler meg på vegne av Senterpartiet og på vegne av den stortingsgruppe som Senterpartiet har i denne perioden. Jeg synes det er noe eiendommelig at representanten Husøy tar utgangspunkt i hvordan Senterpartiet, da uttrykt ved Magnus Stangeland, forholdt seg til spørsmålet om gransking for åtte–ni år siden. Det må jo da bety at representanten Husøy mener at det ikke har skjedd noe i mellomtiden som gjør at situasjonen kan ha endret seg. Jeg vil faktisk si at veldig mye av det som har skjedd i Gardermo-spørsmålet, har skjedd etter at Senterpartiet ifølge Husøy var mot gransking i 1991-92, da dette spørsmålet tidligere var framme.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-04-04:
Jeg registrerer at representanten Myrvoll har den oppfatning at det materialet som komiteen har fått seg forelagt, er et solid grunnlag for å trekke konklusjon her og nå. Det er et synspunkt som jeg respekterer. Men da synes jeg også at representanten Myrvoll burde kunne respektere at et stort mindretall i komiteen mener at dette ikke er et tilstrekkelig godt og solid grunnlag for å trekke konklusjon i dag. Som Myrvoll også sa: I Senterpartiet har vi ikke deltatt i arbeidet i komiteen. De høringsreferater og informasjoner som vi har fått, er selvsagt ikke komplette i forhold til alt det som har foregått i komiteen. Det ville være ganske oppsiktsvekkende hvis så var tilfelle. Da må det kunne være lov å vise respekt for og ha tiltro til at det store mindretallet i komiteen faktisk også har synspunkter på hvorvidt dette er et godt nok grunnlag. Når dette store mindretallet etter beste skjønn – må vi kunne gå ut fra – har gitt uttrykk for at her er det mange ubesvarte spørsmål, og at komiteens arbeidsform og komiteens ressurser ikke tilsier noen mulighet for å trenge dypere inn i saken, da synes jeg også representanten Myrvoll burde ha respekt for at dette store mindretallet også har synspunkter på dette. Da burde han også ha respekt for at vi som står utenfor komiteen, må kunne si at vi ønsker ikke å overprøve dette store mindretallet. Vi er enig i at det opprettes en granskingskommisjon, og jeg vil anbefale Senterpartiets stortingsgruppe å stemme for det når saken kommer opp til votering senere i dag.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-04-04:
Representanten Myrvoll stiller spørsmålet om vi skal trekke i tvil de beslutninger og de forutsetninger som lå til grunn da Stortinget fattet sitt vedtak for snart åtte år siden. Jeg har faktisk oppfattet denne saken slik at veldig mye av det som har kommet opp, og det som har gjort at det er reist tvil og skapt usikkerhet om denne saken, er ting som har blitt avdekket etter den tid, etter at Stortinget fattet sin beslutning. Det er jo faktisk slik at en avis har fått en journalistpris fordi en faktisk har ryddet opp i deler av dette. Og at ikke vi i dag da skal kunne vurdere dette spørsmålet på et noe friere grunnlag, er jeg overrasket over at representanten Myrvoll ikke kan akseptere. Så sier Myrvoll at Jakobsen og Senterpartiet ikke vil overprøve mindretallet, men vi vil overprøve flertallet. Jeg mener faktisk at det er et godt demokratisk prinsipp at når et stort mindretall i en sak reiser tvil om en har nådd til bunns i saken, da må også representanten Myrvoll kunne ha respekt for at jeg ikke ønsker å overprøve dette store mindretallet. Vi ønsker kort og godt å få kortene på bordet, så enkelt er det, og det synes jeg også SV nå kan akseptere. Og jeg vil vise til det som står helt til slutt i merknadene fra dette mindretallet: «Disse medlemmer mener det er viktig for tilliten til det demokratiske system at alle sakens sider blir grundig undersøkt.»
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-04-04:
Representanten Fridtjof Frank Gundersen har i innstillingen en kritisk kommentar til den innsats som de frivillige organisasjoner gjør. Samtidig synes jeg at representanten Gundersen i innlegget sitt nå helgarderte seg mot eventuell kritikk av dette, for han sa på den ene side at disse organisasjonene «virrer rundt» i området nærmest uten mål og mening, men samtidig passet han på å understreke at det dermed ikke var sagt at alle virret rundt på denne måten. Han var også sikker på at det ikke kom til å bli noen evaluering av den innsatsen som de frivillige organisasjonene gjør. Når han på denne måten helgarderer seg mot en evaluering som eventuelt måtte komme, og likevel velger å være så sterk i ordbruken som han faktisk er, både i innlegget sitt og i innstillingen, har jeg lyst til å spørre representanten Fridtjof Frank Gundersen om det ikke tross alt ville vært ryddigere å navngi de organisasjoner som han mener å ha opplysninger om, som virrer rundt i dette området uten mål og mening, istedenfor å helgardere seg på den måten som han nå gjorde i sitt innlegg.
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-04-04:
Jeg synes representanten Husøy på en veldig god måte avklarer, og etter mitt skjønn avslører, Arbeiderpartiets holdning til kontrollsaker og kontrollspørsmål. Jeg forstår det altså slik at det er et vesentlig poeng for Arbeiderpartiet at mellompartiene – sentrumspartiene – med dette foretar en annen vurdering enn den som tidligere statsråd Dørum og for så vidt også tidligere statsråd Fjærvoll har foretatt. Jeg synes faktisk at i en sak som er knyttet til Stortingets kontroll, skal man også være villig til å overprøve egne statsråder. Jeg registrerer at det representanten Husøy her gir uttrykk for, må være at Arbeiderpartiets representanter i kontroll- og konstitusjonskomiteen alene har til oppgave å forsvare tidligere arbeiderpartiregjeringer og deres standpunkter i denne saken, og ikke foreta noen kontroll og etterprøving. Så er det et spørsmål om det er en overprøving eller overkjøring av tidligere statsråd Dørum. Etter vår vurdering er det ikke det. I den grad man eventuelt skal snakke om å kjøre, vil det i så fall være eventuelt å kjøre forbi, eller å kjøre en strekning i tillegg til den som statsråd Dørum la opp til at man skulle kjøre, og det synes jeg faktisk det ikke er noe særlig problem å være med på å gjøre. Så registrerer jeg at både Arbeiderpartiet og SV sier veldig klart at vi har et tilstrekkelig grunnlag. Men de trekker ulike konklusjoner, så langt jeg har kunnet få med meg, på det faktiske grunnlaget, som altså begge partier sier at de har tilstrekkelig av. Eller er det slik at Arbeiderpartiet er med på SVs forslag?
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-04-04:
Jeg trodde jeg skulle ha ordet til …
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-04-04:
Vi kan prøve på en replikk. Problemet er at jeg hadde en merknad som vel også gikk litt på representanten Kristin Halvorsens innlegg, men jeg ser ikke vekk fra at Inge Myrvoll eventuelt kan svare også på det. I sitt siste innlegg var representanten Myrvoll opptatt av den politiske prosessen i forhold til Stortinget. I en tidligere sak i vår, Telia-Telenor, var man også opptatt av opplysningsplikten overfor Stortinget. Jeg skal ikke ha sagt at SV i denne saken og i Telia-Telenor-saken hadde en ulik holdning til disse spørsmålene. Jeg kunne nok ha vært fristet til å hevde at det kan virke som om Arbeiderpartiet kanskje kunne ha det. Men i den saken var det et vesentlig poeng for representanten Myrvoll at også mindretallet hadde krav på å få et godt informasjonsgrunnlag for sine standpunkter. Og er det ikke nettopp det det i så fall et stykke på vei dreier seg om, også i denne saken: manglende informasjon til Stortinget, som kunne være med og påvirke de standpunkter som ble tatt, eventuelt den argumentasjon man hadde for de standpunkter man hadde tatt? Det er noe med forholdet mellom hvilket standpunkt man i 1992 inntok, og hva man i dag skal mene om dette saksforholdet som kontrollsak, som jeg faktisk ikke helt klarer å få med meg fullt ut, og jeg klarer kanskje ikke helt fullt ut å få med meg forholdet mellom de premisser som representanten Myrvoll la til grunn i Telia-Telenor-saken, og det som i hvert fall delvis hevdes i dag. Så til slutt til dette med autopilot og at hver gang noen ber om gransking, skal man gå inn for det. Vi går ikke på autopilot verken i Senterpartiet eller i Venstre i denne saken. Men: Det er ikke hvem som helst som ber om gransking, det er faktisk de tre største opposisjonspartiene som gjør det i komiteen, og vi gir en tilslutning til Odd Holtens synspunkter i denne saken.
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-04-04:
Spørsmålet om sanksjoner blir naturlig nok et visst hovedtema fordi det dreier seg om hvorvidt det kan være spørsmål om en justering, en endring av politikk. Men det som blir litt av problemstillingen i forhold til representanten Gundersen, er at jeg synes absolutt at han her gav både nyanserte og interessante begrunnelser for å opprettholde sanksjonene, synspunkter som det absolutt er lett å dele, uten at det dermed er sagt at man er enig i avveiningen og den endelige konklusjonen. Men i forhold til de premissene som ble gitt i innlegget og for så vidt i svarene på replikkene, blir kanskje begrunnelsen i det forslaget som er satt fram fra Fremskrittspartiet, litt underlig, nemlig «så lenge landet legger hindringer i veien for at kosovoalbanere bosatt i Norge kan sendes tilbake til Kosovo». Det blir på en måte et misforhold mellom den begrunnelsen og de elementer i begrunnelsen som ellers ble fremført. Det er vel ikke noen grunn til å forlenge debatten om kvinners stilling og det at man skal være særlig opptatt også av deres situasjon. Nå vil jeg understreke at det faktisk er flere enn Arbeiderpartiets kvinnebevegelse som står bak merknaden, at de ikke er alene om å være opptatt av det spørsmålet. Det er selvfølgelig et poeng å hjelpe de som har størst problemer. Og er det kvinner, hjelper man selvfølgelig dem i kraft av at de har størst problemer. Men jeg tror allikevel at vi skal erkjenne at vi ofte kan miste av syne kvinner og en gruppe til som vi kanskje burde vært mer opptatt av, nemlig barn, som også har en veldig klar sammenheng med kvinners situasjon.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2000-04-04:
Kvart regime, kvart sanksjonsregime, må vurderast kvar for seg, og det må bli vurdert ut frå siktemålet med sanksjonane. Det er stor skilnad på sanksjonane i forhold til Irak og sanksjonane i forhold til Jugoslavia. Irak-sanksjonane har eit klarare formål, som spring ut av FN-vedtak som skal kontrollere og få kontroll med på den eine sida lagring, bruk og produksjon av masseøydeleggingsvåpen og på den andre sida Kuwaits nasjonale integritet osv. Det er eit spørsmål om dette verkar etter føremålet. I forhold til Jugoslavia er det inga slik klar grunngjeving for dei fleste av sanksjonane. Dei er vedtekne med utgangspunkt i EUs felles strategiar, og så gjennomført av kommisjonen, men det er ingen klare kriterium for kva sanksjonane skal utrette. Det store, svake punktet med sanksjonane mot Jugoslavia er at det ikkje er klart kva føremålet eigentleg er. Det er den eine sida av det. Det andre er at ein her også må sjå kva verknad sanksjonane har, utan omsyn – hadde eg nær sagt – til føremål. Verknaden av sanksjonane i forhold til Jugoslavia er at Milosevic festar grepet, at den materielle situasjonen blir verre, at det ser ut til å vere vanskelegare å få til ein demokratisk overgang, og dessutan at Milosevic kan utnytte isolasjonen til å provosere fram uro vidare innanfor det som er att av føderasjonen. Derfor er det viktig å stille spørsmål ved dette. Eg har ikkje sagt noko som går lenger enn det som står i innstillinga, men eg har sagt det litt meir i klartekst. Eg understreka at Norge ikkje skal gå til einsidige tiltak, men at dette er synspunkt som bør bli gjort kjende. Dette er ikkje ukjende synspunkt i Europa. Mange regjeringar, utan omsyn til politisk farge, gir uttrykk for dette i ulike samanhengar, men det er ikkje ei felles haldning blant regjeringane i EU og NATO. Derfor er ikkje politikken endra, men det betyr ikkje at ein skal la vere å diskutere kritisk, men på den andre sida skal ein heller ikkje undergrave sanksjonane ved at ein begynner med einsidige tiltak. Debatten er måten å endre politikken på.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-04-04:
Jeg er enig i det positive utgangspunktet vi har, med den brede enigheten om Balkan-politikken, men jeg merker meg det forholdsvis kraftige oppgjøret som saksordføreren tok med hensyn til sanksjonene og hvordan de virker. Han synes nå å gå noe lenger enn det et stort flertall i komiteen har villet formulere, nærmest i retning av å oppheve sanksjonene, istedenfor – som det sies i innstillingen – å forsøke å endre disse. Det vil si at en må se litt differensiert på hvilke sanksjoner som ennå kan ha en funksjon i forhold til å fremprovosere endringer i ledelsen i Den føderale republikken Jugoslavia, og hvilke sanksjoner som ikke virker. Nå er jeg selvfølgelig enig i at en må kritisk gjennomdrøfte disse spørsmålene. Det er en vanskelig balansegang på den ene siden å gjennomføre tiltak som skal tvinge fram endringer, og på den annen side å leve med at slike sanksjoner gjerne dessverre treffer den uskyldige tredjepart. Jeg synes likevel at det var unødvendig å stille spørsmålet om disse sanksjonene er rettet mot folket som ikke klarer å kvitte seg med sine ledere, som han sa, eller om de er rettet mot regimets ledere. Det er jo klart at hensikten med sanksjonene var å tvinge fram en endring, men spørsmålet er: Virker de? Jeg tror også at det kan settes tilsvarende spørsmålstegn ved de sanksjonstiltak som er vedtatt når det gjelder Irak og regimet i Irak, og jeg har merket meg at representanten Blankenborg også der har kommet med ganske kritiske spørsmål. Jeg vil derfor stille Blankenborg spørsmålet: Er disse kritiske holdningene uttrykk for en mer generell skepsis til sanksjoner overhodet, eller er det i forhold til de to regimene som han spesielt har trukket fram i pressen og i offentligheten, nemlig regimene i Serbia og i Irak?
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Poenget mitt er at ifølge den beskrivelse som foreligger i meldingen, og det er noe alle vet, er det mye som skal gjøres der nede, det er mange problemer, så jeg synes faktisk ikke det var noen grunn til akkurat i denne sammenheng å trekke frem kvinnenes problem. Men jeg mener selvfølgelig at et sted hvor det bare er kvinner og ingen menn, må man hjelpe kvinnene, for det er jo ingen andre å hjelpe. Når det gjelder sanksjonene, har jeg redegjort for hva jeg mener må være konsekvensen. Den konsekvensen jeg personlig ønsker, er å svekke dette regimet så lenge det er underlagt et diktatur. Når Milosevic" regime forsvinner, er det en selvfølge at sanksjonene må bortfalle. Jeg har inntrykk av at noen tror at på grunn av sanksjonene vil Milosevic" regime bortfalle. Det har jeg faktisk aldri trodd. Jeg mener at så lenge det regimet eksisterer, må vi forsøke å svekke denne ubalansen når det gjelder makt på Balkan, mest mulig, slik at vestlige land ikke i det uendelige må passe på at dette regimet ikke overskrider andre lands grenser og skaper slike lidelser som det har gjort tidligere.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Årsaken til min bemerkning på dette området er at jeg har snakket med representanter for en internasjonal organisasjon som jeg kjenner meget godt, som har vært på en befaring i Kosovo, og som har berettet for meg at det er altfor mange internasjonale organisasjoner som er representert der. De navngav ingen, men organisasjonene leter etter noe å gjøre. Mange av dem gjør ikke noe konstruktivt, og det er veldig dårlig koordinert. Det er rett og slett for mange som holder på der nede. Det var i grunnen det jeg ville si. Jeg synes det er all grunn til å gjøre salen oppmerksom på at dette er et problem. Jeg er ikke i stand til å peke ut noen konkrete organisasjoner, og det forsøkte jeg da også å gi klart uttrykk for.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Dette var underlige spørsmål. Jeg må gå ut fra at dette må være spørsmål om hva jeg mener at disse sanksjonene skal være godt for, og at det ikke er et forsøk på å eksaminere meg om hvilke formål andre har med disse sanksjonene. Jeg forbeholder meg her retten til å begrense meg til å uttale meg om hvilken virkning disse sanksjonene har, og hvilket formål jeg mener de bør ha. Den rent juridiske bakgrunnen for disse sanksjonene da de ble satt i gang, er noe annet og ikke gjenstand for meninger i det hele tatt, må jeg gå ut fra. Jeg er helt enig med Marit Nybakk i at økonomiske sanksjoner må vurderes konkret. Fremskrittspartiets synspunkt har alltid vært at økonomiske sanksjoner er en uting i relasjon til demokratiske stater som har et privat næringsliv, fordi sanksjoner da vil ramme private bedrifter både i det land som er gjenstand for sanksjonene, og andre land som har handelssamkvem. Men når det gjelder diktaturer som Burma, Irak og Jugoslavia, må vi selvfølgelig foreta en konkret vurdering. Og jeg har veldig liten tro på det Blankenborg her sa, at disse sanksjonene bidrar til å holde Milosevic ved makten. Jeg tror faktisk at om det ikke bidrar til å fjerne ham, vil det svekke det maktapparat som han rår over.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Det gleder meg at kvinnene nå har fått følge av barn, og jeg venter bare på at de skal få følge av syke og gamle. Da blir det jo etter hvert ganske mange å ta hensyn til med våre – tross alt – beskjedne midler. Ellers må jeg si at jeg synes det var en våken observasjon av Hove at dette forslaget peker på en annen begrunnelse for sanksjonene enn den jeg her har gitt. Årsaken var vel rett og slett et oppslag i avisen, som egentlig var ganske alvorlig, om at de jugoslaviske myndigheter – det ble det iallfall opplyst om i Aftenposten – hadde lagt hindringer i veien for passutstedelse, slik at en rekke kriminelle kosovoalbanere ikke kunne sendes ut av landet. Det var selvfølgelig veldig utrivelig, og jeg synes iallfall ikke at Norge skulle gå inn for en opphevelse av sanksjonene så lenge det spørsmålet ikke var avklart. Men i en mer nyansert debatt, som replikanten har gitt meg anledning til å gå inn i, kan man selvfølgelig finne andre og muligens bedre begrunnelser.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
Ja, det er vel ikke underforstått at jeg fortsatt står ved det, derfor fremmer jeg vårt forslag i innstillingen.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-04-04:
Jeg har først et helt konkret spørsmål til representanten Gundersen, og det er knyttet til sanksjonene mot det tidligere Jugoslavia: Hvilke formål mener representanten Gundersen at sanksjonene skal ha og har, hvilke krav er knyttet til sanksjonene, og hvilke konsekvenser har sanksjonene i dag? Så må jeg ta opp det som kanskje er det mer kuriøse innslaget både i innstillingen og for så vidt også i representantens innlegg, nemlig at Fremskrittspartiet ikke vil vektlegge arbeid som kan bedre kvinnenes situasjon. Vi diskuterer støtte til en langsiktig utvikling og stabilisering på Balkan, og hva er da situasjonen? Jo, over en tiårsperiode – dette beskrev representanten godt selv – har vi hatt en brutal krigføring og etnisk rensing. Det finnes landsbyer der det praktisk talt ikke finnes menn, og hvor det sitter igjen enker. Ser ikke representanten Gundersen at for i det hele tatt å få til en stabil sosioøkonomisk utvikling i deler av disse områdene, må man satse på å skolere kvinnene, satse på å gi kvinnene arbeid og satse på at vi her kan få kvinner som faktisk kan etablere egne virksomheter og som kan gå inn i politisk virksomhet? Mener representanten Gundersen at det ikke er et poeng at vi sikrer, gjennom bevilgningene, at disse pengene og de virkemidlene vi setter inn, faktisk når de målgruppene som kan bidra til en stabilisering og en sosioøkonomisk utvikling?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-04-04:
Jeg registrerer at representanten Gundersen tross alt har noen nyanserte synspunkter knyttet til sanksjonene mot Jugoslavia. Vi bør vel kunne være enige om at sanksjoner mot et regime eller mot et land må vurderes i hvert enkelt tilfelle og ut fra den aktuelle situasjon. Jeg har derfor nok en gang noen helt konkrete spørsmål til representanten når det gjelder sanksjonene mot Jugoslavia: Hvilke vedtak mener representanten er knyttet til de sanksjonene som vi nå har mot Jugoslavia? Hvilke krav er knyttet til disse sanksjonene? Hvilke formål mener representanten at de har?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg vil vise til diskusjonen i Odelstinget om denne saken. Der hadde Fremskrittspartiet og Høyre et annet syn enn flertallet. Derfor vil jeg ta opp følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 8 nytt fjerde ledd antas å burde lyde:«Verdet(taksten) av anlegg som nemnt i skatteloven § 18-5 første leden skal ikkje setjast lågare enn kr 0,50/kWh og ikkje høgre enn kr 1,50/kWh av grunnlaget for naturressursskatten for anlegget sett ved likninga året før skatteåret.»» (taksten)
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg foreslår Aud Blattmann og Kjell Engebretsen.