Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-12:
Når vi diskuterer denne saken, begynner jeg å tenke litt på historier som jeg har lest i Donald-blader, om de gode gamle klassikerne. Der står det alltid: Gammel klassiker – til glede for nye lesere. Det er det dette temaet handler om. Hvis vi i 2007 hadde hatt en skikkelig diskusjon, og der realiteten i opposisjonens, Høyre og Fremskrittspartiet, forslag faktisk var blitt diskutert i regjeringspartiene, hadde vi sluppet å ha denne diskusjonen her i dag. Alt det Fremskrittspartiet og Høyre da foreslo, er akkurat det samme som ESA har hatt innvendinger mot og har krevd endret. Jeg er veldig glad for slik sett at Regjeringen har lyttet til ESA for å sikre at norsk industri ikke blir forskjellsbehandlet seg imellom, men at en faktisk får til en bedre konkurransesituasjon for både ny og gammelt industri. Dette klimakvotelovforslaget fra Regjeringen er bedre enn det forrige. Det skal Regjeringen ha honnør for. Det imøtekommer i stor grad de innvendingene som vi hadde ved forrige anledning. Men det er som sagt bekymringsfullt når statsråden i interpellasjonsdebatten som vi hadde den 9. januar, skrøt og sa at han syntes det var kjekt å harselere med Fremskrittspartiet i miljøsaker – faktisk kjekkere enn å gi saken skikkelig behandling. Derfor håper jeg at statsråden nå lytter til de faktiske innvendingene som jeg vil komme med – for det gjenstår noen få ting – og forholde seg til dem saklig framfor å gjøre dette til en flåsete debatt om hvem som tar ting mest på alvor, og hvem som ikke tar ting mest på alvor. Det er igjen noen viktige temaer. Selv om man nå har sluttet med å diskriminere eksisterende industri avhengig av hvilken tid de er blitt etablert, vil man fortsatt diskriminere industri som etableres i framtiden. Det legger loven opp til. Kvotekravene til norsk industri er også strengere enn det en har i utlandet, uten at det har noen miljøeffekt, men det gir en kostnadsøkning for norsk næringsliv. Jeg skal komme inn på de to punktene. Jeg håper at den økonomiske situasjonen som både landet og verden er inne i nå, gjør at vi kan se på disse sakene med litt mer alvor enn det vi har gjort før. Det å pålegge næringslivet i Norge kostnader som man ikke har i andre land, er ikke riktig medisin for å sørge for at norsk økonomi holder seg noenlunde på skinnene i den situasjonen vi har nå. Jeg tror ikke det er tilfeldig at Hydro legger ned virksomhet i Norge framfor i andre land. Det er rett og slett fordi de ser at kostnadene i Norge vil være høyere med tanke på både manglende innfrielse av industrikraftløftet og et CO2-kvotesystem som pålegger særnorske kostnader. Ny industri kommer dårlig ut med Regjeringens opplegg. Norge er rett og slett ikke et bra sted for nyetablering. Derfor mener Fremskrittspartiet at kvotereservene burde utvides til å gjelde for alle nyetableringer, ikke bare gasskraftverk. Jeg tror at logikken til Regjeringen er at hvis man ikke tildeler nye gratiskvoter til ny industri, vil de på en måte ha et incentiv til å trylle fram en teknologi som kutter utslippene raskere enn man ellers ville ha gjort. Det er en logikk som høres tilforlatelig god ut, men jeg tror ikke den virker. Det er ingen grunn til å tro at en ny bedrift vil kunne finne opp en teknologi som ikke er på markedet i dag, og som ikke ville vært tatt i bruk, selv om man tar bort alle gratiskvoter. La meg bruke to eksempler. Vi har besøkt Elkem Aluminium flere steder i landet. De holder på å utvikle en karbotermisk aluminiumsproduksjon der de kan kutte energiforbruket med opp til 30 pst. og dermed kutte CO2-utslippene med ca. det samme. Hvis de faktisk kan klare å få dette til å bli kommersielt lønnsomt, betyr det ganske mye for verdens energiforbruk og for verdens CO2-utslipp. Men poenget her er at det vil fortsatt gjenstå 70 pst. av utslippene selv om de får til neste generasjons aluminiumproduksjonsteknologi, og hvis vi skal ha den tilnærmingen at de ikke skal få en eneste gratiskvote, betyr det at de fortsatt vil ha kostnadene til 70 pst., som det, selv med neste generasjons teknologi, ikke er mulig å få vekk. Det betyr at dersom de etablerer seg i Norge, får de en betydelig kostnad som de ikke ville fått dersom de etablerte den produksjonen i andre land. Ergo betyr den tilnærmingen som Regjeringen har – selv om den er godt ment – at Norge ikke blir det landet som det er attraktivt å etablere ny miljøvennlig teknologi i, for man får en kostnad som man ikke får i andre land. NorFraKalk er det andre eksempelet. I høringen som energi- og miljøkomiteen hadde, kom det tydelig fram at NorFraKalk er bygd for å kunne ha tre produksjonslinjer. Men de har kun iverksatt én i dag. Og med det lovverket som nå skal vedtas, vil de ikke sette i gang med å bygge de to neste linjene fordi de ikke får gratiskvoter til det. Ergo får de en konkurransehemmende betingelse i Norge som gjør at det faktisk er mer attraktivt å flytte dette ut av landet, hvis de skal investere mer. Det er bekymringsfullt, for dette er jo det mest miljøvennlige kalkverket i hele verden innenfor dette området. De har tatt i bruk den best tilgjengelige teknologien, så det er ingen logikk i at ikke-tildeling av gratiskvoter betyr at man plutselig finner en ny teknologi som ikke har utslipp. Sånn er ikke verden. Ting vil gå skrittvis – det tror jeg vi skal akseptere, og derfor skal vi være flinke til å stramme gradvis inn på kravene i forhold til de totale utslipp. Men det å strupe det over natten, slik som dette – altså etablerer en seg fra nå og framover, får en ingen ting – gir ingen gode resultater verken for næringslivet eller for miljøet. For denne etterspørselen etter aluminium, kalk eller hva det skal være, vil komme fra andre steder i verden som ikke har strenge krav, og dermed vil vi få høyere utslipp enn om vi hadde fått dem til å etablere seg i Norge. I tillegg mister vi muligheten for at norsk industri med fotfeste i Norge utvikler produksjonsmetoder som i seg selv blir en eksportartikkel. Det ville være beklagelig. Så skriver Regjeringen til sitt forsvar at EU har åpnet for ikke å tildele gratiskvoter til ny industri. Det er riktig, men det Regjeringen ikke skriver, er at det er ingen land i EU som kommer til å benytte seg av det. Alle har en kvotereserve til ny industri rett og slett fordi EU ser at de ødelegger sitt eget næringsliv ved å ha en streng ramme for dette. Derfor håper jeg at også Regjeringen nå i siste sekund snur, slik at vi kan si at norsk industri ikke bare skal ha et samfunnsansvar i forhold til hva de skal gjøre på miljøsiden, men at myndighetene og Stortinget faktisk legger til rette for at man kan utøve dette samfunnsansvaret på en måte som gjør at man faktisk samtidig kan tjene penger. For det som er problemet for norsk næringsliv i dag, er jo ikke bare en likviditetsskvis, men også lønnsomheten. Selv om de får lån, er det ikke sikkert de vil tjene penger på det de skal investere i. Da må vi sikre at det er mulig å drive lønnsomt i Norge. Så vil jeg utfordre Regjeringen i forhold til den kvotereserven de har satt opp – 4,2 millioner tonn CO2, hvis jeg ikke husker helt feil – og den skal kun være for «høyeffektive varmekraftverk». Da mener jeg det er grunn til å spørre om Regjeringen tror at kvotereserven for «høyeffektive varmekraftverk» faktisk vil bli benyttet, og hvem skal i så fall benytte den? Er det Mongstad som er tiltenkt dette – og kun Mongstad? Hvilke andre aktører ser man for seg kan komme på banen? Hvis ikke jeg tar feil, er det Regjeringens uttalte politikk på CO2-siden at alle nye gasskraftverk i Norge skal være basert på CO2-rensing ved oppstart. I går fikk vi altså kostnadsbildet for hva det vil være, nemlig ca. 25 milliarder kr på Mongstad. Det inkluderer riktignok en del av raffineriet, men si at vi halverer det, så har vi en kostnad på 12,5 milliarder kr. Hvem vil etablere et gasskraftverk i Norge og ta en kostnad på 12,5 milliarder kr i tillegg for rensing? Ergo: Jeg har ingen tro på at det blir bygd flere gasskraftverk i Norge med de rammebetingelsene. Da er spørsmålet: Hvorfor trenger vi kvotereserver? Jeg håper statsråden forklarer det. Hvis han ikke kommer opp med en god forklaring, er det et enda bedre argument for at den kvotereserven som er satt av, må kunne utvides til ny virksomhet. Så har vi allerede hørt fra representanten Kristoffersen – jeg antar at samtlige rød-grønne politikere, inkludert statsråden, vil komme med det samme argumentet – at den stramme kvotetildelingen til industrien i Norge er nødvendig av hensyn til miljøet. Da ønsker jeg at det blir begrunnet, for CO2-utslippene i Europa blir regulert i forhold til Kyoto-avtalen, som setter tak på hvor mange CO2-kvoter som får være i omløp. Den norske regjeringen kan disponere ca. 50,3 millioner tonn CO2 i året. Det tildeles industrien. Overskuddet beholder Regjeringen. Hvis en skal kutte CO2-utslippene utover det Kyoto-avtalen krever, må en begynne med å fjerne kvoter som er i omløp. Det Regjeringen gjør med kvotene som de ikke tildeler industrien i dag, er å selge dem til andre land. Ergo opprettholdes retten til å slippe ut CO2. Så det betyr ingenting for miljøet om en tildeler færre kvoter til norsk industri så lenge en lar andre industriland få lov til å kjøpe de samme kvotene og opprettholde sine utslipp. Ergo er det ingen miljøbegrunnelse. Den eneste begrunnelsen for det som nå skjer, er kostnadsfordelingen. Det er et reelt argument. Men da får en være åpen på at dette handler om at staten ikke vil miste inntekter ved å selge kvotene, istedenfor å si at dette handler om miljøet, for industrien i Norge vil med Regjeringens forslag få en høyere CO2-kostnad enn det den ellers ville fått, mens Regjeringen vil få høyere CO2-inntekter enn det de ellers ville fått. Det er fair enough hvis en synes det viktigste er å opprettholde inntekten til staten. Men hvis CO2-regnskapet er det viktigste her, burde eventuelle kvoter som ikke tildeles industrien, makuleres, altså fjernes fra sirkulasjon. Da får man resultatene. Det en gjør ved å opprettholde CO2-kvotene i sirkulasjon, er at en reduserer CO2-prisen som industrien i Europa har. Så selv om en gjerne har et incentiv med stram tildeling i Norge til gjerne å ta i bruk CO2-reduserende tiltak raskere enn en ellers ville ha gjort, reduserer en incentivene tilsvarende i de andre europeiske landene, som da får en lavere CO2-kvotepris enn de ellers ville fått hvis ikke disse kvotene hadde vært i omløp. Jeg ønsker oppriktig å få høre statsrådens resonnement bak dette og hvordan han kan bevise at en faktisk får reduserte CO2-utslipp ut fra dette, og at han ikke bare lader med den vanlige retorikken og harseleringen om at de som ikke er enig med Regjeringen, er imot å prøve å kutte CO2-utslipp. Jeg ønsker også at statsråden forklarer hvorfor det er så viktig å ha et hemmelighold rundt kvotehandelen. Den eneste begrunnelsen jeg ser for det, er at Regjeringen her ser at de faktisk selger flere kvoter enn de kjøper. Regjeringen får alltid oppslag når de sier at de skal sette inn tiltak i utlandet og kjøpe kvoter der, og ergo framstår som pådrivere for CO2-tiltak. Men faktum er jo at det i år vil selges flere kvoter totalt sett enn det Regjeringen kjøper, ergo bidrar Regjeringen til å øke netto omløp av CO2-kvoter i markedet. Hvorfor skal dette hemmeligholdes? Det ønsker jeg å få en god begrunnelse for fra Regjeringen. Jeg har sett brevet som Finansdepartementet sendte til Justisdepartementet før jul. Det er ingen gode sannsynliggjøringer for at dette må hemmeligholdes. Det eneste de sier, er at markedet for salg av kvoter er konkurransebetinget, og at en da bør kunne holde sine transaksjonsplaner hemmelige. Vi ønsker ikke å sitte og vite om hver eneste kvote som kjøpes. Men poenget er at en må kunne ha en viss åpenhet – en betydelig åpenhet – rundt dette. Samtlige miljøorganisasjoner som jeg har snakket med i dag – fra Bellona til ZERO – støtter kravet om åpenhet. Jeg håper at Regjeringen vil følge det og faktisk vise åpenhet også når det gjelder penger brukt på miljøtiltak. Jeg håper også at statsråden kan gi svar på et par andre spørsmål. Det blir vektlagt at norsk industri kommer minst like godt ut med denne loven som med forrige lov, og at noen industribedrifter kommer enda bedre ut. Det skulle bare mangle! Det var jo det ESA påpekte var feil. Men jeg skulle gjerne ha fått en bekreftelse på at Kårstø gasskraftverk kommer like godt ut nå som det det gjorde ved den første tildelingsrunden. Jeg har ikke problem med dem som kritiserer kvotetildelingen rundt Kårstø gasskraftverk, og at ved å stenge bedriften får en kvoter som en kan selge i markedet. Det gir et helt urimelig signal i forhold til miljøarbeidet. Det skal ikke være slik at en skal stenge bedrifter og tjene penger på kvotesalg. Men hvis Kårstø er i full drift i ett år, vil en få like mange gratiskvoter det året som er i full drift, som en ville fått under det forrige regimet som Regjeringen la opp til? Jeg håper å få et svar på det. Jeg håper også at statsråden kan gå inn på om NorFraKalk kan forvente å få rammebetingelser som gir vederlagsfrie CO2-kvoter hvis de bygger ut andre- og tredjelinjen sin, på samme måte som de nå får på førstelinjen sin. Det er viktig i forhold til deres investeringsvilje. Til slutt det som jeg prøvde å få informasjon om fra representanten Kristoffersen: Hvordan ser Regjeringen for seg at regimet blir etter 2012? Dette er et viktig spørsmål, for det handler om langsiktighet og forutsigbarhet for næringslivet. Det er ingen industribedrifter som investerer med en treårs tidshorisont. En investerer med 20–30–40–50-års tidshorisont. Da er det viktig å vite hvordan verden ser ut hvis denne regjeringen får bestemme også etter 2012 – måtte gud forby, riktignok! Grunnen til at vi tar opp dette, er at representanten Nordtun i en pressemelding selv har skrevet at en legger opp til ikke å ha en eneste gratiskvotetildeling etter 2012. Representanten Thorkildsen har sagt i Stortinget – 18. desember 2007, hvis jeg ikke husker helt feil – at denne regjeringen går lenger enn EU og vil ikke ha gratiskvoter etter 2012. Kan statsråden bekrefte at de anser det reviderte kvotedirektivet fra EU for å være EØS-relevant og dermed vil innføre det, og at de ikke vil bruke reservasjonsretten mot direktivet? Og kan statsråden svare på om en vil vurdere å framforhandle tilpasningstekster til direktivet for å lage særnorske tildelingsregler? Jeg håper at det ikke er tilfellet. Med dette vil jeg vil ta opp forslaget som Fremskrittspartiet er med på.