Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
Først av alt har jeg lyst til å takke interpellanten for å ta opp et veldig viktig tema. Jeg håper at denne debatten ikke vil dreie seg om hvem som har gjort hva, men at vi sammen kan fokusere på et viktig tema. Alle barn har behov for omsorg, stabilitet og trygghet. Barnevernet hjelper barn og familier som har behov for støtte. Over 80 pst. av alle barn og familier i barnevernet får hjelp hjemme. I de tilfellene der barnevernet må overta omsorgen for barnet, er det viktig at vi som myndighet skaper en tryggere og mer stabil hverdag for de barna enn det de har hatt før. I dag er det slik at det er fosterhjem som er det mest brukte tilbudet, og i de fleste tilfeller er det også det beste stedet for barn å bo i en kortere eller lengre periode. I likhet med interpellanten er jeg opptatt av å sikre barn en stabil oppvekst med god og trygg tilknytning til de voksne. Barn under omsorg er særlig sårbare for uforutsette hendelser og beslutninger. Derfor er det så utrolig viktig at vi gjør en grundig kartlegging av barnet, slik at vi finner det beste hjelpetilbudet til det enkelte barn. Interpellanten spør hvilke tiltak som er de mest presserende å gjøre noe med. Jeg vil trekke fram fire områder som jeg mener er avgjørende for å sikre gode og stabile fosterhjem tilpasset det enkelte barn. For det første handler det om rekruttering, for det andre handler det om en god utredning av barnet før plassering, og for det tredje handler det om god oppfølging og veiledning av fosterforeldrene. Sist, men ikke minst handler det om fosterforeldrenes rammevilkår. Det er barne-, ungdoms- og familieetaten, Bufetat, som har ansvaret for å rekruttere og formidle fosterhjem. Det er viktig at de rekrutterer forskjellige typer fosterhjem som kan ivareta barn med ulike behov. Fosterhjemmene bør også gjenspeile samfunnets familiestrukturer og kulturelle mangfold. Derfor må Bufetat arbeide målrettet med å rekruttere i miljøer som er underrepresenterte i dag. Dessverre har ventetiden for å få fosterhjem økt. Det har bl.a. sammenheng med at det er en større andel barn som plasseres i fosterhjem, enn tidligere. Ifølge Bufetat er det behov for ca. 1 000 nye fosterhjem hvert år. Ved plassering i fosterhjem skal barnevernstjenesten alltid vurdere om noen i barnets familie eller nære nettverk kan velges som fosterhjem. Generelt sett klarer familieplasserte barn seg bedre enn andre fosterbarn, de har bl.a. færre fysiske og psykiske helseplager. Plasseringene ender også sjeldnere med utilsiktede flyttinger enn andre plasseringer. Disse fosterforeldrene må få samme oppfølging og veiledning som andre fosterhjem, og jeg har i tildelingsbrevet til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, Bufdir, for 2014 bedt Bufdir om å utvikle en faglig anbefaling for vurdering av plassering i fosterhjem i barns familie eller nære nettverk. Mange kommuner bruker familieråd. Familieråd har også vist seg å være godt egnet når et barn skal plasseres utenfor hjemmet. Gjennom familieråd kan familien sammen komme fram til at barnet kan plasseres hos en i familien. Derfor har jeg gitt Bufdir i oppdrag å stimulere til rekruttering av flere fosterhjem i barnets familie og nære nettverk gjennom bruken av familieråd. Vi vet at det aller viktigste for mange barn er å ha kontakt med søsken. Jeg er derfor glad for at vi nå har presisert i barnevernloven at barnevernstjenesten etter en omsorgsovertakelse skal legge til rette for samvær med søsken. Dessverre hører vi historier om at dette ikke skjer, men det er viktig at det blir tatt hensyn til. Dersom alle som plasseres i fosterhjem, gjennomgår en grundig utredning før plassering, vil også fosterforeldrene bli bedre i stand til å hjelpe barnet fra starten av. En god utredning vil kunne bidra til å redusere uønskede brudd og flyttinger og gi fosterbarnet en mer stabil og forutsigbar tilværelse. Det er viktig at kommunene prioriterer dette når barnet utredes før plassering. Noe som også er avgjørende for å lykkes på fosterhjemsområdet, er, som jeg nevnte, god oppfølging og veiledning av fosterforeldrene. De som velger å bli fosterforeldre, påtar seg en svært krevende oppgave på vegne av det offentlige. For å kunne gjøre fosterforeldrene trygge i sin rolle, styrke motivasjonen deres og redusere risikoen for at fosterbarn opplever nye brudd, er det vesentlig at disse fosterforeldrene får en kunnskapsbasert veiledning. Jeg har i den anledning lyst til å trekke fram en film som er laget av Voksne for barn i samarbeid med Landsforeningen for barnevernsbarn. «Snakk om det», heter filmen. Målet med filmen er å styrke relasjonen mellom fosterbarn og fosterforeldre, og den skal være utgangspunkt for samtale og dialog. Målgruppen er i første rekke fosterbarn, fosterforeldre og fostersøsken. Nøkkelen for å lykkes med stabile fosterhjem er at fosterforeldrene får rett og god oppfølging. Både det kommunale og det statlige barnevernet har ansvar for opplæring og veiledning av fosterforeldre. Statens ansvar er å veilede om det å være fosterforeldre, men det er kommunen som har ansvaret for å gi veiledning knyttet til det enkelte barn. Jeg har nå bedt Bufetat om å bygge opp et tilbud om kunnskapsbasert gruppeveiledning for alle kommunale fosterhjem. Det starter opp i år. Kommunene med de største behovene skal prioriteres. Tilbudet skal være gratis for kommunene, og det skal også være gratis for fosterforeldrene. Det er satt av 10 mill. kr i budsjettet til det i år. Jeg også bedt direktoratet om å identifisere og videreutvikle metoder som styrker tilknytningen mellom barn og fosterfamilie. Kartlegging av fosterforeldrenes økonomiske rammevilkår og evaluering av bruken av de statlige fosterhjemmene og de kommunalt forsterkede fosterhjemmene er også viktige tiltak, som er omtalt i Prop. 106 L for 2012–2013. Disse tiltakene er vi godt i gang med, og vi vil ganske snart få en kartlegging av akkurat dette fra Bufdir. Evalueringen av de statlige, de kommunalt forsterkede og de private profesjonelle fosterhjemmene vil være klar ved utgangen av året, sammen med Bufdirs faglige anbefaling om hvordan fosterhjemsområdet bør utvikles videre. Disse utredningene vil også være et vesentlig bidrag i det videre arbeidet med å sikre bedre og likere rammevilkår for alle fosterforeldre og for å vurdere hva slags fosterhjem vi vil ha behov for i framtida. Representanten Mandt trekker fram SOS-barnebyer i interpellasjonen sin. Undertegnede var på besøk i Norges eneste barneby, som ligger i Bergen. Jeg kan virkelig anbefale representanten å ta seg en tur, for det er et utrolig flott tilbud. Det er også planlagt en SOS-barneby her på Østlandet. SOS-barneby i Bergen er forsterkede fosterhjem. Her bor barn i vanlige hus – med én eller to fosterforeldre og eventuelle søsken. Flere hus er samlokaliserte, slik at fosterforeldrene til enhver tid har et trygt og godt støtteapparat rundt seg. Og skulle det vise seg at fosterforeldrene og barna ikke «passer sammen», er det fosterforeldrene som flytter ut, ikke barna. Dette er barnas hjem, og det er helt «vanlige hjem». Vi skal også huske at fire av fem fosterforeldre er fornøyde med den støtten de får, men vi kan ikke være fornøyd med dette resultatet. En fosterfamilie som ikke er fornøyd, er en familie for mye. Mange barnevernstjenester er i dag små og sårbare. Selv om vi i noen år har hatt en øremerket satsing på flere stillinger i barnevernstjenestene, er det fortsatt kommuner med svært få barnevernsansatte. For disse kommunene kan det være krevende å følge opp fosterhjemmene på en god måte. Dersom de i tillegg har andre oppgaver, er det klart en stor utfordring for de kommunene. Regjeringen har også satt i gang et arbeid med å endre dagens kommunestruktur. Jeg mener at barnevernet er en av de tjenestene som virkelig vil tjene på færre og mer robuste kommuner. Vi er avhengige av fosterforeldre. Da må vi følge dem opp. Gjør vi ikke det, er det barna som blir taperne. Det har vi ikke råd til. Programmet Brennpunkt viste klart at vi har store utfordringer. Når en fem år gammel jente må flytte opptil fem ganger, har vi ikke lyktes verken med å ivareta det barnet eller med å se på mulighetene for å følge opp fosterforeldrene på en god nok måte. Representanten spør i sin interpellasjon om hvordan vi skal følge opp Prop. 106 L for 2012–2013, og hun hadde også et par innspill i sitt innlegg. Jeg har lyst til å si at noen kommuner har i dag delt barnevernstjenesten i en utredningsdel og en tiltaksdel. Det er også satt i gang en veiledning for nyansatte/nyutdannede barnevernspedagoger – det er viktig at de får veiledning. Det er også viktig å påse at kommunene har ansvar for å føre kontroll med beredskapshjemmene som de har ansvaret for. Det som er viktig å få fram her, er at vi alltid skal tenke: Hva er barns beste? Da trenger vi et mangfold, og vi trenger å skape trygge, gode rammevilkår rundt de barna som trenger hjelp.