Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-05-28:
La meg starte med konklusjonen i denne saken: Forslaget fra Arbeiderpartiet har ikke flertall. Det er heller ikke noen andre forslag som har flertall. En flertallsmerknad har en del synspunkter på prosess. Jeg skal gå litt inn på noe av det senere. Merknader har jo en annen status enn forslag. Forslag er pålegg til regjeringen, merknader er politiske signaler. Men vi, og jeg som statsråd, leser selvfølgelig flertallsmerknadene. Vi er også en mindretallsregjering. Jeg kan ikke nå i detalj konkludere med hvordan vi skal følge det opp, men jeg har i hvert fall merket meg flertallets merknader. Så litt om forhistorien til denne saken – regjeringen har i denne saken sagt det samme over flere år. Det er ikke fordi det har vært en enkel sak, det er ikke fordi det er enkle vurderinger. Dette handler om arbeidsplasser. Det handler om på den ene siden 700 ansatte som kanskje kan miste jobben, på den andre siden er det argumentert med at det er opp mot 2 300 eller 2 500 arbeidsplasser som kan bli borte. Regjeringen har tatt denne diskusjonen. Det startet ikke som en diskusjon om Color Line, det startet som en diskusjon om rammevilkårene for hele den maritime næringen i Norge, men særlig om rammevilkårene for norske sjøfolk. Det var derfor Fartsområdeutvalget ble satt ned og leverte sin innstilling i 2014. Representanten Knag Fylkesnes sa at dette kunne være starten på en større omlegging. Til det vil jeg si: Nei, det er det på ingen måte, for den store omleggingen kom i kjølvannet av Fartsområdeutvalget. Den kom med denne regjeringen. Man fulgte anbefalingene som ble lagt frem i regjeringens maritime strategi i 2015, hvor det var en rekke forslag om hvordan vi skulle styrke ikke bare maritim næring, men også vilkårene for norske sjøfolk. Det er det som har gjort at nettolønnsordningen, som jeg nå får beskjed om fra departementet å kalle «tilskuddsordningen for sysselsetting av sjøfolk», er så kraftig styrket. Det er det som gjør at den har blitt utvidet til nye områder, f.eks. også til NIS-skip. Det er viktig å understreke, kanskje særlig når det gjelder det som blir påstått nå, så vidt jeg har sett, før jeg leste det i stortingsmerknadene, at dette først og fremst kom fra en kampanje orkestrert av et konkurrerende rederi, noe som også har vært nevnt tidligere. Men så er det viktig å huske at Fartsområdeutvalget var partssammensatt. For veldig mange pleier det å være gullstandarden for utvalg som settes ned i Norge. Der satt rederiene og arbeidstakerne, der satt de ansatte og fagforeningene. De hadde flere innfallsvinkler. En av dem var at de skulle styrke ordningene for sjøfolk. Det kom de frem til. Så skulle de vurdere forskjellige typer oppmykning i fartsområdet, altså hvor skip kan seile, og under hvilke betingelser. Det er bl.a. derfor vi skiller mellom to skipsregistre – ett utenlands og ett innenlands. Det er fordi alle parter i utvalget innså at dette er en utrolig konkurranseutsatt næring som lett kan flagge ut. Faktisk er det bare ett rederi igjen i dag som har passasjertrafikk mellom Norge og havner i Norden som er registrert og har sine arbeidsplasser fullt og helt her – i hvert fall som er registrert i Norge. Da problemstillingen med Color Line kom opp, var det to ting utvalget måtte ta hensyn til. For det første var det resonnementene til Color Line, som sa at på lengre sikt er de avhengige av gode konkurransebetingelser for at de ikke skal stå i fare for å flagge ut. Det andre var en begrensning som alle offentlige utvalg har, nemlig at i sum kan ikke offentlige utvalg bare foreslå ting som koster, for vi i denne salen skal også prioritere skoleelever, helse, eldre, samferdsel, fattigdomsbekjempelse og psykiatri. Med andre ord er det en begrensning for ethvert utvalg at noen av løsningene må gjøre at summen alt i alt går opp. Fasiten på summen her er det ikke noen tvil om. Vi bruker mye mer penger på norske sjøfolk under denne regjeringen enn vi gjorde tidligere. Vi bruker penger fordi norske sjøfolk er en helt avgjørende del av den maritime klyngen. Det er derfor vi bruker 2 mrd. kr i året på norske sjøfolk. Det er store summer. Da kom også vurderingen at basert på et omforent tallgrunnlag – man var altså enig om både tallgrunnlaget som ble lagt frem av bl.a. Color Line, og det som ble bestilt fra Menon, for øvrig en prosess som fulgte alle anbudsregler, og hvor det var det partssammensatte utvalget selv som bestemte seg for leverandør – var man enig om at man sto overfor et dilemma, nemlig: Skulle man tillate omflagging, utflagging, av to skip, fra NOR til NIS som var det man kom frem til til slutt, eller ville man kanskje stå i en situasjon hvor man risikerte at alle funksjonene, opp mot 2 300 arbeidsplasser, sto i fare? Og dette er ikke teoretisk; mange skip er blitt flagget ut, og rederier har flagget ut. Man kan være ærlig uenig om enhver politisk sak, men det er altså utgangspunktet. Og utgangspunktet til regjeringen i 2014 og i 2015, i den maritime meldingen som ble lagt frem for Stortinget, var at dette måtte ses i sammenheng. Det var ikke bare gode nyheter, men først og fremst hadde den maritime meldingen en rekke gode nyheter, bl.a. for å styrke ordningene for norske sjøfolk, som vi også har sett har effekt. Så skulle dette gjennomføres i tråd med hva et flertall – ikke enstemmig, men et flertall – av Fartsområdeutvalget mente vi skulle gjøre. Grunnen til at disse tingene ikke er sett i sammenheng, at vi ikke debatterer det samtidig, er at det også må notifiseres i ESA, og det har vært en lengre prosess. Derfor kommer den dårlige nyheten, kan man si, etter den gode nyheten. Det er to spørsmål som kommer opp. Det ene er: Vil dette ha store følger for resten av Norden? Svaret fra departementet er for det første at endringen som er gjort – endringen fra 175 til 300 nautiske mil – som for øvrig har skapt nye motkrefter igjen, gjør at det blir mye, mye mindre sannsynlig. Det andre er at vi ikke mener en type utredning vil gi ny informasjon om det. Det er i mindretallets komitémerknader også tatt opp en rekke problemstillinger som i og for seg ble nevnt av enkeltaktører i 2015, men som Stortinget meg bekjent ikke har hengt seg opp i tidligere. Blant annet mener man at det er habilitetsutfordringer knyttet til det. Der er det igjen bare å understreke at Fartsområdeutvalget, hvor partene satt representert, bestemte hvem som skulle ha utredningen. Det var flere som var inne på anbud, og man valgte til slutt én aktør. Alt ble gjort i henhold til norske lover og regler. Det andre er at man sier at rammebetingelsene har endret seg – og det er klart at noen rammebetingelser endrer seg alltid. Kronekursen går opp og ned. Oljeprisen går ned, nå vil den kanskje gå opp. Mitt utgangspunkt i denne debatten er at vi kan ikke lage en langsiktig maritim politikk bare basert på det. Vi er også nødt til å tenke på hva som på lengre sikt gir flest mulig arbeidsplasser i Norge. Så har jeg hele tiden understreket at verken Fartsområdeutvalget eller departementet går inn og gjør analyser av enkeltselskapers disposisjoner eller regnskaper ned i minste detalj, enn si ber om innsikt i alle strategiske beslutninger som styrene diskuterer. Det vi kan forholde oss til, er det grundige arbeidet som utvalget har gjort, men også det Color Line, det omtalte rederiet, skrev da vi varslet at vår intensjon fortsatt var den samme som i 2015, nemlig å gjennomføre denne forskriftsendringen: at da blir alle planer om utflagging lagt i en skuff – fritt sitert. Det er ikke presisjonsvitenskap, men med dette bakteppet er det regjeringen har sagt det samme i 2015, i 2016, i 2017 og i dag, i 2018. Jeg merker meg at det er flertallsmerknader som mener at man har behov for ytterligere informasjon. Jeg går ikke mer i detalj på det nå, men vil bare minne om det som hele tiden har vært regjeringspartienes hovedpoeng, nemlig at dette uansett er en diskusjon om arbeidsplasser. Derfor er det også vanskelig. Det er ikke noen grunn til å ta lett på 700 mennesker med huslån og familie, som nå bekymrer seg for om de skal miste jobben. Vår vurdering har vært at sett opp mot det som selvfølgelig er et verst tenkelig scenario, at vi skal sette 2 300 arbeidsplasser i fare, har det vært konklusjonen vi har dratt.