Siri A. Meling (Høyre), 2011-02-24:
Jeg vil først rette en takk til interpellanten, Ketil Solvik-Olsen, for å reise en viktig debatt omkring rammebetingelsene for kraftforedlende industri i Norge. Denne industrien har som kjent lange tradisjoner i Norge, bygget opp rundt det komparative fortrinnet som vannkraften representerte. Mange lokalsamfunn er bygget opp som følge av denne industrien, og disse er til dels ganske ensidige industrisamfunn som har en høy grad av avhengighet til disse selskapene i forhold til jobb og inntekt. Dermed er det riktig å si at rammebetingelsene for kraftforedlende industri også har stor betydning for Distrikts-Norge. Den kraftforedlende industrien fremstår som teknologisk avansert og er verdensledende i forhold til å benytte seg av miljøvennlig teknologi. Produkter som f.eks. aluminium er regnet for å kunne ha en stor etterspørsel fremover, og en produksjon basert på ren fornybar vannkraft er et viktig bidrag også ut fra verdens klimautfordringer. Taper vi produksjon i Norge, vil andre land overta denne produksjonen, land som sannsynligvis ikke har samme krav til klimautslipp og miljøvennlig produksjon som det vi har i Norge. Da taper vi på alle fronter: Vi taper industri, og folk mister jobbene sine. Miljøet vil også være en tapende part. En slik situasjon må vi gjøre det ytterste for å unngå å komme i. Produktene fra den kraftforedlende industrien er globale handelsvarer. Våre bedrifter må være til stede i disse markedene hver eneste dag. Dette er ikke en industri hvor vi bare kan trykke på en av- og på-knapp i takt med varierende strømpriser. I det øyeblikket Norge produserer mindre, står andre lands aktører klare til å kapre økte markedsandeler. Det er viktig at regjeringen sender et tydelig signal til industrien om at den skal kunne ha de samme rammebetingelsene som sine nærmeste konkurrentland, altså EU. Vi kjenner til at EU har åpnet for å kompensere for de høyere strømprisene som de europeiske kvotemarkedene medfører i forhold til store deler av verden, for å unngå industriflukt og karbonlekkasje, og det er viktig at norske myndigheter følger med og er aktive i sin påvirkning og tilrettelegging av rammebetingelsene for denne næringen. Siden Norge ikke er medlem av EU, betyr dette at våre myndigheter vil ha noen ekstra utfordringer i å påvirke utformingen av ordningen i en retning vi mener er viktig for å unngå karbonlekkasje fremover, men det er viktig at regjeringen har en aktiv holdning på dette området. Når det gjelder Alcoas planer om industrietablering i Finnmark, er det uheldig at regjeringen ikke kan være villig til å bidra til å tilrettelegge for disse industriarbeidsplassene. Videre er det synd at Industrikraft Møre denne uken har valgt å legge sine planer om et gasskraftverk i Elnesvågen på is, siden regjeringens krav til rensing fra oppstart ikke er kommersielt mulig for disse aktørene. Jeg legger merke til statsråd Giskes selvros av regjeringens og Arbeiderpartiets innsats for å bygge industri. Men dessverre er Norge i en situasjon hvor en del viktige indikatorer for verdiskaping peker feil vei. Det håper jeg at vår næringsminister har merket seg. Det har nemlig vært en nedgang i antall arbeidsplasser i privat sektor etter finanskrisen. Andelen innovative foretak i Norge synker, og den langsiktige innovasjonstrenden er negativ. Vi har hatt en negativ produktivitetsvekst i perioden 2006–2009, og Norge faller på verdensrankingen over næringsklima. Dette er faresignaler, og det må være ytterst viktig for den sittende regjering å sørge for at vi har en konstruktiv politikk for industrien i Norge. Høyre er opptatt av disse spørsmålene, og vi har som utgangspunkt at norsk industri må ha mest mulig like rammebetingelser som våre naboland og nærmeste konkurrenter. Dette gjelder både rammebetingelser for oppstart av gasskraftverk og like betingelser i henhold til mulighetsbildet EUs regler for statsstøtte gir til kraftforedlende industri. Høyre er opptatt av å videreutvikle en sterk industri i Norge, sørge for at det er tilbud om arbeid og kompetansearbeidsplasser rundt omkring i Distrikts-Norge. Til slutt vil jeg også oppfordre næringsministeren til å være aktiv i den diskusjonen som nå foregår i forkant av forvaltningsplan og petroleumsmelding, fordi leverandørindustrien til olje og gass i Norge faktisk representerer landets nest største eksportnæring. Det betyr at det er ikke likegyldig hvordan vi tilrettelegger og utvikler hjemmemarkedet for denne næringen, slik at den skal vokse her hjemme som et grunnlag for videre vekst ute. Der har næringsminister Giske et opplagt ansvar for å bidra til at så skjer.