Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-16:
Det knytter seg betydelige og til dels motstridende interesser til planleggingen og etterbruken av Fornebu-området. Som kjent eies området av staten og Oslo kommune, mens Bærum kommune er reguleringsmyndighet. Både kommunale og statlige retningslinjer gjelder for utviklingen av dette sentrale området i Oslo-regionen. Bærum kommunestyres vedtak av kommunedelplan 2 for Fornebu er viktig for nødvendige planmessige avklaringer for utviklingen av området. Planen fastlegger hovedgrepet i planutformingen for Fornebu og er et resultat av en omfattende planprosess med aktivt samarbeid med berørte myndigheter og interesser. Planen framstår som gjennomarbeidet og gir etter min vurdering et meget godt grunnlag for utviklingen av Fornebu til et attraktivt område for boliger, arbeidsplasser og rekreasjon. Det er viktig å understreke at departementet har godkjent selve kommunedelplanen. Den sentrale konflikten i planen, som gjorde at saken til slutt havnet i Miljøverndepartementet, var spørsmålet om hvor mange boliger som bør bygges på Fornebu. Bakgrunnen var som følger: Bærum kommunestyre vedtok bestemmelser til planen som innebar et rammetall på ca. 5 000 boliger og 15 000 arbeidsplasser. Statsbygg, som ansvarlig for å ivareta de statlige interessene ved etterbruken av Fornebu, fremmet innsigelse til kommunens vedtak med krav om minst 6 000 boliger og 20 000 arbeidsplasser. Etter mekling hos fylkesmannen i Oslo og Akershus ble saken oversendt Akershus fylkeskommune – dette i tråd med det forsøk som pågår i Akershus fylkeskommune med delegering av Miljøverndepartementets myndighet til å avgjøre innsigelser etter plan- og bygningsloven. Fylkestinget vedtok en økning i antall boliger til minimum 5 500 i tråd med Bærum kommunes forslag i forbindelse med fylkesmannens mekling. Statsbygg opprettholdt sin innsigelse til boligtallet, men frafalt innsigelsen knyttet til antall arbeidsplasser, ettersom fylkestinget i sitt vedtak presiserte at det skal legges til rette for etablering av et IT- og kunnskapssenter i tråd med Stortingets ønske. Miljøverndepartementet konkluderte etter en grundig behandling av saken med at det er rom for en økning av boligtallet utover den økningen som framgår av fylkestingets vedtak. Det ble gitt som premiss for det videre planarbeidet at det skal legges til rette for minst 6 000 boliger på Fornebu. I avgjørelsen framgår det også at det bør legges opp til en sosial boligpolitisk profil for utbyggingen. Det forutsettes at et betydelig antall boliger, minst 20–25 pst., tilfredsstiller Husbankens kriterier for kvalitet og prisnivå. Interpellasjonen fra representanten Sanner reiser spørsmål om Regjeringens syn på kommunenes rett til å fatte lokale vedtak etter plan- og bygningsloven og min avgjørelse i denne konkrete saken. Jeg mener at plan- og bygningsloven ivaretar hensynet til lokaldemokratiet på en god måte. Kommunene har ansvar for å fatte bindende vedtak om arealbruk. Det er kun i saker hvor vedtaket kommer i konflikt med nasjonale eller viktige regionale interesser at staten kan gripe inn. Av de om lag 1 500 arealplaner som årlig vedtas av kommunestyrer i Norge, er det bare 30–40 som bringes inn for Miljøverndepartementet til avgjørelse, og i ca. halvparten av disse sakene opprettholder departementet kommunenes vedtak. Lokale prioriteringer dominerer planprosessen i Norge. Et slikt desentralisert plansystem krever likevel en sikkerhetsventil som gjør det mulig å få avklart saker der det oppstår konflikter mellom nasjonale og lokale prioriteringer. Innsigelsesinstituttet i plan- og bygningsloven er et slikt virkemiddel. Det er knyttet vesentlige statlige og regionale interesser til utviklingen av Fornebu-området. Med utgangspunkt i Stortingets behandling av ny hovedflyplass på Gardermoen ble det gitt egne rikspolitiske retningslinjer for etterbruk av Fornebu. Disse tilsier at arealdisponeringen på Fornebu bør vurderes i et helhetlig perspektiv, og at arealbruken skal ses i regional sammenheng. I retningslinjene sies det videre at det i hovedsak bør legges til rette for boligbebyggelse med god arealutnyttelse. De statlige interessene knyttet til området kommer også klart til uttrykk i forbindelse med Stortingets engasjement i spørsmålet om etablering av et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Stortingets vedtak i denne saken gir klare føringer i forhold til arealbruken på Fornebu. Arealutnyttingen og gjennomføringen av en restriktiv parkeringspolitikk på området er også viktige brikker for å løse de betydelige transport- og miljøproblemene i Vestkorridoren. Representanten Sanner sier i interpellasjonen at departementets avgjørelse er i strid med vedtak fattet av fylkestinget i Akershus og råd fra Statens forurensningstilsyn og Nærings- og handelsdepartementet. Jeg vil peke på at Akershus fylkeskommune ved fylkesutvalget i høringsuttalelsen til planforslaget ber om at «boligandelen i planen økes til opp mot 6000 boliger for å få en best mulig arealutnyttelse og for å dekke et stort behov for boliger i regionen. Dette vil også være et viktig bidrag til å øke driftsgrunnlaget og kapasitetsutnyttelsen for kollektivtrafikkløsningen». Av fylkestingets vedtak framgår det også at fylkeskommunen gjerne ser at den samlede boligbyggingen blir høyere enn det de selv har vedtatt: «Akershus fylkeskommune ber partene vurdere hvorvidt en større del av næringsarealet kan gjøres om til boliger slik at den samlede boligbyggingen kan bli høyere.» Mitt vedtak om å tilrettelegge for 6 000 boliger kan neppe sies å være i strid med den politiske intensjonen Akershus fylkeskommune har gitt uttrykk for. Uttalelsen fra Nærings- og handelsdepartementet ble innhentet som grunnlag for min avgjørelse. Deres motstand mot et høyere boligantall var bekymring for at dette ville gå på bekostning av nødvendige arealer til IT- og kunnskapssenteret. Mitt vedtak klargjør dette forholdet og har tilslutning også fra næringsministeren. Statens forurensningstilsyn anbefaler at innsigelsen fra Statsbygg ikke tas til følge. Denne konklusjonen er gitt med utgangspunkt i de rikspolitiske retningslinjene for areal- og transportplanlegging. Min konklusjon bygger på et bredere grunnlag enn dette, der også hensynet til de rikspolitiske retningslinjene for etterbruk av Fornebu og boligbehovet i Oslo-regionen ligger til grunn. SFT sier for øvrig at en bør vurdere en ytterligere økning av boligantallet i det videre planarbeidet. Departementet hadde i forbindelse med behandlingen av innsigelsessaken tett kontakt med Bærum kommune. Det har vært viktig for meg å gi Bærum kommune stor handlefrihet i det videre planarbeidet. Det framgår av vedtaket at kommunen skal ta stilling til innenfor hvilke delområder og på hvilken måte en best kan legge til rette for den forutsatte økningen i boligtallet. Jeg er derfor ikke enig i at departementet i denne saken har overkjørt verken Bærum kommune eller Akershus fylkeskommune. Derimot er jeg rimelig trygg på at innholdet i min avgjørelse, som betyr prioritering av boliger og et høyt innslag av rimelige boliger, har bred politisk tilslutning.