Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-15:
La meg først ta opp SVs forslag i innstillingen. I 1927 skrev den amerikanske høyesterettsdommeren Oliver Wendell Holmes følgende i en domsavsigelse: «It is true, as indicated in the last cited case, that every exaction of money for an act is a discouragement to the extent of the payment required, but that which in its immediacy is a discouragement may be part of an encouragement when seen in its organic connection with the whole. Taxes are what we pay for civilized society». Her rører Holmes ved en dimensjon ved skattedebatten som ofte er fraværende både i norsk offentlighet og her i Stortinget. Skatter og avgifter er for det første ikke bare til for å skaffe staten og kommunene inntekter, og skatter og avgifter er for det andre del av en helhet som gjør Norge til et bedre land å leve i enn de aller fleste andre land. Når man lytter til Høyre og Fremskrittspartiet i denne debatten og i andre diskusjoner om skatt, skulle man tro at skatt nærmest var et tyveri og noe man i beste fall motvillig må akseptere. Deres egen oppfatning om skattens begrensede legitimitet i seg selv brukes som argument for å senke skattene så mye som mulig. Ideen er at penger tjent utelukkende er egne penger, og at enhver skattlegging innebærer en konfiskering som kun kan anses som et nødvendig onde. Så når en industrieier f.eks. har store overskudd i sin bedrift, anses det av høyresiden som helt urimelig at dette er verdier som det skal skattes noe særlig av. Vedkommende har jo skapt verdiene, som de sier. Mon det? Hvem er det som skaper verdiene i Norge? Tjener ikke både næringsliv og privatpersoner godt på infrastruktur, på veiene og på jernbanen, som gjør at varene kan fraktes til markedet? Gjør ikke et godt velferdstilbud, gode skoler og barnehager at familier kan bo der verdiene skapes? Er ikke fellesskapets forvaltning av naturressursene som benyttes, en forutsetning for produksjonen? Og bidrar ikke norsk lønns- og skattenivå til at effektiv, kompetent arbeidskraft lønner seg, slik at flere verdier skapes og mer velstand spres på hele befolkningen? Norge kan aldri konkurrere bare på lønnsnivå. Selv uten oljen ville vi vært et land med et lønnsnivå godt over andre land som produserer mange av de samme varene vi lever av. Det som gjør oss konkurransedyktige, er innovasjon, kvalitet og produktivitet. Forutsetningene for det er offentlig forskningsinnsats, velferdsordninger, kvalitet i alle ledd. Det gir ikke skattekutt til oss. Dette vet vi, for det er prøvd. USA hadde en gang et skattesystem som fungerte noenlunde omfordelende. Det ble det slutt på da 1980-tallet kom. Ideen om at økt rikdom til de aller rikeste ville komme alle andre til gode fordi flere arbeidsplasser ville bli «skapt» – jeg sier skapt i anførselstegn fordi alle egentlig vet at det er behovskjeder som skaper verdier, ikke aksjonærer – ble utprøvd til fulle. Så kan vi spørre den jevne amerikanske familie om de synes realnedgangen i lønn de siste tiårene har vært noe å skryte av. Familiene som har opplevd reallønnsnedgang, er nok ikke enige. Sjefene i USA har opplevd en mangedobling av sin inntekt, en langt større økning enn den faktiske veksten i overskudd i bedriftene. Det eneste som skjedde da skattene på de høyeste formuene og inntektene gikk ned, var at noen få mennesker ble veldig mye rikere. Derfor ønsker SV et fordelende skattesystem som tilgodeser folk flest, og som skaper et mer rettferdig samfunn. Vårt skatteopplegg kombinerer kutt i inntektsskatten til folk flest med miljøavgifter. Sånn bidrar vi til et mer miljøvennlig samfunn, uten at det får en skeiv sosial profil. Vi foreslår at de som har mest, skal bidra mer. Derfor foreslår vi et nytt trinn 3 i toppskatten på inntekter over 1,5 mill. kr. Vi foreslår å gjøre formuesskatten progressiv, slik at de med de store formuene betaler en høyere sats, og vi foreslår å avslutte det som i praksis er en subsidiering av finansnæringen, og det regjeringen selv i nasjonalbudsjettet kaller en underbeskatning, ved å innføre moms på finansielle tjenester. I forrige uke kom en rapport fra OECD som viste hvordan økonomiske forskjeller gir lavere vekst i økonomien. Mens regjeringspartiene har giftet seg med en helt utdatert idé om at skattekutt til de rikeste kommer oss alle til gode, kommer stadig bedre dokumentasjon på at mindre forskjeller gir bedre samfunn. Og mens regjeringspartiene bruker behovet for å finansiere velferden i framtiden som argument for å kutte i velferdsordninger, ligger løsningen egentlig rett foran dem: Mindre forskjeller vil gi oss bedre råd til framtidens velferd. Vi kan gjøre oss mindre avhengige av olje og samtidig skape et samfunn der flere har det bedre. Men noe sier meg at det ikke var framtidens velferd som sto fremst av hensyn å ta da regjeringen bestemte seg for å kutte dramatisk i skattene til dem som har aller mest.