Fredrik Sletbakk (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
I 1990 ble jeg født. Som sikkert noen her i salen husker, var det dette året rockegruppa Scorpions ga ut låta «Wind of Change», en sang som var en hyllest til de politiske endringene som skjedde i Øst-Europa på den tiden. Og akkurat nå blåser det en vind av endring i Midtøsten. Gamle regimer faller sammen, og folk viser at de kan forandre sitt samfunn. Følgene av konflikten mellom Israel og Palestina er vanskelig å overskue. Det som er sikkert, er at omstendighetene er i ferd med å endre seg. Nye, mer demokratiske arabiske land kan bety sterkere politisk støtte for palestinerne i regionen. Også i Palestina ser folk at det nytter å organisere seg i protest. Tusenvis har vært i gatene både på Gazastripen og på Vestbredden for å kreve at palestinske ledere skjerper seg og samles om en felles politikk under felles ledelse. Ropet om demokratiske reformer i Midtøsten er et rop vi i Norge må lytte til. Men Norge må ikke bare lytte, vi må også handle. Over 4 millioner statsløse palestinske flyktninger lever i dag i Midtøsten etter 62 år i eksil. De flyktet fra sine hjem under krigen som ledet til, og fulgte, opprettelsen av staten Israel. Selv om deres rett til å vende tilbake har blitt fastslått av FN, har Israel hele tiden nektet dem dette. Og i samfunnene der flyktningene har levd i mellomtiden, har mange av deres grunnleggende rettigheter vært mangelfulle og den humanitære hjelp mangelfull. Mange palestinske flyktninger føler seg tilsidesatt i de storpolitiske prosessene. Verdenssamfunnet har vist for liten vilje til å sette deres rett til å vende tilbake på dagsordenen når man har forsøkt å løse konflikten om Palestina. I dag synes flyktningenes drøm om dette fjern. Det er derfor behov for økt fokus på både de palestinske flyktningenes rettigheter, deres daglige utfordringer og støtten til deres mobilisering for sin sak. Jeg er stolt over å støtte en regjering som har en viktig og tydelig stemme i dette spørsmålet ute i verden. Anerkjennelsen av Palestina som en egen stat og anerkjennelsen av valget i Palestina viser at denne regjeringen forstår at demokrati er en viktig forutsetning for en løsning på konflikten. Like stolt er jeg ikke over at vi har partier her på Stortinget som ser ut til å lukke øynene for situasjonen til de palestinske flyktningene. Fremskrittspartiet har over flere år i en rekke forslag foreslått å kutte bistanden til de palestinske selvstyremyndighetene. De anerkjenner ikke staten Palestina, og de forsvarer krigsforbrytelser gjort av Israel. Fremskrittspartiet ser ut til å ha glemt at det er 4 millioner barn, voksne og eldre som har lidd i 62 år på grunn av denne konflikten. Bistanden til UNRWA vil også bli kuttet hvis Fremskrittspartiet får bestemme, noe som vil være dramatisk, da UNRWA er helt avhengige av eksterne bidragsytere for å drive sine prosjekter. Det kan derfor virke som at Fremskrittspartiets løsning på konflikten altså er å kutte støtte til den svakeste og dårligst stilte parten i konflikten. Det rimer dårlig med Fremskrittspartiets innenrikspolitiske profil, hvor partiet gir inntrykk av å være den svakestes talsmann i samfunnet. I denne konflikten gjør de det stikk motsatte. Vi vet ikke hvordan Midtøsten vil se ut om ett eller er ti år, men vi vet at Norge må være en av de fremste aktørene for at Palestina skal få oppleve en vind av endring.