trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Abid Raja (Venstre), 2017-02-01:
Empatiløs tilnærming gir ikke varige endringer hos verken innvandrere eller etniske minoriteter født i Norge. Med sin splittende retorikk lager statsråden heller fiendebilder av dem, nedsnakker dem som samlet gruppe, pisker opp stemningen og bygger opp under mytene som finnes i samfunnet. Retorikken hennes river ned tilliten mellom borgerne. Retorikken hennes bygger opp de mentale murene i en tid da murene må bygges ned. Slik verken inkluderer eller integrerer man. Ved å ta til motmæle har statsråden på uanstendig vis stemplet motstandere som hylekor og påberopt seg å være konstant misforstått. Statsråden nekter å ta selvkritikk for egen framtoning og framferd, for egen retorikk, og hun nekter å innse at hun faktisk fremmer hverdagsrasisme. Ser statsråden at det å framstå som fiende inn i det miljøet, hvor hennes jobb er å integrere, ikke gir de resultater Stortinget ønsker?
Abid Raja (Venstre), 2017-02-01:
Statsråden har forsøkt å bortforklare sin retorikk ved å skyve kongen foran seg – kongen som har brukt hele sitt liv på å inkludere alle typer nordmenn, alenemødre, homofile, innvandrere og til og med muslimer i sin siste tale i Slottsparken. Kongen er inkluderende og integrerende, et forbilde. I så måte er det uanstendig av statsråden å forsøke å ta kongen til inntekt for sin framferd, en framferd som bidrar til å fremme hverdagsrasisme. Vi vet at statsrådens retorikk trigger rasisme og muslimhets, og hennes egen Facebook-side flommer over av grums. Dersom målet er integrering, må statsråden skifte tone fullstendig – dersom målet faktisk er å bidra til hverdagsintegrering gjennom den dugnaden Erna Solberg har bedt alle nordmenn om å delta i. Fortsetter statsråden sin framferd, er det mer hverdagsrasisme hun oppnår, men muligens er det det som er hele hensikten hennes.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Tvert imot: Jeg møter mange innvandrere på min vei, og felles for alle er at det man setter pris på, er å bli tatt på alvor og bli møtt med respekt. Jeg mener at vi er tydelige på hvilke forventninger vi har til mennesker som kommer til Norge, er tydelige på hvilke forventninger vi har når det gjelder tilpasning av livet i Norge. Det er veldig viktig, og det handler om å vise folk empati. Det handler om å vise folk respekt. Det mener jeg er utrolig viktig. Derfor kommer jeg til å fortsette å ha samme tilnærming til dette spørsmålet. Jeg vil vise fram dem som lykkes godt, der vi gjør det godt innenfor integrering, men også peke på utfordringene. Vi har sett i Sverige hva en tilnærming der man skyver ting under teppet og bare snakker om det som er rosenrødt, har ført til. Jeg vil ikke anbefale at vi går i den retningen, og derfor er det viktig at vi tør å diskutere utfordringene, tør å diskutere det som er vanskelig, og fører en saklig debatt. Det må gjelde for begge kanter.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg tar sterk avstand fra de beskyldningene som representanten Raja kommer med. Når det gjelder min Facebook-side, gjør vi så godt vi kan for å holde den under kontroll. Men det er over 112 000 følgere der og ganske stor aktivitet, og derfor er det selvfølgelig en stor jobb. Så registrerer jeg også at representanten Raja prøver å etterlikne oss på Facebook og ønsker både debatt og annet. Det er jeg veldig glad for, for det er en veldig nyttig kanal å bruke ut mot velgerne for å møte dem og få respons. Når det gjelder kongen, påpekte jeg det faktum at kongen sa nesten det samme som jeg gjorde, men da kongen sa det, syntes representanten Raja det var uttrykk for folkelighet, at man ikke kan ta imot hele Afrika, sagt på en folkelig måte. Da jeg sa at vi ikke kan ta imot hele den tredje verden i Norge og Europa, var det et uttrykk for fiendtlighet og litt av hvert. Jeg registrerer at når man sier ganske like ting, blir det tolket ganske ulikt. Kanskje vi skal begynne å høre på hva vi sier, istedenfor å tolke det i verste mening.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-02-01:
«Fra 1. januar 2017 ble norske fiskeribedrifter og fiskemottak pålagt en omfattende journalføringsplikt som medfører en betydelig økt administrativ byrde for selskapene. Kan statsråden gi en status for hvordan implementeringen av regelverket har gått?»
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-02-01:
Eg takkar for svaret, men lat meg slå fast to ting. Det eine er at det er no Framstegspartiet si vakt i Fiskeridirektoratet – det har det vore i snart fire år – og då må ein ta ansvar. Det andre er at ressurskontroll handlar om å ha kontroll med den fisken som vert teken opp av havet og inn i bedrifta. Det vert verken fleire eller færre fisk undervegs i produksjonen. Så må eg seia at eg synest det er veldig spesielt at me har innført ei forskrift frå 1. januar 2017 og framleis gjer tilpassingar. Ein føreseieleg næringspolitikk burde tilseia at regelverket var utforma klart då det vart innført, men det er altså ikkje tilfellet her. Då er mitt spørsmål: Skal næringslivet følgja forskrifta som vart innført 1. januar, eller vil det vera valfritt framover?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-02-01:
Det er nok mitt syn at regelverket burde ha vore klart før det vart innført, at det arbeidet burde ha vore gjort på førehand. Det er ikkje berre eg som er oppteken av dette; òg representanten Bård Hoksrud har engasjert seg, i saken til Langesundfisk, som seier at dei – til liks med 15 av 17 fiskemottak på søraustkysten – risikerer nedlegging på grunn av regelverksendringar. Statsråden brukte jo omgrepet «glattpolerte biljardkuler» før valet i 2013. Eg synest kanskje dei svara me får her, er vel glattpolerte, og eg gjentek mitt spørsmål: Treng bedriftene å følgja denne forskrifta, eller har dei enno noka tid på å tilpassa produksjonen?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Denne forskriften har også en historie. Det er ikke slik at man har jobbet bare i 2017 med denne landingsforskriften, eller, rett og slett, med å få mer kontroll på norske ressurser. De rød-grønne startet denne prosessen i 2010, med en forskrift som ble trukket tilbake, fordi den var for omfattende og komplisert og skapte for mange byrder for næringslivet. Så hadde vi en debatt vinteren 2013–2014, der debatten om juks innenfor fiskeri kom opp igjen. Derfor har jeg nå i mitt første år som fiskeriminister jobbet med en forskrift der vi prøver å få bedre kontroll med ressursene våre. Det tar jeg for gitt at også representanten Pollestad er enig i. Det ville være merkelig hvis Senterpartiet nå bare ville slippe dette fritt og ikke ha noen kontroll med ressursene våre, for det er store verdier i spill. I denne forskriften er det lagt spesielt vekt på å styrke to områder for å sikre en korrekt oversikt over ressursuttaket: krav til vekter og veiing og en utvidet journalføringsplikt – som jeg forstår representanten Pollestad er opptatt av – over vareflyten internt på mottakene. Jeg har ikke noen problemer med å si at dette er komplisert. Derfor har jeg også hatt gjentatte runder med næringslivet. Denne uken har jeg personlig gjennom både mitt embetsverk og min politiske ledelse tatt kontakt med ulike bedrifter langs hele kysten for å få en enda bedre forståelse av hvordan denne implementeringen går. Hvor langt har man kommet? Er det noen som har fått på plass en programvare som løser dette problemet? Det er omfattende. Det vil jeg fortsette med ut denne uken også, for jeg føler ikke at vi er i mål, selv om forskriften er vedtatt fra 1. januar 2017 – egentlig 1. januar 2015. Jeg har sagt til direktoratet, og jeg har opplyst næringslivet om det, at her blir det ikke noen sanksjoner. Her må veien bli til underveis, og jeg er helt sikker på at det står igjen betydelig flere forenklinger for å få dette til å fungere med minst mulig byrder for næringslivet. Jeg kan allerede nå si at i løpet av denne uken kommer jeg med to–tre nye grep for å forenkle ytterligere, utover alle de forenklingene som er gjort gjennom 2016. Men heller ikke da er statsråden sikker på om man er i mål når det gjelder å få dette implementert på en måte som gjør at vi har ressurskontroll både ute og inne, og på en slik måte at bedriftene og næringslivet får færrest mulige byrder.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Nå foregår det tilpasninger, og jeg vil opprette et dialogforum mellom direktoratet og næringslivet, for at hvert enkelt mottak eller hver enkelt bedrift kan ha en kontakt med direktoratet for å finne nye utfordringer som vi kan løse. Spørsmålet fra representanten er: Hvordan går dette nå? Vi har gjort undersøkelser om det. De tilbakemeldingene jeg har fått fra direktoratet, som har gjort denne undersøkelsen, er: region Sør: 23 anlegg, 9 har påbegynt arbeid region Vest: 11 anlegg, 4 har påbegynt arbeid, flere av mottakene får dispensasjon region Midt: 11 anlegg, i den siste perioden med tanke på innhenting, 7 av anleggene har påbegynt arbeid region Nordland: 70 anlegg, 32 har påbegynt, og flere er ferdige region Nord: 98 anlegg, hvorav 71 er i god rute og i god dialog, de resterende 27 er i en prosess med utstyrsleverandør Så det er prosesser, og næringslivet er godt i gang, men jeg synes at representanten Pollestad kanskje kunne vært fornøyd med at vi har en statsråd som tar dette på alvor, og som er i dialog med næringslivet hver eneste dag.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Denne forskriften ble implementert 1. januar 2015, og så har man hatt dispensasjon underveis, for å tilpasse forskriften. Regelverket er på plass. Men det er alltid slik at forskrifter kan endres, til beste for næringslivet, og det er det denne statsråden gjør. Jeg har en åpen dør til næringslivet, og hvis jeg får enda flere innspill når det gjelder å forenkle, så gjør jeg det. Når man viser til representanten Hoksrud, så tok jeg et møte med disse bedriftene, på Hvaler – 18 bedrifter. Det har jeg tatt på alvor. Derfor sier jeg til representanten nå at i løpet av denne uken vil jeg tilfredsstille mange av de innspillene som jeg nettopp fikk fra disse bedriftene på Sør- og Vestlandet, fordi det var ulike problemstillinger som kom opp der som verken de rød-grønne var klar over i 2010, eller som jeg var klar over før denne forskriften ble implementert. Det dukker opp nye utfordringer hele tiden, og jeg skal tette disse hullene stadig vekk og forenkle betydelig mer enn det som faktisk er gjort.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg vil først, bare for ordens skyld, påpeke at det ikke finnes noen bearbeidingsplikt innenfor norsk havbruksnæring. Derimot kan aktører som videreforedler en vesentlig andel av sin fisk, søke om å få geografisk fleksibilitet i sin drift gjennom å kunne slå sammen tillatelseskapasitet innenfor to av Fiskeridirektoratets tilgrensende regioner og utnytte denne på tvers av disse regionene. Dette kalles et interregionalt biomassetak. Jeg har selvfølgelig lest og merket meg at i Innst. 361 S for 2014–2015 skriver en enstemmig næringskomité følgende: «Komiteen viser til at regjeringen vil evaluere det interregionale biomassetaket. Regjeringen viser til at det vil kunne få negative konsekvenser for foredlingsvirksomheten i Norge om ordningen oppheves. Komiteen er enig i dette. Komiteen mener at målet med evalueringen av interregionalt biomassetak må være å tilpasse ordningen til et nytt system, og understreker at den fleksibiliteten næringen har i dag skal opprettholdes. Komiteen mener dagens bearbeidingskrav skal ligge fast.» I praksis betyr det at komiteen har slått fast at ordningen med interregionalt biomassetak skal ligge fast. Slik har i hvert fall jeg tolket det. Regjeringen og jeg har derfor, med bakgrunn i den klare forståelsen av dette, fastsatt at aktører som videreforedler en vesentlig andel av sin produserte fisk, skal kunne få fleksibilitet til å utnytte sine tillatelser over tre produksjonsområder, altså vil de oppdretterne som videreforedler en vesentlig andel av sin fisk, få fleksibilitet over ett produksjonsområde mer enn aktører som ikke har en andel foredling, og med det i hovedsak få videreført den fleksibiliteten som lå i ordningen med interregionalt biomassetak. Jeg vil i denne sammenheng opplyse om at jeg har fått en henvendelse fra et selskap som i dag har interregionalt biomassetak, og som mener at deres fleksibilitet har blitt noe innskrenket. Denne henvendelsen er nå til behandling i departementet, og dersom det skulle vise seg at vi har innskrenket dette selskapets eller andre selskapers fleksibilitet utover det Stortinget klart og tydelig har forutsatt, vil jeg selvfølgelig vurdere nye tilpasninger i regelverket, slik at fleksibiliteten blir opprettholdt. I tillegg er det i det nye regelverket – som det også er i dag – åpnet for ytterligere fleksibilitet ved utslaktingsvedtak fra myndighetene. På denne måten vil jeg og regjeringen selvfølgelig ivareta de klare føringer som Stortinget har gitt.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Nei, jeg prøvde meg på at alle skulle få fleksibilitet innenfor tre produksjonsområder, men da jeg sendte det ut på en kort høring, var tilbakemeldingene klare og tydelige på at det ville svekke videreforedling. Og er det noe jeg og regjeringen er opptatt av – og helt sikkert også representanten Heggø og Arbeiderpartiet – er det at vi skal ha mer videreforedling. Derfor trakk jeg mitt forslag som var ute på høring. Jeg har åpnet for at de som tidligere hadde fleksibilitet på tre produksjonsområder, får beholde det, med det samme kravet til videreforedling. Men så har jeg åpnet for at alle kan ha fleksibilitet innenfor to produksjonsområder. Så sier jeg at der ligger det ikke noe krav om foredling, men at hvis små og mellomstore bedrifter som ikke har den store fleksibiliteten, selvfølgelig står fritt til å samarbeide eller kjøpe tjenester også med tanke på foredling.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Under behandlingen av dette trafikklyssystemet har det vært mange møter og debatter rundt dette, men en ren evaluering av hva som er kost–nytte-effekten av kravet om videreforedling, er ikke på plass. Men jeg vil framover prøve å få på plass at dette systemet skal implementeres fra høsten av. Jeg mener at det er et godt spørsmål – og det er viktig, for vi har alle sammen intensjoner om å skape mer bearbeiding, mer foredling i Norge. Både innenfor havbruksnæringen og innenfor hvitfisksektoren er vi opptatt av det. Så har Stortinget sagt at jeg skal legge ulike strategier for å få mer råstoff på land, mer av fisken på land. Dette henger også sammen med strategier som til slutt skal gi oss noen nøkler til å skape mer foredling og bearbeiding i Norge.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «Det blir færre unge bygningsarbeidere, viser en ny rapport fra Fafo. Antallet nordmenn under 23 år som søker seg til bransjen, synker, og det er også disse som i størst grad forlater yrket. Bransjen selv viser til at det trengs flere faste jobber for at yrket skal bli mer attraktivt for unge. Mener statsråden flere midlertidig ansatte og økt innleie er positivt for fremtidig rekruttering av unge fagarbeidere til byggebransjen?»
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Spørsmålet var: Mener statsråden at flere midlertidig ansatte og økt innleie er positivt for framtidig rekruttering av unge fagarbeidere til byggebransjen? Det fikk jeg ikke svar på.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Da blir spørsmålet: Hva vil statsråden gjøre med det, og hva vil statsråden gjøre med Stortingets klare beskjed om at statsråden skal rydde opp i den nye ansettelsesformen «fast ansatt uten lønn mellom oppdrag»? Jeg er glad for at statsråden innser at hennes politikk fører til at færre ønsker seg til byggebransjen, men da blir spørsmålet: Hva vil hun gjøre med det?
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-01:
I spørsmålet vises det til en ny rapport som Fafo har utarbeidet på oppdrag fra Byggenæringens Landsforening og Entreprenørforeningen – Bygg og Anlegg. Rapporten viser at det har vært en sterk vekst i sysselsettingen i byggenæringen, og det er ikke overraskende at arbeidstakere fra EU-landene i Øst-Europa har stått for en stor del av denne veksten. Det er mange unge arbeidstakere i byggenæringen. Gjennomsnittsalderen for arbeidstakerne er 40 år. Til enhver tid er det om lag 5 000 lærlinger i byggenæringen. Likevel er det riktig at det har vært en viss tilbakegang i de unges søkning til næringen, slik representanten Andersen viser til i sitt spørsmål. Rapporten viser at dette er en utvikling som skjedde i årene fra 2007 til 2013, altså under den forrige regjeringens styringstid. Regjeringen har tatt en rekke initiativer for å sikre at yrkesfagutdanningene gir arbeidslivet mer relevant kompetanse. Vi har et nært samarbeid med partene i arbeidslivet om å styrke lærlingordningen og opprette flere læreplasser. Fra 2017 gjelder det nye regler om at offentlige oppdragsgivere skal stille krav om bruk av lærlinger på kontrakter over en viss størrelse og en viss varighet. Regjeringens politikk er at faste ansettelser skal være hovedregelen i arbeidslivet. Ifølge Statistisk sentralbyrås arbeidskraftundersøkelse er andelen midlertidig ansatte i byggenæringen 4–5 pst., altså langt under gjennomsnittet. Derimot har det vært en vekst i bruken av innleie av arbeidskraft fra bemanningsforetak over flere år. Det er forståelig at virksomhetene har behov for å supplere bemanningen når konkrete oppgaver skal løses i et marked med svingende oppdragsmengde, men det er ikke ønskelig at innleid arbeidskraft f.eks. skal utgjøre hoveddelen av arbeidsstyrken på prosjekter. Partene i byggenæringen er også tydelige på at en utvikling i en slik retning vil virke uheldig på rekrutteringen av unge til næringen. Jeg har nå invitert partene i arbeidslivet til å delta i en arbeidsgruppe om ulike problemstillinger om dagens bruk av innleie. I første omgang har jeg bedt partene om å prioritere to–tre problemstillinger som bør gis oppmerksomhet i det videre arbeidet. Formålet med dette arbeidet skal være å skissere løsninger og tiltak når det gjelder de problemstillinger hvor partene mener det er behov for avklaringer.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-01:
Det korte svaret på det er nei.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-01:
Som jeg sa i siste del av svaret mitt, har jeg invitert partene til å delta i en arbeidsgruppe for å diskutere problemstillinger som er knyttet til innleie. Som jeg også sa, ønsker vi jo alle sammen at fast ansettelse skal være hovedformen i norsk arbeidsliv, men vi ser at en del bedrifter og virksomheter fra tid til annen har behov for midlertidige ansettelser og innleie. I dag er det offentlig sektor som står for hoveddelen av de midlertidige ansettelsene. Andelen i byggenæringen er på mellom 4 og 5 pst. Så spørsmålet vårt er hvordan vi skal klare å sikre at fast ansettelse skal være hovedregelen, samtidig som vi sikrer at de bedrifter og virksomheter som fra tid til annen – på grunn av topper eller andre ting – har behov for innleie, får muligheten til det. Når jeg spør bedrifter om hva som vil skje hvis man forbyr innleie, sier de at det vil være svært alvorlig. Derfor har jeg, som sagt, invitert partene til å delta i en arbeidsgruppe for å diskutere problemstillinger som knytter seg til innleie. Jeg ser fram til at arbeidsgruppen starter sitt arbeid, og så får vi se hva de kommer fram til.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Først av alt beklagar eg at eg har vore dårleg i matematikk og rekna veldig feil med omsyn til når det var min tur i salen. Eg tillèt meg å stilla følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «Statsråden har presentert eit nytt vekstsystem for havbruksnæringa, der landet vert delt inn i 13 produksjonsområde. Samstundes er det gitt klarsignal om at alle oppdrettarar får drive i to produksjonsområde. I havbruksmeldinga 2015 varsla regjeringa at ordninga med interregionalt biomassetak skulle evaluerast. Komiteen understreka då betydninga av å behalde fleksibiliteten for næringa i eit nytt system, og at bearbeidingskravet skulle ligge fast. Korleis har statsråden sikra bearbeidingsplikta og norske arbeidsplassar?»
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Det er heilt riktig, som ministeren seier her, at regjeringa har teke bort bearbeidingsplikta som låg på dei store selskapa. Det er vi vel ikkje einige om. Eg meiner jo det er svært uheldig, noko som ministeren ikkje har gjeve uttrykk for. Men når det gjeld bearbeidingsplikta som ligg på det interregionale biomassetaket, er eg framleis litt usikker. Det vert jo opna opp for at alle no kan driva i to produksjonsområde. Betyr det òg at alle dei får dei same forpliktingane som dei hadde under interregionalt biomassetak, altså at ei bearbeidingsplikt vert lagd på alle som driv i to område?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Komiteen etterlyste òg ei evaluering av dette med interregionalt biomassetak. Er den evalueringa gjennomført, og når får Stortinget vita kva resultatet vart av den evalueringa?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Vi vet at kulturbruken blant ungdom styres av prisen på aktivitet. Senest i «Kultur for å delta», som Telemarksforskning har utført for Drammen kommune i 2016, vises det til at høy pris er en negativ faktor for økt deltakelse og bruk. Hva er årsaken til at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen er så negativ til å se på muligheten for en nasjonal ordning som sikrer ungdom større mulighet til kulturell opplevelse?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg er glad for svaret – å ha et mål om å sikre kulturtilbud til alle. Men det er et faktum at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen kuttet Kulturkort for ungdom. Det varierte fra fylke til fylke – det var begrunnelsen fra sittende regjering. Men man kunne jo ha funnet ordninger som gjorde at det ble mindre avvik fylkesvis. Samtidig kunne en ha sett på lokale tilpasninger innenfor rammen. Kulturkortet sørget for valgfrihet for dem som hadde mindre å rutte med. Ser kulturministeren at hun legger til rette for større forskjeller mellom ungdommene, mellom dem som har råd til å gå på kino – som er et ønsket kulturtilbud til ungdom – og dem som ikke har råd?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg konstaterer at statsråden ikke ønsker å svare på spørsmålet jeg stiller. Jeg vil stille det på en litt annen måte. På Vestlandet opplever vi nå rekordhøy arbeidsledighet. Dette påvirker selvsagt familienes situasjon med hensyn til å gi egne barn tilgang til eksempelvis kino. Dette er ikke en situasjon som har vart over kort tid, over noen uker – dette har vart over år. Dette vokser ungdom på Vestlandet opp med. Tror kulturministeren, i likhet med f.eks. landets største ungdomspolitiske organisasjon, AUF, at Kulturkort for ungdom hadde vært med og bidratt til at flere ungdommer på Vestlandet hadde – i den situasjonen de nå står i, med gjerne en eller to arbeidsledige foreldre – evnet å gå på kino oftere?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-01:
Demokrati, rettferdighet og mangfold er de verdiene som på overordnet nivå begrunner offentlig støtte til kulturlivet. Det er et mål å sikre alle adgang til kulturelle fellesgoder, som teater, konserter, opera og museer, og støtte former for kulturvirksomhet som ulike grupper i befolkningen oppfatter som meningsfulle. Regjeringen har derfor satset på å videreutvikle Den kulturelle skolesekken. Det er en nasjonal ordning for elever på videregående skole og i grunnskolen. Den drives nå av Kulturtanken – Den kulturelle skolesekken i Norge, etter omlegging og navneskifte i fjor, med finansiering over spillemidlene. Hvert år gir vi også over 11 mill. kr i støtte til lokale, regionale og nasjonale kulturmønstringer av og med ungdom, i regi av UKM – Ung Kultur Møtes. UKM har varslet at det er store lokale forskjeller i kommunenes satsing på kulturdeltakelse blant ungdom, og har fått økt støtte nettopp til å bistå på lokalt nivå med dette. De siste årene har Drammen kommune, Telemarksforskning og det engelske selskapet Creativity, Culture and Education samarbeidet om forskningsprosjektet Kultur for å delta. Der ble det undersøkt hvilke kulturtilbud ungdom i Drammen bruker og ikke bruker, og hvilke typer kulturtilbud som brukes av hvem. Ungdommene i prosjektet har oppgitt pris som viktig, spesielt for kinotilbudet. Men for bruken av bibliotek er det åpningstidene som er viktigst, og for å gå på Union Scene er det selve innholdet i tilbudet som teller. I sluttrapporten sier Telemarksforskning følgende: «Å følge disse prosjektene har lært oss at det knapt nok finnes én fasit, én måte å bygge opp et kommunalt arbeid for kulturell deltakelse for ungdom. Det er en bredde i oppgavene og en bredde i utfordringene.» Telemarksforskning viser også til at det kommunale kulturarbeidet er preget av samspill mellom kulturelt, pedagogisk, sosialt og integrerende arbeid. Dette bekrefter regjeringens oppfatning, at det er lite hensiktsmessig å etablere en generell, nasjonal ordning for å stimulere til økt kulturdeltakelse blant ungdom, når vi ser at ungdom selv oppgir at det er veldig mange andre ting – åpningstider og innhold – som betyr mye for valget. Når det gjelder kulturbruk på nasjonalt nivå, viser Kulturbarometeret at barn og ungdom er større brukere av de fleste kulturtilbud enn de fleste andre aldersgrupper. Det er kulturbruksundersøkelsen som SSB lager hvert fjerde år, senest publisert i 2013, som bekrefter dette.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-01:
Jeg tror også Arbeiderpartiet er enig i at når man ser at antall søkere til en statlig ordning går ned, og det etter hvert viser seg at det ikke lenger er grunnlag for å vurdere ordningen som en nasjonal oppgave, må man avvikle den. Det var det som skjedde med kulturkortet, og det var derfor regjeringen gjorde som den gjorde. Det er også en grunn til at vi ikke ønsker å gå inn og vurdere andre nasjonale ordninger, for vi har sett hvor lite vellykket Stoltenberg II-prosjektet Kulturskoletimen var, et prosjekt som skulle gi ungdom kulturopplevelser. Det skulle koste 40 mill. kr, og så endte det med å koste 182 mill. kr. Man så at det tilbudet som ungdom fikk i skolen, var lite hensiktsmessig også når det gjelder kvalitet, sammenlignet med det kulturskolen gir dem. De nasjonale ordningene som Arbeiderpartiet innførte, viser seg ikke å være veldig målrettede. Derfor mener jeg det heller ikke er hensiktsmessig å vurdere nye.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-01:
For å si det slik: Det er viktigere for regjeringen at ungdom på Vestlandet har en mamma og en pappa som har et arbeid å gå til, og som sørger for å forsørge familien, enn at ungdommene får billigere kino. Det er det som er regjeringens tilnærming. Når vi ser hvor lite kulturkortet ble brukt, og det derfor måtte avvikles – også fordi det var så stor forskjell fra fylke til fylke, som viste at det var en ordning som ikke fungerte optimalt – er vi mer opptatt av hva innholdet i kulturtilbudet er. Og når ungdom selv svarer at det er viktigere for dem med åpningstider på biblioteket, slik at de kan gå og lese der eller oppsøke andre tilbud og aktiviteter som er på biblioteket, eller at det er selve innholdet i kulturarrangementene som er viktigere enn pris, mener jeg at da skal vi høre på ungdommene, da skal vi gjøre det de ber oss om, nemlig satse på kvalitet, på innhold, på åpningstider. Da jeg var ung, ville også jeg ha billigere kino, men jeg mener ikke at det er det vi skal prioritere akkurat nå.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
«Under høringen om landbruksmeldingen ga flere unge, blant annet elever fra Jønsberg landbruksskole, uttrykk for at meldingens tiltak ville vanskeliggjøre rekruttering til næringa. Mange unge er kritiske til at velferdsordningene svekkes, og blir usikre på om de skal satse på landbruket. Forstår statsråden denne bekymringen?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Spørsmålet var egentlig stilt i en for så vidt god tone, og jeg er enig med statsråden i at mange av de faktorene som han peker på, er viktige for rekrutteringen – særlig det han peker på i forhold til lønnsomhet. Selvfølgelig er det viktig. Det å kunne ha mulighet til å komme i posisjon, både til jordstykke og til driftsmidler, er helt avgjørende. Men jeg forstår litt av problemstillingen for disse jentene som kommer fra Jønsberg. De var faktisk opptatt av at man ikke skulle fristille de midlene som i dag går til ferie og fritid, kanskje med en angst for at foreldregenerasjonen, som er vant til å være bofast på gården, assimilerer det inn i driften, slik at det på overtakelsestidspunktet faktisk ikke er midler til å møte det behovet som unge mennesker i dag i større grad har, for ferie og fritid. Derfor synes jeg faktisk at det er noe vi kanskje i større grad bør ta på alvor.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Statsråden må jo da gjøre seg noen tanker, siden dette er en så fortreffelig reform, og som kommer bonden så absolutt til gode, om hvorfor nesten samtlige i næringen sjøl er imot det, og NHO – av alle i høringen i Stortinget – beskriver at dette kan bidra til et mer useriøst arbeidsliv. Det var ikke mine ord, ikke Arbeiderpartiets ord, men det var NHO sine ord. Så jeg mener at man kanskje skal ha en viss ydmykhet til hva dette faktisk innebærer, når yngre bønder gir uttrykk for at man frykter at sjøl om pengene kommer hvert år, har man etablert et driftsnivå og investeringer som tilsier at de pengene faktisk går til noe annet enn velferd og fritid. Det er jo det som er deres poeng, at yngre mennesker i dag kanskje har en litt annen tilnærming til å gå inn i landbruket, til å drive en slik stedfast næring – at man ikke skal være på gården 365 dager, at man skal ha en viss sikkerhet hvis det skulle skje noe med helse, velferd eller for den saks skyld graviditet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Eg kan forstå den bekymringa basert på den diskusjonen som eg har følgt etter framlegginga av jordbruksmeldinga, men eg kan slett ikkje forstå ho basert på dei substansforslaga som ligg i jordbruksmeldinga. Det er nokre viktige føresetnader som må på plass for at vi skal klare å rekruttere ungdom til jordbruksnæringa. Den første er at dei trur at det er ei framtid der. Det ser vi i stor grad at ungdom faktisk trur. Fleire unge vel å investere – investeringslysta i jordbruket er større enn på veldig mange år. Eit av dei andre forholda som må vere på plass, er at det faktisk går an å leve av å drive med matproduksjon. Basert på den jordbruksavtalen som var inngått for 2017, i mai 2016, veit vi at den prognostiserte inntektsveksten i perioden 2014–2017 er 18 ¾ pst. Det er betydeleg meir enn for andre grupper. Vi ser at nedgangen i areal i jordbruket flatar ut, og at færre bønder gjev seg enn tidlegare. Jordbruksmeldinga varslar nye tiltak, f. eks. ei tydelegare arbeidsdeling mellom flatbygder og sentrale strøk, som gjer at ungdom i heile Distrikts-Noreg kan satse på ei framtid i jordbruket, f.eks. gjennom at vi i staden for å prioritere ei tidleg pensjonsordning til bønder som skal selje garden og slutte å drive med matproduksjon når dei er 62 år, heller styrkjer investeringstilskota til unge under 35 år, for å gjere det lettare å finne vegen inn i jordbruket i staden for å gjere det lettare å finne vegen ut av jordbruket. Når vi føreslår at fleire bønder, fleire unge bønder også, får større fleksibilitet, gjennom avløysarordninga, f. eks., ved først å få pengane direkte til seg i staden for via eit tredjeledd, bidreg det til at ein har større fleksibilitet til å velje i kva periode ein vil ha hjelp, kor mykje avløysarane vil ha, eller om ein i ei fase der ein byggjer seg opp, vil bruke noko meir pengar av det ein har fått, til å gjere ein eigeninnsats, og så spare ferien til året etterpå. Så eg meiner at meldinga peiker på mange fleksible ordningar som norsk ungdom som vil inn i jordbruket, vil profittere på. Jordbruksmeldinga seier også at vi skal ha eit klart mål om å auke norsk matproduksjon. Det gjev forretningsmoglegheiter for norsk ungdom. Meldinga peiker på viktige rekrutteringstiltak som å styrkje kompetansen for dei som vel å utdanne seg innanfor norsk jordbruk, ulikt, variabelt, f. eks. gjennom det arbeidet som regjeringa skal gjere saman med bondelaga no for å sjå på moglegheita for vaksenagronomutdanning, slik at også aktørar som er komne inn, men som ikkje har formell utdanning, kan få det. Så meldinga viser mange gode forslag for å styrkje grunnlaget for at norsk ungdom vel norsk jordbruk. Difor kan eg ikkje forstå bekymringa basert på det faktiske innhaldet i meldinga, men eg greier å forstå at nokre stiller seg spørsmålet basert på den diskusjonen som bl.a. Arbeiderpartiet har bidrege til å halde liv i etter framlegginga.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Eg tek alle innspel frå bondestanden på alvor, også når dei kjem via Arbeidarpartiet. Men det er viktig å hugse på at dei tilskotta som i dag går til avløysarlaga for ferie og fritid, og som medfører eit dokumentasjonskrav, kjem kvart år. Det betyr at desse pengane også vil kome kvart år med det endringsforslaget eg har lagt fram no, men dei vil gå direkte til bonden. Det betyr at ein kan velje å kjøpe avløysar – akkurat som i dag, akkurat i det same omfanget som i dag – men det einaste ein då slepp, er å sende dokumentasjon til staten om at ein har valt å bruke pengane sine på avløysar. Så det ein faktisk gjer, er å gje den enkelte bonden, ung eller gamal, større fleksibilitet, større moglegheit til å bruke tida på å stelle dyra eller graset i staden for å skrive papir til staten.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Om det skjer noko med helse, føreslår eg faktisk å vidareføre avløysarordninga som den er – dersom det er sjukdom eller andre forhold rundt helsesituasjonen som skulle tilseie at det er nødvendig. Så då foreslår eg inga endring. Så er eg glad for at Arbeidarpartiet har innsett kva for ei fortreffeleg reform dette er. Det er veldig bra. Og så vil eg åtvare mot å seie at dette gjev ein useriøsitet i arbeidslivet. Norske bønder er ganske bevisste på korleis dei legg opp drifta si. Dei kjem til å gjere gode vurderingar, og dei kjem til å betale folk anstendig løn for det arbeidet dei gjer på garden, også om dei må kjøpe tenester direkte frå avløysarlaget, eller om pengane i utgangspunktet har gått dit. Så er det ein ting som er viktig å hugse. Det er heilt rett – det er eg einig med representanten Storberget i – at det er avgjerande at ein får større fleksibilitet for unge som no vel bondeyrket. Derfor bør t.d. Arbeidarpartiet slutte seg til mitt forslag. I staden for å betale gamle bønder for å gå ut av næringa skal vi stimulere ytterlegare til investeringar for unge. Det gjer at dei t.d. kan investere i melkerobotar, som gjev større fleksibilitet, så ein slepp å vere på garden 365 dagar i året.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
«I Marker kommune har det over lengre tid vært diskusjoner om etablering av en vindmøllepark. Saken har tatt svært lang tid, den startet i 2012, og lokalmiljøet etterlyser sterkt en avklaring. Jeg viser til e-poster sendt fra Marker kommune til Olje- og energidepartementet den 4. mars 2015, 7. april og 2. november 2016, som ikke er besvart av departementet. Kan statsråden avklare når Olje- og energidepartementet kan svare på konsesjonssøknaden, og hva mener statsråden om at e-poster sendt fra Marker kommune til Olje- og energidepartementet blir stående ubesvart over flere måneder?»
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Det er pussig hvordan tilfeldighetene rår fra spørsmålet ble stilt. Jeg registrerer at i går kom avklaringen. Men – som sagt – tilfeldighetene antar jeg rår. Det er riktig som statsråden viser til, at her har det vært klagesaksbehandlinger og den type ting, og det har vært bytte i prosjektet osv. Jeg hadde gleden av å være inne i denne saken tidligere – jeg var ordfører der. Statsråden har jo også en ordførertid ikke langt bak seg. Når det gjelder de e-postene som har blitt sendt, og som jeg får opplyst av kommunen at ikke har blitt besvart, gjaldt det alle, til og med den første, fra 4. mars 2015, altså for snart to år siden. Man fikk en automatisk generert e-post som sa at e-posten var mottatt, men ikke noe svar på når den ble behandlet, eller hvordan den skulle bli behandlet. Hva vil statsråden gjøre for å sørge for at hans departement kan følge opp slike henvendelser bedre?
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
La meg først få si at konsesjonssaken som representanten Lauvås her etterspør, allerede er avgjort. På Enova-konferansen i Trondheim i går gjorde jeg det kjent at Scanergy AS fikk konsesjon til bygging og drift av vindkraftverket i Marker kommune. Det er et spennende prosjekt som bidrar til strømproduksjon til over 10 000 husstander, og skaper ringvirkninger og lønnsomme arbeidsplasser lokalt. Det viser også at det er gode vindforhold for fornybar kraftproduksjon i flere innlandsområder. Så til tidsbruken i denne saken: NVE fattet konsesjonsvedtak i desember 2013. Vedtaket ble påklaget av Marker kommune og den svenske nabokommunen Årjäng. I tillegg klaget en rekke grunneiere og andre interessenter på begge sider av riksgrensen. Departementet fikk oversendt klagen i april 2014, og samme høst ble det avholdt folkemøte og befaring i Marker. En av årsakene til at denne konsesjonssaken har tatt noe lengre tid, er at tidligere tiltakshaver E.ON overførte vindkraftprosjektet til Scanergy AS. I tillegg ble departementet orientert om at selskapet ville gå i dialog med Marker kommune om justering av prosjektet og imøtekomme kommunens innvendinger. Våren 2016 fikk departementet beskjed om at Marker og Årjäng kommuner trakk klagen på konsesjonsvedtaket. Kommunens vedtak om å trekke klagen forutsatte at man også skulle gå i dialog med Scanergy om å finne avbøtende tiltak og justeringer i prosjektet. Departementet mottok en planendringssøknad høsten 2016. Dette medførte at departementet måtte ta stilling til endringer i sluttbehandlingen av denne konsesjonssaken. Når det gjelder henvendelsene per e-post som representanten viser til, er det riktig at en av dem, fra november 2016, ikke er formelt besvart. Det er altså en av dem. Årsaken til det er at departementet måtte avvente merknader fra Fylkesmannen i Østfold og Østfold fylkeskommune om de omsøkte planendringene. I den avsluttende behandlingen ble Marker kommune gjort kjent med dette gjennom kopier av de påfølgende brevene fra Fylkesmannen og fra fylkeskommunen til departementet. I denne saken er jeg glad for at vi har funnet gode løsninger mellom kommune og utbygger som kan bidra til at det nå skapes både mer fornybar energi og arbeidsplasser og aktivitet i Marker. Og vi har ivaretatt kommunens syn på en god måte.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Vi kan nok mimre mye om ordførertiden, representanten og jeg. Men til spørsmålet knyttet til e-poster: Jeg har fått opplyst at e-posten av 4. mars 2015 fra kommunalsjefen ble besvart samme dag. Når det gjelder e-posten av 7. april, som man etterspør svar på, inneholdt den en oversendelse av et kommunalt vedtak og kopi av et brev til Scanergy og en orientering om behandlingen av en lovlighetsklage knyttet til den kommunale saksbehandlingen. Denne meldingen var ikke noe departementet skulle svare på. Når det gjelder e-posten av 2. november 2016, har jeg allerede redegjort for at den ble fulgt opp gjennom den korrespondansen som fant sted via Østfold fylkesmannsembete og Østfold fylkeskommune.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
«Etter fiberkabelbrudd utenfor kysten av Varangerhalvøya ble 3 500 mennesker isolert fra ordinær kommunikasjon over lengre tid. I tillegg ble flere fiskere uten kystradio og nødberedskap. Hva gjør statsråden for å sikre oss mot at dette skjer igjen, og når vil nye og bedre løsninger være på plass?»
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for svaret, men jeg skulle kanskje ønske at statsråden var enda litt mer konkret på hvordan de kommunene som her var berørt, vil følges opp. For situasjonen som oppsto i januar, skyldtes jo to brudd på sjøkabelen som sørger for elektronisk kommunikasjon til Berlevåg og Båtsfjord, og Fylkesmannen i Finnmark har omtalt dette som at både plan A og plan B ligger i samme kabel. Fylkesmannen har understreket behovet for en ny gjennomgang av kritisk infrastruktur i Finnmark. Fiskarlaget har henvendt seg til regjeringen og bedt om en ny risikovurdering av sentral infrastruktur, og KS Finnmark har pekt på behovet for en alternativ fiberforbindelse på land, slik at man ikke lenger skal ha både plan A og plan B i samme kabel. Hvordan ser statsråden på innspillene fra henholdsvis Fylkesmannen, Fiskarlaget og KS Finnmark?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for svaret og tolker det slik at statsråden vil gjøre de nye risikovurderingene som Fylkesmannen og Fiskarlaget har bedt om, og at det vil arbeides med å få på plass backup-løsninger som gjør at man ikke lenger får både plan A og plan B i samme kabel. Men dette reiser jo også en annen problemstilling, og det handler om beredskapen på land når uhellet, eller det uventede, inntreffer. I denne situasjonen mistet to kommuner sin elektroniske kommunikasjon med omverdenen. De berørte kommunene får ros av Fylkesmannen for måten de håndterte situasjonen på. Men vi vet samtidig at det kuttes i politiet, og at det i mange kommuner i Kyst-Finnmark er bekymring over politiets tilstedeværelse. Kan statsråden forsikre at det ved framtidige hendelser er tilstedeværende politi som kan ordne opp hvis kommunikasjonen med omverdenen faller bort?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Regjeringen jobber kontinuerlig for å forbedre landets digitale infrastruktur. Gjennom Lysne-utvalgets arbeid har vi bedre oversikt over samfunnets digitale sårbarheter. Kartleggingen har gjort det enklere å sette inn ekstra innsats der det er behov for det. Lysne-utvalget har bl.a. gitt flere konkrete anbefalinger for å redusere sårbarheten i ekom-infrastrukturen. Samferdselsministeren har hovedansvaret for sikkerheten i ekom-infrastrukturen og fremmet i 2016 en nasjonal plan for elektronisk kommunikasjon. Ekomplanen viser at flere tiltak for å styrke sikkerheten og robustheten i det elektroniske kommunikasjonsnettet må konkret gjennomføres. Samferdselsministeren melder til meg at de har kartlagt flere områder i landet der kommunene er ekstra sårbare for ekomutfall, på samme måte som vi opplevde på Varangerhalvøya. I Finnmark er det i tillegg en spesiell utfordring med framkommelighet og reparasjon på vinterstid. Nasjonal kommunikasjonsmyndighet, Nkom, har derfor startet programmet «Forsterket ekom» i samarbeid med tilbyderne Telia, ICE, Telenor og berørte myndigheter, nettopp for å styrke kommunikasjonssikkerheten i sårbare kommuner. Nkom-tilbyderen, fylkesmennene og DSB peker i samarbeid ut kommuner som utrustes med ekstra kommunikasjon og strømforsyning. Kommuner i Nordland og Finnmark har blitt prioritert i dette arbeidet. Nkom er nå i ferd med å vurdere hendelsen og om det er nødvendig å sette inn ekstra tiltak eller pålegg i nettopp disse berørte områdene. Kommunikasjonen med omverdenen er viktig for oss. Når denne faller ut, merker vi hvor sårbare vi er, og ikke minst hvor avhengige vi er av teknologi og infrastruktur. Som justis- og beredskapsminister er jeg opptatt av at vi har tilfredsstillende beredskap når sånne hendelser oppstår. Det er viktig at beredskapsaktørene evner å samarbeide godt, og at vi har gode verktøy som sikrer samhandling og kommunikasjon. Nødnett er et viktig verktøy for nød- og beredskapsetaten og aktørene. Nødnettet hadde ikke nedetid med fiberbruddet. At Nødnett var tilgjengelig for nødetatene, kommunen og Fylkesmannen, var viktig i en situasjon der de ordinære kommunikasjonsløsningene var utilgjengelige.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Igjen: Det er altså samferdselsministeren som har ansvaret for sikkerhet og beredskap i ekomnett og i tilhørende tjenester, og han har meldt til meg at Berlevåg kommune er prioritert i arbeidet med forsterket ekom, sammen med bl.a. Finnmarkskommunene Lebesby og Gamvik. Så er det slik at det er høye kostnader forbundet med å forsyne Berlevåg med forsterket kommunikasjon ved å forsterke dagens fiberforbindelse og ekstra linje inn til kommunen. Derfor vil Nkom og tilbyderne vurdere flere alternative løsninger for å få ned kostnadene, men dette er absolutt et innspill man tar med inn i den vurderingen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Det siste må jeg nok avvise: Det kuttes ikke i politiet, snarere tvert om. Med de rekordstore bevilgningene fra Stortinget med flertall fra regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre i fjor, for årets statsbudsjett, er det en betydelig økning av penger til politiet og i særdeleshet til politidistriktene. Den reformen vi står midt oppe i, handler nettopp om å legge til rette for bedre og mer likeverdige polititjenester i hele landet, og da handler det faktisk om at man har kortere responstid, mer politikraft til stede, og man skal være trygg på at reformen vil skaffe nettopp det man ønsker – et godt polititilbud i hele landet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Regjeringen øker soningskapasiteten i Norge, og det har vi gjort i hele denne regjeringsperioden. I 2014 ble kapasiteten ved Oslo fengsel økt med 20 plasser, i tillegg til at vi fikk 50 flere soningsplasser gjennom bruk av dublering i fengslene. Regjeringen framla før jul 2014 en melding til Stortinget om en utviklingsplan for kapasitet i kriminalomsorgen. Meldingen belyser den krevende kapasitetssituasjonen som var til stede da denne regjeringen tok over. I meldingen framstilles behovsprognoser og mulige løsninger for å sikre tilstrekkelig kapasitet. I 2015 ble det bevilget penger til etablering av 41 nye lukkede fengselsplasser og til en egen ungdomsenhet med inntil fire plasser. Det er også blitt bevilget 10 mill. kr, slik at flere innsatte kan overføres til behandlingsinstitusjon. Det er bevilget penger til utvidelser ved Ullersmo fengsel og ved Indre Østfold fengsel, avdeling Eidsberg, med henholdsvis 96 og 85 plasser. Deler av Oslo fengsel legges ned når disse plassene står ferdig første halvår 2017, som regjeringen påpekte i et spørsmål, men nettoøkningen blir uansett ni plasser. Det er bevilget penger i 2016 og 2017 til prosjektering av nytt fengsel i Agder med til sammen 300 plasser. Samtidig er soningsgjennomføringskapasiteten på Østlandet utredet gjennom en konseptvalgutredning med tilhørende kvalitetssikring, som er til vurdering i departementet. Regjeringen vil fortsette arbeidet med å utvide norsk fengselskapasitet for å unngå at soningskøene igjen øker, og for at kriminalomsorgen skal kunne stille et tilstrekkelig antall varetektsplasser til disposisjon for politiet. Vi må se på behovet for fengselsplasser i et nasjonalt perspektiv og ut fra faglige vurderinger. Departementet vil igangsette en konseptvalgutredning for Vestlandet, som planlegges å starte opp i andre halvår i år. Regjeringen vil komme tilbake til prioritering av tiltak, bevilgningsbehov og framdrift i forbindelse med de årlige budsjettprosessene.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg kan selvfølgelig ikke gi en dato, men jeg kan love at vi jobber så raskt vi kan for å få på plass nye fengselsplasser og øke soningskapasiteten. Dette er et prioritert område for regjeringen. Og som jeg sier: Vi har levert i høyeste grad når man ser nasjonen under ett. Jeg forstår at det er utfordringer i enkelte deler av landet, og som jeg viste til, har vi også planer når det gjelder Vestlandet. Men det tar tid å hente inn det som var lange fengselskøer da denne regjeringen overtok. Det tar tid å få på plass alle fengselsplassene. Men til tross for de utfordringene regjeringen overtok i 2013 med hensyn til både soningskø og mangel på varetektsplasser, har vi i realiteten nullet ut soningskøene. Det må også bety noe.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg har stor forståelse for det spørsmålet. Det er absolutt prioritert fra regjeringens side å finne fram til gode tilbud. Jeg har, som jeg sier, forståelse for det, men jeg kan ikke gi konkrete lovnader her og nå. Vi kommer tilbake til det, men det jeg kan love, er at dette er noe som vi tar på det høyeste alvor, og som vi vil finne gode løsninger på.