Bent Høie (Høyre), 2011-01-18:
Jeg vil takke interpellanten for at han har reist en spennende og viktig debatt. Alkohol er en vare i Norge, men det er ingen vanlig vare. Jeg oppfatter at det er bred politisk enighet om at alkohol er en vare som skal reguleres, både gjennom pris og tilgjengelighet, og at en ser både de positive og de negative sidene av denne varen. I et folkehelseperspektiv er det ikke tvil om at alkoholbruk er en av de mest alvorlige utfordringene vi står overfor, selv om de aller fleste land i verden der alkoholbruk er lovlig, på en måte vil se på Norge som et ideal når det gjelder vår alkoholpolitikk og våre resultater knyttet til folkehelsearbeidet mot alkohol. Men det er noen negative utviklingstrekk, som også interpellanten og helse- og omsorgsministeren var inne på. Forklaringene på dette er nok litt ulike. Representanten Jon Jæger Gåsvatn var inne på noen av dem. Det er helt åpenbart at det er en del av en globaliseringstrend. Utfordringen er selvfølgelig at hvis vi beholder vår norske helgedrikkekultur, men kombinerer den med en sydeuropeisk ukedrikkekultur, blir summen veldig utfordrende for folkehelsen. Det andre er at det også åpenbart er et resultat av et betydelig mer likestilt samfunn – en del av økningen i alkoholforbruket skyldes at kvinner i større og større grad drikker tilsvarende som menn. I et folkehelseperspektiv er jeg enig i mye av det som helse- og omsorgsministeren trakk fram, som det var vesentlig å trekke fram i forbindelse med arbeidet med en stortingsmelding om ruspolitikk. Jeg tror det er viktig å konsentrere den nye innsatsen om noen områder der vi vet at vi får best resultater. Det vil være å se på virkemidler for ytterligere å heve debutalderen. Det vet vi er et av de mest effektive virkemidlene som vi kan ha, spesielt i et folkehelseperspektiv, for det å heve debutalderen vil også ha stor betydning for alkoholkonsumet resten av livet. Det å verne om de «hvite» sonene i samfunnet, som bilkjøring, som graviditet, som arbeidslivet, som idretten og som arbeidet med barn og unge, er det ganske bred enighet om. Selv om det er bred enighet om disse områdene, blir de utfordret. Vi ser det når det gjelder området knyttet til kvinner og graviditet, men ikke minst tror jeg det kanskje er utfordringer knyttet til arbeidslivet, som kanskje er et av de områdene der det i større grad har blitt mer og mer akseptert at alkohol er blitt mer naturlig, noe som skaper problemer, ikke minst for dem som er rusmiddelavhengige, og som deltar i arbeidslivet. Det tredje området er knyttet opp mot skjenking, det å få skjenkingen inn i ordnede former, sørge for at denne næringen i større grad er preget av seriøse aktører, og at en har mer effektive virkemidler for å få de useriøse aktørene ut av næringen. Når det gjelder de som er blitt rammet, og som er blitt avhengig av alkohol, er det fortsatt store utfordringer knyttet til behandlingstilbudet. Vi ser at det i debatten om rusmiddelavhengighet er en veldig sterk fokusering på dem som er avhengig av ulovlige rusmidler, men en betydelig mindre fokusering på dem som er alkoholavhengige, selv om alkoholavhengighet fortsatt er det største rusproblemet i det norske samfunnet. Der vil fastlegene kunne spille en viktig rolle, som de dessverre ikke i tilstrekkelig grad gjør i dag. Veldig mange av fastlegene er jevnlig i kontakt med dem som er alkoholavhengige, uten at det nødvendigvis fører til at en hjelper til med å få satt i gang med behandling. Når det gjelder behandlingsmetoder og behandlingstilbud, tror jeg også det er viktig å lære av andre land når det spesielt gjelder behandling for alkoholavhengighet. Der ser en at ordningen knyttet til AA-behandlingen, oppfølgingen med ettervern, i mye større grad er utbygd i andre land, og vi bør i forbindelse med stortingsmeldingen om ruspolitikk også vurdere om en ikke i større grad skal bidra til det i Norge.