Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2017-10-10:
Det er hyggelig å være tilbake igjen etter valget! Trontalen viser at regjeringen vil føre en ambisiøs utenrikspolitikk, en politikk hvor vi på lik linje med andre land vil sette egne interesser først – noe som for øvrig burde være en selvfølgelighet. At man setter eget lands interesser først, betyr ikke at utenrikspolitikken ikke kan forholde seg til verden på en god måte. Eksempelvis er ingen tjent med at Norge fører en løssluppen innvandringspolitikk, slik det er blitt gjort tidligere. Skal Norge kunne opprettholde et samfunn basert på gode, liberale fellesverdier, må innvandringen reguleres strengt. Det overordnede fokus må være at verdier assimileres og fellesarenaer oppsøkes. En god, vellykket og forsvarlig innvandringspolitikk kan ikke måles ut fra antall alene, men ut fra hvorvidt de som kommer til Norge, selv tar initiativ til å benytte seg av de mulighetene som vårt samfunn gir, og blir aktive bidragsytere. Forsvarets langtidsplan, LTP, er ambisiøs og vil være krevende å gjennomføre. Det er derfor bra at det er et stort flertall som stiller seg bak planen. Landmaktstudien vil komplementere LTP og samlet gi Forsvaret økt kampkraft. LTP-en er ikke slutten på regjeringens satsing på Forsvaret. Det er begynnelsen. Norge har sluttet seg til NATOs ambisiøse mål om å bruke 2 pst. av BNP på forsvar, og det betyr satsing utover LTP. Vi har behovet, og vi har pengene. La oss samtidig være ærlig og innrømme at det ikke er utenkelig at en plan kan bli noe dyrere å implementere enn det regnestykkene tilsier i forkant. Når det er sagt, er det ikke gale regnestykker som skal avgjøre om Norge oppfyller sine forpliktelser. Det er kampkraften som avgjør. Derfor er det Fremskrittspartiets ambisjon å styrke Forsvaret utover det som ligger i LTP-en. Vi vil over tid stadig nærme oss 2 pst.-målet, noe vårt landsmøte har vedtatt. Skal vi lykkes med det, må vi i enda sterkere grad involvere vår egen forsvarsindustri. Slik mange andre land gjør, bør vi aktivt bruke styrking av eget forsvar til aktiv styrking av forsvarsindustrien. Økt kampkraft kan parallelt bidra til industriell kampkraft og teknologisk utvikling. Det vil samtidig skape synergieffekter innenfor høyteknologi generelt. Arbeiderpartiets parlamentariske leder holdt tidligere i dag et innlegg som tvinger meg til et noe annet fokus enn jeg hadde tenkt. Representanten Gahr Støre påpekte at Norges tilknytning til EU gjennom EØS og vårt medlemskap i NATO ligger fast – og det høres jo tilforlatelig ut. Utfordringen til Arbeiderpartiets leder er imidlertid at verken EØS som samarbeidsverktøy eller NATO som organisasjon selv ligger fast. Med andre ord sier representanten Gahr Støre at Norge skal sitte stille i båten samtidig som båten beveger seg raskt. Det er et lite visjonært syn på Norges plass og rolle. Ellers registrerte jeg at Gahr Støre fortsetter valgkampen. Favoritten er at Fremskrittspartiet ligger til høyre for Høyre. Gøyal polemikk, men helt i utakt med folket – noe velgerne igjen gjennomskuet. Fremskrittspartiet har siden partiet ble grunnlagt representert folk flest, og våre velgere er i særlig grad blitt rekruttert fra et elitistisk og lite folkelig Arbeiderparti. Så hver gang Gahr Støre gjentar denne undergravende analysen, sparker han sine tidligere velgere på leggen. Norge har gjennom mange år deltatt i ulike internasjonale operasjoner. Det har vært fredsbevarende og fredsopprettende operasjoner og krigsoperasjoner. Våre krigsoperasjoner har utelukkende skjedd gjennom NATO, eller såkalte «Coalition of the Willing». Det oppstår mange dilemmaer i slike operasjoner. Man må tenke hvorvidt krigsoperasjoner har de ønskede konsekvenser. NATOs opprinnelige engasjement i Afghanistan var et oppdrag etter NATO-paktens artikkel 5, og Norge bidro selvfølgelig. I Afghanistan har det gått fra vondt til verre. Taliban kontrollerer i dag 70 pst. av landet. I forlengelsen av dette er 50 000 amerikanske våpen på avveie. De var i utgangspunktet gitt til afghanske sikkerhetsstyrker, og de er deretter forsvunnet. Et annet paradoks er at USA har brukt mer penger i Afghanistan enn landet gjorde for å gjenreise Europa etter den andre verdenskrig – mer enn Marshallhjelpen. Det er ikke noe fasitsvar på dette, men det er viktig at Norge foretar selvstendige analyser av norsk engasjement, men selvsagt i tett dialog med NATOs øvrige medlemsland. Det samme gjelder eventuelt forlenget engasjement den dagen Den islamske stat er nedkjempet. Det er avgjørende at Norge ivaretar egne sikkerhetspolitiske interesser. Disse er særlig tuftet på et sterkt allianseforsvar innenfor rammen av NATO. Artikkel 5 sikrer et kollektivt forsvar samtidig som NATOs artikkel 3 er en garanti for at alliansens medlemmer deler og praktiserer demokratiske verdier. Nettopp dette kan bli en utfordring for alliansen i relativt nær fremtid. La det være helt klart at Norge har en sterk interesse av at verden er tuftet på internasjonal rettsorden og sterke institusjoner.