André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
Justiskomiteens medlemmer deler Regjeringens utgangspunkt om at en må bekjempe organisert kriminalitet og menneskehandel. Det er på den bakgrunn enighet om at en trenger ekstraordinære etterforskningsmetoder for å kunne hanskes med miljøer som er spesielt lukkete og har sin egen strenge form for internjustis. Fremskrittspartiet står fortsatt alene om det synspunktet at det ville være hensiktsmessig at Norge fikk tilgang til de samme etterforskningsmetodene som f.eks. Frankrike. Det er enighet i komiteen om at en har behov for et straffebud der en straffer det å inngå forbund med tanke på å begå lovbrudd. Utformingen av regelen er det likevel ikke enighet om, og de respektive partier vil antakeligvis redegjøre for sine syn. Fremskrittspartiet ser det som naturlig at en tar utgangspunkt i det å inngå forbundet, ikke i spørsmålet om hvilken strafferamme de planlagte lovbrudd forventes å ha. Dette er fra Fremskrittspartiets ståsted av underordnet betydning. Når vi likevel har valgt å støtte flertallet i at det kun skal gjelde dersom strafferammen er tre år, skyldes dette at en da får en hensiktsmessig sammenheng mellom etterforskningsmetoder og prosessregler når det gjelder bekjempelse av organisert kriminalitet. Det forundrer meg noe at det er så lite samsvar mellom ordbruk og handlinger når det gjelder bekjempelse av organisert kriminalitet. Når flertallet går inn for en dobling av straffen, men aldri mer enn fem år, dersom kriminaliteten er del av organisert kriminalitet, sier en at det bare er småkriminelle det er viktig å bekjempe i denne sammenheng. Fra Fremskrittspartiets ståsted er dette i beste fall et galt signal å gi! Det må være slik at en må få samme dobling av straffen også der det organiseres grov kriminalitet. Da vil en nettopp kunne slå hardt ned på de mest samfunnsskadelige forholdene. Bedre blir det ikke når deltakerne i et forbund kun skal få en økt strafferamme dersom ikke forholdet går inn under en strengere straffebestemmelse. Det er også uheldig at flertallet – for ikke å være for slemme med de virkelig kriminelle i Norge – ikke ønsker å la straffehøyninger ved organisert kriminalitet få virke sammen med konkurrens og gjentakelse. Til sammen gir alt dette kriminelle som organiserer seg for å begå flere alvorlige handlinger, en stor strafferabatt. Men nå er jo ikke kvantumsrabatt for forbrytelser noe nytt i Norge. For å unngå disse strafferabattene ønsker vi i Fremskrittspartiet å videreføre vårt standpunkt om at kriminelle handlinger må vurderes enkeltvis og legges sammen. Fremskrittspartiet foreslår også at maksimal ramme for alle handlinger blir 30 år. Dette er i tråd med tidligere forslag fremmet av oss. Statsråden har også sendt ut på høring forslag om 30 års maksimalstraff. Selv om det har gått en god stund, kan det ikke sies at det har kommet mye konkret ut av dette. Det er ønskelig at en gir kriminelle gjengangere en ekstra straff, her som en ekstra betinget straff. Da vil en gi et ekstra incentiv til å avholde seg fra ytterligere kriminalitet, men en vil også få en strengere håndtering der hvor dette likevel ikke har den ønskede effekt. Men skal den individualpreventive betingede straffen hjelpe, må denne tillegges på et tidspunkt da dette kan ha effekt. En bør altså starte med dette allerede fra andre domfellelse. Da kommer effekten ved en eventuell tredje domfellelse. Det å vente til fjerde eller femte domfellelse betyr at den kriminelle løpebanen er så sementert at den preventive effekten nok overskygges av den renovasjonsmessige om å holde personen lengst mulig inne bak murene. Et spørsmål er fra hvilket tidspunkt en skal vurderes som gjenganger. Flertallet mener dette kun skal gjelde handlinger begått etter fylte 18 år og etter at soning er påbegynt. Fremskrittspartiet mener det mest hensiktsmessige er å forholde seg til den kriminelle lavalder. Så får domstolene naturligvis ta de nødvendige forhold i betraktning når straff skal utmåles. Det er noe underlig at det er handlinger begått etter påbegynt soning som skal regnes med. Spesielt med de soningskøene som er i Norge, er det beklagelig at handlinger begått mellom rettskraftig dom og soning ikke skal regnes som gjengangerforhold. Senest på det tidspunkt rettskraftig dom foreligger, må enhver forstå at nye handlinger er å anse som like alvorlige som handlinger begått etter påbegynt soning. Forbrytelser begått mellom dom og soning er noe befolkningen faktisk reagerer meget sterkt på. Begrepet «handel med mennesker» har etter Fremskrittspartiets oppfatning en videre ramme enn det som flertallet synes å legge i sin vurdering. Grunnen til at Fremskrittspartiet ikke har sluttet seg til merknaden fra flertallet, er ikke at vi er uenig i det som anføres, men at det er viktig at også andre forhold, slik som tvangsarbeid, fjerning av organer mv. tas med i det som må bekjempes. Regjeringen har dette med i den proposisjonen som er framlagt for Stortinget, og jeg velger å tro at også flertallet støtter dette, selv om deres merknader ikke direkte kan sies å gjøre det. Når det gjelder barnepornografi, er dette et onde som har vist seg vanskelig å bekjempe effektivt. Dette skyldes i stor grad at miljøene er rimelig lukket. På dette punktet er det likhet mellom ringer som utveksler barnepornografi, og annen organisert kriminalitet. Fremskrittspartiet er glad for at strafferammen økes, slik at de samme virkemidlene kan benyttes her som ved bekjempelse av annen organisert kriminalitet. Det vil også være viktig når det gjelder behovet for å kunne infiltrere miljøer, noe vi kommer tilbake til i en senere sak. Jeg tar opp de forslag som Fremskrittspartiet står bak.