Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Trontalen sier ikke så veldig mye om forsvarspolitikk, ikke engang om det kommer en ny langtidsproposisjon for Forsvaret i perioden, noe vi venter på. Og ikke ett ord om hvorvidt Regjeringen akter å følge opp forliket med Arbeiderpartiet fra juni 2002. Stabilitet og forutsigbarhet var utgangspunktet for forliket. Det har vært tøffe omstillingstiltak. Men uansett skulle steder som Haakonsvern, Ørlandet Hovedflystasjon og det lille lokalsamfunnet Sørreisa vite at det vi hadde vedtatt, det skulle vi stå for. Jeg har det siste halve året besøkt en rekke lokalsamfunn med forsvarsarbeidsplasser. De har forsonet seg med den strukturen og de arbeidsoppgavene som de nå har fått. Jeg har vært i Bjerkvik i Nordland, i Lakselv og i Syd-Varanger, på Karljohansvern i Horten og på Bardufoss, bare for å nevne noen steder med store omstillinger, men der Forsvaret fortsatt betyr mye for å sikre lokalbefolkningen arbeid. Dersom forliket ikke følges opp, vet vi at det går ut over den vedtatte strukturen. Det vil gå ut over både lokalsamfunn og norsk sikkerhetspolitikk, men det vil først og fremst skape usikkerhet i stedet for forutsigbarhet. Forsvars- og sikkerhetspolitikken – på samme måte som utenrikspolitikken – må være tuftet på et bredt flertall i Stortinget. Stikkord må være budsjettmessig forutsigbarhet og stabilitet, slik at Forsvaret kan få gjennomført den organiseringsprosessen som er startet, og som Jens Stoltenberg i dag omtalte som et av de store moderniseringsprosjektene i offentlig sektor under hans regjering. Vi etablerer en ny forsvarsstruktur med en større og bedre operativ evne og utvikler en struktur som er tilpasset dagens og framtidens sikkerhetspolitiske utfordringer. Det forsvarspolitiske forliket fra våren 2002 var derfor helt nødvendig for å fjerne den ubalansen som vi hadde fått mellom struktur og økonomiske rammer året før. Omleggingen av Forsvaret må også sees i lys av vår rolle i NATO. NATO kan imidlertid bare spille en rolle for norsk sikkerhet dersom alliansen er tilpasset de nye sikkerhetspolitiske oppgavene. Trusselbildet er, som vi vet, ingen konstant faktor. 11. september 2001 endret internasjonal politikk i veldig stor grad. Irak-krigen har ytterligere endret den globale orden og ikke minst forholdet over Atlanterhavet. NATOs nye generalsekretær har en stor oppgave med å gjenvinne tilliten og samarbeidet over Atlanterhavet. Dette i tillegg til å bidra til å gi EUs forsvars- og sikkerhetspolitikk en utviklingsmulighet, vel å merke med forankring i NATOs rammeverk og i NATOs infrastruktur. For Norge er dette særdeles viktig. Hvis ikke blir vi stående utenfor også de beslutninger som former sikkerhetspolitikken i våre nærområder. Nå skapes den kalde krigens forsvarsallianse om til et bredt sikkerhetspolitisk samarbeidsorgan med hele det gamle Øst-Europa som medlemmer, og får stadig større politisk betydning – også når det gjelder samarbeidet med EU. Vi sier hele tiden at kampen mot terrorisme må være langsiktig, den må være helhetlig, men den må ikke minst foregå på flere fronter samtidig. Kampen mot terrorisme må bekjempes med politiske, med diplomatiske, med økonomiske og med militære virkemidler. Vi skal føre en aktiv nærområdepolitikk, sikre våre interesser i Europa og bidra til global utjamning. Dagens trusselbilde stiller større krav til fleksibilitet og utnyttelse av våre ressurser. Med et bredt stortingsflertall i ryggen har Norge sendt tropper og sivilt-militært mannskap til Afghanistan. Og la oss nå ikke glemme Afghanistan. For når det gjelder Afghanistan, ser vi nå utfordringer på flere områder. Taliban-styret er fjernet, men kampen er ikke over. Afghanistan trenger både langsiktig utviklingshjelp, sikkerhetsassistanse og politisk hjelp for å få etablert demokratiske institusjoner. Hvis ikke kan grunnlaget for terrorisme dannes på nytt i det landet der Al Qaida fant sin politiske alliansepartner. Samtidig vet vi at hjelpeorganisasjoner ikke kan drive utvikling uten sikkerhet. Uten sikkerhet kan heller ikke politiske organisasjoner utvikle seg. Jeg hilser på denne bakgrunn velkommen det initiativet som Hilde Frafjord Johnson har kommet med når det gjelder å gjøre Afghanistan til samarbeidsland, i tillegg til militær bistand.