trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-12-13:
Høyre har selvfølgelig hentet opplysninger der alle andre henter opplysninger, bl.a. fra NOVA-rapporten. Vi er i kontakt med politi, med barnevern og med skoler. Vi har hentet opplysninger der opplysninger er å finne. Heldigvis er det slik at hovedtyngden av våre ungdommer er kjempeflotte. Vi har en kjekk oppvoksende generasjon, med unntak for de få prosentene som har en atferd som er mer problemfylt, mer konfliktfylt, enn atferden til problemungdom før og faktisk gjør dem farlige både i forhold til seg selv og i forhold til omgivelsene. Vi har alltid hatt en liten del som ikke har klart å følge spillereglene, en liten del som har bydd på problemer, men problemene hos disse få er uten tvil større i dag og har også større konsekvenser. Vi ser at ulike former for farlig ungdomsdop er på fremmarsj i enkelte miljøer. Ungdom prøver seg på dop som har uhyggelige langtidsvirkninger. Dette er problemer vi ikke hadde før, og det er problemer som vi er nødt til å ta veldig alvorlig nå. Vi ser også at dette er en økende gruppe. Det står også i budsjettproposisjonen om kompleksiteten i barnevernet at barnevernets barn som har behov for både psykiatriske tjenester og andre tjenester, er en stadig mer utfordrende gruppe faglig, fordi problemene er tyngre og annerledes enn før. Jeg registrerte at også Barneombudet for ikke så forferdelig mange dager siden skrev i avisen omtrent det samme som Høyre skrev i sine merknader til Ot.prp. nr. 63 for 1997-98 om barn i et lovløst rom, barn som ikke får den hjelp de har bruk for.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-12-13:
Statsråden snakket om «Et enklere Norge», og det er et prosjekt som vi i Høyre setter stor pris på. Vi oppfatter det som et svar på noe vi har bedt om i årevis, og vi er glad for at statsråden nå gir uttrykk for at en gjennom en effektiviseringsprosess av offentlig forvaltning forventer en innsparing. Den forventningen deler vi i Høyre. Høyre har bedt om en vurdering av fylkesmannens portefølje i mange år. Jeg må gi statsråden og hennes departement en blomst for en svært oversiktlig og grei proposisjon i år som skikkelig viser hvilken oppgaveportefølje fylkesmannen sitter med. Jeg vil spørre statsråden om hun allerede nå ser klare områder som kan og bør skilles ut fra fylkesmannens portefølje. Jeg vil også spørre om Regjeringen vil fremme lovendringsforslag i tilknytning til den offentlige forvaltning og effektiviseringsprosessen der, og om Regjeringen vil fremme lovendringsforslag fortløpende, eller om de har til hensikt å vente til hele omstillingsdokumentet er ferdig utarbeidet. Til sist et lite spørsmål angående Statsbygg: Ser statsråden det nå som et problem at begrensningene, beskjæringen av Statsbyggs budsjett, både kan fordyre byggeprosjekter og føre til utsettelse av byggeprosjekter som kanskje ikke burde vært utsatt, at vi muligens nå er i ferd med å opparbeide oss et etterslep innenfor Statsbyggs ansvarsområde som vi kanskje kunne ønsket oss å være foruten?
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
I en merknad, og for så vidt også i innlegget sitt, har representanten Sandberg gitt uttrykk for at Fremskrittspartiet er veldig bekymret for fylkesmennenes tilsynsoppgave i forhold til barnevernet. Fremskrittspartiet viser i en merknad til at 16 av 18 fylkesmenn brøt regelverket som skal ivareta rettssikkerheten til en av samfunnets svakeste grupper. Så i neste merknad gir Fremskrittspartiet uttrykk for at de er tilfreds med de lokale omstillingstiltakene, som så langt har resultert i at antallet årsverk i fylkesmannsembetene er redusert med 8,7 pst. i perioden 1996-1998. De sier også at de forventer seg ytterligere reduksjoner i bemanningen. Som svar på sine bekymringer foreslår de kutt i bevilgningene med 34 mill. kr i sitt primære budsjett. Hvordan henger dette sammen? Jeg synes ærlig talt at det stiller bekymringen for de svakeste i et underlig lys. Også på et annet område driver Fremskrittspartiet med et dobbeltspill etter mitt syn. Det gjelder Statens Pensjonskasse, hvor de sammen med komiteen gir uttrykk for at det er viktig at vi har en statlig pensjonsordning som er i stand til å ta imot den store økningen i antall pensjonister som vil komme etter tusenårsskiftet. Så foreslår de som en konklusjon på det å redusere kapitlet med 6 mill. kr. Jeg synes at Sandberg bør ha en god forklaring på denne måten å budsjettere på.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
I sine generelle merknader i innstillingen understreket Høyre innledningsvis at det må stilles klare krav til offentlige tjenester, at de skal være tilgjengelige når folk trenger dem, at tjenestene skal ha en høy kvalitet og at de skal være tilpasset den enkelte brukers behov der og da. Det høres veldig fint ut, men Høyre kutter jo nesten konsekvent i bevilgningene til offentlige tilbud i sine opprinnelige budsjettforslag. Og så vidt jeg husker, har de kuttet 4 milliarder kr i kommunebudsjettet for neste år. Hvordan ser Høyre for seg at det offentlige skal makte å innfri de sterke kravene som de stiller her, med stadig mindre penger? Vi har stadig økende behov, og et stadig økende antall mennesker som stiller krav til kommunene. Er ikke Høyres opplegg et opplegg for privatisering ut fra en ideologisk grunnholdning? I så tilfelle burde man heller si det åpent. Jeg vil også konfrontere Høyre med merknadene om fylkesmannens tilsynsoppgaver overfor barnevernet, ikke minst fordi Inger Stolt-Nielsen så sterkt understreket at man ikke måtte redusere det arbeidet. Men Høyre står her sammen med Fremskrittspartiet, om enn litt mer beskjedne: De kutter bare 10 mill. kr. Det Høyre foretar nå, er en forskuttering av en eventuell innsparing og så håper de det beste. Etter mitt syn er det mildt sagt en lite betryggende framgangsmåte som her velges.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Det framgår av budsjettforslaget fra Regjeringen at den ønsker å begrense nye utbyggingsoppgaver i regi av Statsbygg, men begrunnelsen for den begrensningen synes noe uklar. Jeg vil derfor spørre statsråden om hun kan redegjøre litt for hva som ligger bak en slik holdning – er det hensynet til omorganiseringen av selskapet eller er det hensynet til den økonomiske politikken og det å unngå å overopphete økonomien vår. Jeg spør fordi mange nye større og mindre byggeprosjekter ligger i løypa for å bli gjennomført, det gjelder ikke minst innenfor undervisningssektoren. Hvis det er mulig, vil jeg også gjerne ha statsrådens syn på hvordan hun vurderer mulighetene for økt aktivitet i Statsbyggs regi i løpet av året. Jeg håper nemlig at denne omorganiseringsprosessen som selskapet er i, ikke nærmest blir liggende som en klam hånd over selskapet i lang tid. Selskapet har som kjent også relativt stor frihet til å starte byggeprosjekter innenfor de rammer som blir gitt.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Jeg skal ikke gi meg inn på noen vurdering av ansvarsforholdene knyttet til denne saken. Det kommer vi tilbake til. Men det ville ha vært påfallende dersom saken passerte Stortinget som om ingenting hadde skjedd. Det dreier seg tross alt om økning i kostnadsrammen på flere hundre millioner kroner. Selv om mange av oss nok hadde bange anelser da vi før ferien fastsatte et nytt kostnadstak, og fryktet at vi ville få saken enda en gang til behandling, hadde vi vel likevel tro på at departementet hadde situasjonen sånn noenlunde under kontroll. Et halvt år senere må vi dessverre slå fast at departementet umulig kunne ha hatt den forventede styringen med utviklingen. Det har allerede vært brukt store og kraftige uttrykk i denne saken. Jeg skal ikke finne fram noen nye. Men jeg har stor forståelse for at det både utenfor og innenfor dette huset snakkes om skandale, og det uansett hvor ansvar til syvende og sist må plasseres. Regjeringen foreslår nå et nytt tak, inklusiv 105 mill. kr som reserve. Et så stort reservebeløp tyder på at usikkerheten fortsatt er svært stor. Jeg finner grunn til, i likhet med saksordføreren, å påpeke at ikke alle tilleggsbevilgningene representerer det vi vanligvis kaller for overskridelser. Det er viktig å ha det klart for seg. Det er nemlig mange årsaker til de økte kostnadene i henhold til stortingsproposisjonen, og vi skal ikke rette baker for smed. Jeg har merket meg at statsråden selv har tatt initiativet til en gjennomgang av hele byggeprosessen. Jeg kan imidlertid vanskelig se at en slik gjennomgang kan rette opp inntrykket som er skapt om en svært mangelfull oppfølging både fra Statsbyggs og departementets side, og det vil jo slett ikke redusere kostnadene. Slik saken nå står, må alle bidra til at prosjektet blir fullført så snart som overhodet mulig. Jeg håper inderlig at flytting kan skje slik departementet sier i proposisjonen, men jeg føler meg ærlig talt ikke helt trygg på det. Det påhviler Regjeringen et stort ansvar å følge opp dette. Når komiteen ikke går grundigere inn på saken enn den har gjort i innstillingen denne gang, er det fordi kontroll- og konstitusjonskomiteen med bakgrunn i Riksrevisjonens rapport vil gjennomgå hele saken og plassere ansvar der ansvar måtte høre hjemme.
Anne Lise Lunde (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Høgre står saman med Framstegspartiet i ei elendeomtale under kapitlet Tiltak i barne- og ungdomsvernet. Eg siterer: «Disse medlemmer vil her vise til den negative utvikling man er vitne til både når det gjelder unge kriminelle, og den uro og utrygghet man har registrert innen barne- og ungdomsskolen i 1999 bare ser ut til å øke.» Handlingsplanen mot barne- og ungdomskriminalitet som vart lagd fram førre veke, viser at Regjeringa tek situasjonen på alvor. Mitt spørsmål er: Kvar har Høgre henta sin informasjon til det siterte situasjonsbiletet? Etter det eg kjenner til, gir det forskingsresultatet NOVA utførte i 1998 på dette området, eit langt meir nyansert bilete av situasjonen blant unge i storbyane. Undersøkinga viser at positive haldningar, som m.a. respekt for lovverket, er eit rettare bilete enn vald, utagering og lovbrot. Men undersøkinga avdekkjer ei lita gruppe tungt belasta ungdomar med omfattande åtferdsproblem. Desse representerer ca. 5 pst. av ungdomane som var med i undersøkinga. Eg kunne gått vidare med opplysningar frå kriminalstatistikken som byggjer på rapportar frå politikammera. No tilbake til spørsmålet: Kvar har Høgre henta sin bakgrunn for å vere med på denne dystre omtala av situasjonen blant barn og unge?
Anne Lise Lunde (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Kristeleg Folkeparti ser det nødvendig at regjering og storting fører ein familiepolitikk som legg til rette for trygge og gode oppvekst- og levekår for barn og ungdom. Det er viktig å fokusere på forhold som i utgangspunktet skaper ei stabil og trygg ramme rundt barnas første leveår. Det er viktig å gjere den vaksne generasjonen meir medveten på det medansvaret den har i familien, i høve til naboskap m.m., for å sikre eit trygt og godt oppvekstmiljø. Kristeleg Folkeparti meiner at midlar på statsbudsjettet til foreldrerettleiing og samlivstiltak er eitt av dei førebyggande tiltaka vi treng. Vi meiner dette er arbeid som skal kunne gje positive resultat. Eg viser elles til omtala av dette i budsjettinnstillinga. Komiteen meiner at dei frivillige barne- og ungdomsorganisasjonane spelar ei viktig rolle i arbeidet for å gje gode oppvekstmiljø. Kristeleg Folkeparti vil understreke at det er viktig med eit godt samarbeid mellom offentlege og frivillige krefter i arbeidet for å tryggje og gje gode oppvekstmiljø. Det er i tillegg viktig å skape dialog med barn og unge, slik at dei sjølve får vere med og delta i utforminga av politikken rundt oppvekstmiljøet sitt. Så over til kap. 856, barnehagar, med ein kort omtale av nokre tiltak. Budsjettavtalen mellom regjeringspartia og Arbeidarpartiet styrkjer driftsstøtta til barnehagar med 100 mill. kr. Vi viser så til eitt av punkta i avtalen som vart inngått mellom Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet i komiteen. 95 millionar kr av desse 100 mill. kr skal nyttast til å auke tilskotssatsane for barn under tre år i barnehagane. Ettersom ein er kjend med at mange private barnehagar slit med økonomien, meiner vi at denne auken av driftstilskotet til småbarnsplassane kan gje litt hjelp til private barnehagar som er utan kommunestøtte, fordi det er desse plassane som har høgast driftskostnader pr. barn. Eg vil kort nemne at 5 mill. kr blir avsette til utviding av forsøket med gratis korttidsplass til femåringar i bydel Gamle Oslo, slik at tilbodet også skulle omfatte fireåringar. Vi vil minne om at dette er eit forsøk som har si jamlege evaluering. Kristeleg Folkeparti ønskjer at det innanfor Barne- og familiedepartementet sitt budsjettområde blir gjort vedtak og løyvingar som får positiv verknad for oppvekst og levekår for barn og unge, og som vidare vil medverke til at også storsamfunnet får gode levekår.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Jeg vil gjerne få lov til å rette opp vedtaket til VII i rammeområde 3. Der har det falt ut noen kapittelnummer. I vedtaket skal det stå 320, 321, 322, 323, 324 og 326.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Feil nr. 1: Fremskrittspartiets representant framstilte meg som meget fornøyd med det vi hadde oppnådd i forhold til avtalen. Da vil jeg anbefale representanten å lese avisen, slik at han kan se hva slags kommentarer jeg hadde etter at budsjettsamarbeidet var i orden. Men det jeg prøvde å framheve, er nettopp de tingene som har vært positive, og det var flere barnehageplasser og kanskje lavere foreldrebetaling. Jeg understrekte også at jeg syns vi kunne ha gått enda lenger. Når det gjelder private barnehager, er Arbeiderpartiet også opptatt av det. Vi ønsker å sidestille de private og de offentlige barnehagene, og har faktisk skrevet om akkurat det i våre merknader. Når det gjelder det tilskuddet på 45 mill. kr, er det helt riktig som representanten fra Fremskrittspartiet sier, nemlig at man kunne bruke det til stimuleringstilskudd eller som et tilskudd til de private barnehagene. Ut fra den korte tiden vi hadde, var det ikke mulig å finne en rimelig måte å gjøre det på, slik at vi kunne gi 45 mill. kr til de private barnehagene. Vi avventer derfor nå det Regjeringen kommer til å legge fram i barnehagemeldingen, for nettopp å sidestille de private og de offentlige barnehagene. Men det å bli sidestilt betyr også at man må kunne stille de samme kravene til de private barnehagene som til de offentlige barnehagene. Og jeg håper faktisk på Fremskrittspartiets støtte til at de skal ha en noenlunde rimelig foreldrebetaling, at det skal være ordnede arbeidsavtaler for de ansatte og at det f.eks. skal være søskenmoderasjon og fellesopptak i kommunen. Det kan være en interessant diskusjon.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Av representanten fra Høyre har jeg nå blitt beskyldt for å drive dobbeltkommunikasjon, eller at det er dobbeltkommunikasjon i Arbeiderpartiet. Men der har vi det såpass åpent – jeg vet ikke om de har erfaring med det i Høyre – at medlemmer av partiet kan være uenig med lederen i forskjellige spørsmål. Det er flere enn jeg som er uenig med lederen i kontantstøttespørsmålet. Faktisk er vi så uenige at det er landsmøtet som skal avgjøre om Arbeiderpartiet skal gå inn for kontantstøtten i neste periode. Det spørsmålet kan Inger Stolt-Nielsen, representanten fra Høyre, få avklart i forbindelse med Arbeiderpartiets landsmøte i november til neste år. Det andre spørsmålet som representanten tok opp, er om avtaler mellom partene i arbeidslivet er evigvarende. Det er klart de ikke er det. Det er de ikke, men hvem er det som skal avgjøre om disse avtalene er evigvarende? Jo, det er et forhold mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, og det er de som til enhver tid må finne ut om denne avtalen skal videreføres eller ikke. Arbeiderpartiet har den respekten både for arbeidstakerorganisasjonene og arbeidsgiverne, som faktisk er staten, at vi mener at dette finner de ut av selv. Jeg merker meg at Høyre ikke er spesielt opptatt av arbeidsavtaler mellom ansatte og arbeidsgiver. Blant annet har det kommet klart til uttrykk i forhold til lærerorganisasjonene, hvor de griper inn på en meget uhensiktsmessig måte med forslag som avtalepartene bør komme fram til.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Representanten Sandberg syntes det var en «tam stemning» i debatten, men maken til innlegg uten temperament fra Fremskrittspartiet skal en vel lete lenge etter. Kun én gang skjelte han ut Arbeiderpartiet. Jeg tok det som utskjelling da han sa at Arbeiderpartiet var fornøyd med forliket. Nå er det slik at Fremskrittspartiet ser på ekteskapet som det mest stabile og det de ønsker å ha. Det forundrer meg, for i en debatt om kultur for ca. et par timer siden ville representanten Sandberg ha individuelle løsninger. Enhver skulle kunne velge hva slags kultur en ville ha, og betale for det. Men når det gjelder ekteskap eller samlivsformer, skal ikke den enkelte få lov til å bestemme. Da er det Fremskrittspartiet som skal bestemme at ekteskapet er det beste på denne jord. Og da må jeg spørre: Hvilke konsekvenser får det for Fremskrittspartiets politikk? Vil de forby samboerskap når folk får barn, eller vil de tvinge folk til å gifte seg når de får barn? Og hvorfor vil de ikke ha foreldreveiledning for at ekteskapet skal bestå? Det er en gåte for meg. Det andre spørsmålet jeg har lyst til å stille til representanten, er: Han sier i sitt innlegg at barnehagene koster for mye, driftskostnadene er for høye. Hva vil han ta bort i barnehagene for at de skal bli billigere? Er det flere barn i barnehagen, så foreldrene kan betale mer til barnehagen, eller er det høyere foreldrebetaling? Jeg syns at representanten skal redegjøre for hvordan han vil få billigere barnehager uten at det offentlige øker pengesummen mer.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Jeg må innrømme at jeg er litt forvirret over det representanten Lånke fremfører fra denne talerstol, og det statsråden svarer i brev til komiteen. Det gjelder fedrenes selvstendige opptjeningsrett. Jeg vil gjerne fra statsrådens side ha en definisjon på hva selvstendig opptjeningsrett er for menn og for kvinner, fordi den selvstendige opptjeningsretten for menn er knyttet til at kvinnen etter fødsel er i 75 pst. stilling eller i gang med fulltidsstudier, mens den selvstendige opptjeningsretten for kvinner ikke er avhengig av det mannen har av arbeids- eller studieinnsats. Vi kan få dobbeltomsorg hvis mannen er uføretrygdet, om han er hjemme. Uansett hva mannen gjør, har kvinnen full rett til fødselspenger. Det betyr at det er en forskjell på menn og kvinner. Er det likestilling? Jeg vil gjerne spørre statsråden: Hvem har rett? Er det modellen til Lånke, som synes dette er et skritt i riktig retning og vil gå videre, eller er det statsrådens modell, som faktisk vil si en forskjell mellom menn og kvinner, som er rett? Og hvis det er statsråden som har den rette modellen på vegne av Kristelig Folkeparti, vil jeg gjerne vite når hun har tenkt å ta fra kvinner den selvstendige opptjeningsretten, slik at vi kan være helt sikre på at kvinner og menn ikke har omsorg samtidig i hjemmet.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-13:
Barns rettssikkerhet er viktig – særlig når det offentlige har overtatt ansvaret og barna er plassert utenfor hjemmet i institusjoner. Fylkesmennene, som komiteen har ansvar for og som svært mange er opptatt av, hadde i 1998 ansvar for 500 tilsynsobjekt, eller institusjoner. Og i proposisjonen står det: «Enkelte embeter har hatt... problemer med å følge opp lovens krav om antall tilsynsbesøk.» Da er spørsmålene mine til statsråden: Hvilke embeter hadde problemer? Og: Hva vil statsråden gjøre for å gi rettssikkerhet til barna? Dette kan faktisk verken effektiviseres eller la vente på seg til man har utredet spørsmålet. For vår historie, både i litteratur og gjennom undersøkelser, har vist at det har foregått overgrep på barnehjem og arbeidsskoler. Dette vil vi ikke skal gjenta seg, og vi har et embete som skal ivareta den rettssikkerheten som barn har. Spørsmålet er da: Hva har statsråden gjort, og hva vil hun gjøre i år 2000 for at dette skal rettes opp?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-13:
I alt arbeid med barn trengs det styrket tverrfaglig samarbeid, og det understreker også Regjeringa i den handlingsplanen mot barne- og ungdomskriminalitet som er lagt fram. Det er jeg helt enig i. Men så har jeg erfaring for at når de forskjellige etatene som skal samarbeide, har dårlige kår, dårlig råd, så har også samarbeidet dårlige kår, for lederne for de forskjellige institusjonene, skolene, barnehagene, barnevernet eller hva det er, har fått én veldig tydelig beskjed, og det er at de skal holde budsjettene. Vi vet at mange av etatene har trange budsjetter. Hvorfor det? Jo, fordi kommuneøkonomien hele tida har sakket akterut. Det har sin bakgrunn i at det private forbruket har økt med 12 milliarder kr i 1999, det kan kanskje ha noe med det kommersielle presset mot barn å gjøre; det kan kanskje være en sammenheng her. Det fører også til større forskjeller. Regjeringa understreker jo hvor viktig det er å utjevne forskjellene også i kampen for å få bedre oppvekstvilkår. Her trengs det altså en gedigen omfordeling fra privat sektor over til kommunene, og jeg vil gjerne spørre statsråden, som Kristelig Folkepartis leder, hva hun har tenkt å gjøre for å få til den omfordelinga. Så vil jeg over til situasjonen for homofile og lesbiske. Deres interesser blir pr. i dag langt på veg ivaretatt av LLH. Og jeg er veldig glad for den stortingsmeldinga som kommer på bakgrunn av den NOVA-rapporten som nok sendte noen sjokkbølger inn i alle miljø. Men imens må altså arbeidet gjøres, og da er økonomien til LLH helt avgjørende for at de skal kunne ivareta de oppgavene de har i dag. Hva vil statsråden gjøre for å bedre økonomien til LLH, slik at de kan bli i stand til å ivareta disse oppgavene?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-13:
Statsråden er leder for et departement som har ansvaret for den statlige arbeidsgiverpolitikken, og har da også ansvaret for å se til at det blir like muligheter for kvinner og menn også i staten – med andre ord likestilling, og likelønn er et viktig element i likestilling. NOU 1998:13 Etter inntektsoppgjørene 1998 viser at i 1997 hadde statsansatte heltidsansatte kvinner en gjennomsnittlig årslønn på 89,9 pst. av statsansatte menns årslønn. Etter det jeg vet, har vi ikke fått noen ny oversikt over utviklinga, men det jeg har hørt, er at her har den positive – men dog veldig sakte – utviklinga vi har hatt over år, gått i revers. Da er det veldig viktig at staten går foran og viser en bedre vei fram mot likelønn, og det er bakgrunnen for at vi har foreslått en likelønnspott, som partene kan fordele. Jeg er fristet til å spørre statsråden om hun syns likelønnspott er en god idé – det er kanskje som å tro på julenissen, men jeg vil utfordre henne likevel. Så til fylkesmennene, som har som oppgave å påse at statlige pålegg ikke overskrider kommunenes økonomiske ressurser, og da vil jeg altså tilbake igjen til kommuneøkonomien, som vi stresser en del i sånne debatter som dette. Vi vet at kommuneøkonomien er dårlig, og at det fører til økende forskjeller. Men det fører etter min mening også til en trussel mot lokaldemokratiet, for det gir politikere mindre handlerom. Vi syns da at den oppgaven som fylkesmennene har, å overvåke også resultatene av kommuneøkonomien, er veldig viktig. Mener statsråden at det er viktig å gi fylkesmennene en påminning og beskjed om det, og kommer man tilbake til det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett og kommuneøkonomiproposisjonen?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-13:
Først må jeg få takke spesielt tre representanter fra Arbeiderpartiet som har vært her oppe og gitt veldig god støtte til at vi nå må få i gang en offensiv for å få mer midler til kultur gjennom Kulturdepartementet. Gunnar Breimo snakket om det, Trond Giske snakket om det, og også Rita Tveiten snakket om det. Jeg er glad for den støtten, og jeg ser fram til et samarbeid. Så til Leif Lund, som kom med noen spark her. Jeg refererte tidligere i dag til at da vi behandlet operameldinga, hadde SV et forslag om at vi måtte få utarbeidet en helhetlig plan for utvikling, formidling og produksjon av opera utover hele landet, og at den planen måtte være ferdig senest innen 2002. Det ble vi dessverre stående alene om, men den senere tids utvikling har vist at behovet for å få en slik plan fram ganske fort, absolutt er til stede, ellers får vi «klattmetoden» utover landet. Men det vi har vært spesielt opptatt av, er å få til en regionoperautvikling, at vi definerer hva en regionopera skal være. Når jeg har tatt til orde for at miljøene i Bergen – og det ene miljøet får faktisk statlige midler gjennom Norsk kulturråd – må samarbeide, ikke komme i ett hus, men samarbeide, er det nettopp fordi dette miljøet har så store kvaliteter på begge områder at hvis de klarer å samarbeide, er det faktisk dynamitt i en regionoperatankegang. Jeg kan ikke se noe annet område eller noe annet sted som kan kvalifisere seg for å få regionopera bedre enn Bergen, men da må vi få til et samarbeid mellom disse miljøene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Samarbeid er vanskelig, sier representanten Fossum i sitt innlegg. Man skulle ikke tro at det har vært så vanskelig i opplegget mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, for i resten av innlegget til representanten Fossum skinner det jo igjennom at Arbeiderpartiet er meget fornøyd. Og da skulle man altså heller ikke tro at det har vært så vanskelig å samarbeide, for det er veldig lite som er gjort i budsjettet for 2000 i forhold til 1999. Slik sett tror jeg faktisk ikke på at det har vært noe vanskelig å få til et samarbeid med regjeringspartiene. Men det jeg ønsker å utfordre representanten Fossum på, er private barnehager. Jeg trodde faktisk på et tidligere tidspunkt i år at Arbeiderpartiet var litt på glid og litt mer positivt innstilt til private barnehagers situasjon. Det tror jeg også flere trodde med meg. Private Barnehagers Landsforbund hadde også forstått det slik at Arbeiderpartiet nå var opptatt av deres problemer. Signalene fra Arbeiderpartiet de siste årene har jo fått oss inn i den troen, ikke minst etter at representanten Karita Bekkemellem Orheim i PBL-Nytt i november sier at Arbeiderpartiet skal sørge for ekstraordinære midler til private barnehager i år 2000. Jeg ser også at representantene Grethe Fossum og Karita Bekkemellem Orheim sammen med avtalepartnerne er enige om å vurdere å sette av 45 mill. kr til private barnehager. Dette er ikke gjort. Er det slik at det er det som skinner igjennom i resten av innlegget til representanten Fossum også i forhold til private barnehager, at det er det offentlige og det kommunale som skal prioriteres, og så skal de private barnehagene innrette seg etter det som foregår ut fra kommunenes ønske om kommunale barnehager?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Ja, det er riktig at vi i Fremskrittspartiet ser på fylkesmennene som å ha en veldig viktig oppgave. Det er også riktig at vi ser på statens pensjonsordning som et viktig område. Men vi har registrert noe som de andre partiene kanskje ikke har registrert: Gjennom år etter år, ikke bare når det gjelder Barne- og familiedepartementet, ikke bare når det gjelder Arbeids- og administrasjonsdepartementet, ikke bare når det gjelder fylkesmennene, og ikke bare når det gjelder fylkeskommunen, men overalt i den offentlige forvaltning er det økte bevilgninger – år etter år. Hva er årsaken til at de får økte bevilgninger? Jo, de søker om prosjektmidler, de søker om midler for å effektivisere sin organisasjon, for å få nye styringsverktøy. For å effektivisere og rasjonalisere bedriften får de tilført midler. Og da peker jeg i merknadene på at vi også forventer at alle de ressursene som nå er tilført på dette området med siktemålet effektivisering og rasjonalisering, skal gi resultat. Vi er ikke tilhengere av å putte inn midler og ressurser i det uendelige uten at vi får noe igjen for det. Men oppgaven som fylkesmennene har, oppgaven som Statens Pensjonskasse har, den er viktig, men da må de prioritere oppgavene innenfor sine egne områder på en effektiv måte og skape resultatene, ut fra at de får tilført store ressurser for å klare oppgavene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Jeg synes egentlig representanten Lånke tok svaret mitt også med i replikken. Det er jo en logikk i det at Fremskrittspartiet ser på familievernkontorene som en viktig instans, for når vi opplever et samfunn der familiene er i oppløsning, må det være noen til stede. Særlig har jeg lagt vekt på dette med at familievernkontorene nå også er svært opptatt av barns rettigheter og barns forhold etter samlivsbrudd og skilsmisse osv., noe som Fremskrittspartiet har stått i spissen for å få til gjennom bl.a. å fremme Dokument nr. 8-forslag. Det er jeg veldig glad for. Men som det også lå i replikken til representanten Lånke, er det logisk at Fremskrittspartiet ikke ønsker å drive med noe kursing i samlivstiltak og foreldreveiledning. Jeg har faktisk fått tilbud om å overvære et kurs i samlivstiltak og foreldreveiledning, og det skulle foregå på et høyfjellshotell oppe på Geilo, tror jeg. Hvis en skal se litt humoristisk på det, er det vel kanskje etter opphold på høyfjellshotell at skilsmissene og samlivsbruddene skjer. Men vi ønsker naturligvis ikke at det politiske miljø skal gå inn på noen slags måte og hjelpe voksne mennesker med deres samlivsproblemer, og heller ikke med oppdragerrollen. Jeg sa jo i mitt hovedinnlegg at staten og det offentlige allerede har tatt for mye av oppdragerrollen overfor barna våre. Derfor må vi heller, istedenfor å gi slike kurs som dette, gi noe mer tid til dem. Nå tar vi jo tiden fra foreldrene, vår oppgave må heller være å gi dem mer tid sammen, slik at de i fellesskap og sammen med sine barn kanskje kan løse sine problemer. For problemene har jo oppstått fordi de ikke har tid sammen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Nå er det litt mer temperatur i debatten, og det skyldes kanskje at Grethe G. Fossum er på banen. Men jeg vil ha meg frabedt at man vrir på det som jeg har sagt. Jeg kan gjenta det jeg sa i hovedinnlegget mitt når det gjaldt ekteskap: Fremskrittspartiet er av den klare oppfatning at ekteskapet må anses som den mest stabile og trygge rammen for et familieforhold. Og det er det ikke Fremskrittspartiet som sier, det er bevist. Det blir tryggere og sikrere rammer rundt et ekteskap enn et samboerskap. Men så sier jeg også videre til representanten Fossum: Dette innebærer ikke at Fremskrittspartiet ikke godtar at en velger andre samlivsformer, men at Fremskrittspartiet ser på ekteskapet som det viktigste. Folk må selvfølgelig få lov til å velge sine samlivsformer ut fra eget behov. Så til barnehager. Her har jeg prøvd gang etter gang – foreldrebetalingen vil ikke gå ned om regjeringspartiene og Arbeiderpartiet nå bevilger 100 mill. kr til driftstilskudd. Det er min påstand, for de pengene vil faktisk forsvinne i det kommunale systemet. Det vil bare bli mindre utgifter for kommunene på den måten, slik den kommunale økonomien er i dag. Og dette med å gjøre dem billigere – man trenger ikke å bevise det. Private barnehager driver 15-20 pst. billigere enn de kommunale barnehagene, og da har man ikke tatt med kapitalkostnader og felleskostnader når det gjelder administrasjon for de kommunale barnehager, noe de private barnehagene må ha med i sine budsjett og sine regnskaper, men som kommunale barnehager overhodet ikke har med i sine. Så hvis man legger dette til driftskostnadene i kommunale barnehager, blir de enda dyrere. I tillegg har man da, som Arbeiderpartiet sier her i forhold til barnehagemeldingen som kommer, også nye krav til de private barnehagene, de skal likestilles med de kommunale. Det er barnehageloven som regulerer dette, ikke de enkelte kommunene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Statsråden bruker mye tid på barnevern og forebyggende arbeid i forhold til ungdomskriminalitet og de problemene vi i dag ser ute i gatene og i skolene. Representanten Breimo fra Arbeiderpartiet var inne på Fremskrittspartiets og Høyres prioriteringer i forhold til kutt i bevilgningene. Jeg vil gjerne spørre statsråden om svaret på forebygging av den ungdomskriminaliteten vi ser i dag, er flere midler, når vi ser at det bevilges 116 mill. kr under Barne- og ungdomstiltak, 200 mill. kr under Tiltak i barne- og ungdomsvernet, 133 mill. kr under Familievern, bl.a., og det er ytterligere bevilgninger under andre kapitler når det gjelder forebygging. Statsråden bruker også litt tid på den handlingsplanen som er lagt fram. Jeg vil sitere fra en pressemelding fra NTB: «Neste år starter en prøveordning med ungdomskontrakter der unge lovbrytere kan slippe straff dersom de gjør opp for seg og endrer adferd. Det opplyste justisminister Odd Einar Dørum da han torsdag sammen med barne- og familieminister Valgerd Svarstad Haugland presenterte regjeringens nye handlingsplan mot barne- og ungdomskriminalitet.» Jeg spør da: Er det ikke akkurat det problemet vi står midt oppe i, at barn og ungdom ikke får stå ansvarlig for sine handlinger? Er det ikke rett og slett det som er problemet når vi opplever sånne situasjoner som den vi hadde i forrige uke, da en person forårsaket en 26 år gammel mors død og så i ettertid stod fram og fortalte at det ikke var hans skyld, men det var politiets og det offentliges skyld? Er det ikke det som er situasjonen i dag, at vi må gjøre slike ungdommer ansvarlige for sine handlinger?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Nå er vel representanten Helleland og jeg enige om at hvis regjeringspartiene hadde fokusert samarbeidsviljen sin opp mot enten Fremskrittspartiet eller Høyre, hadde det blitt mer til barnefamiliene. Det tror jeg nok vi er enige om. Hadde vi hatt flertall alene sammen med regjeringspartiene, hadde det også blitt mer, også om de hadde gått i samarbeid med Høyre. Det må vi også være enige om. Men det som representanten Lånke unnlater å si når han nevner de tre momentene som er grunnlag for utvidelse av barnetrygden, er det jeg påpekte i mitt hovedinnlegg. Det er en realitet at det å utvide barnetrygden til 18 år, skjer ikke før 1. mai, men regjeringspartiene endrer barnetrygdsatsene fra 1. januar, og det er jo en direkte inngripen som koster ca. 400 mill. kr. Det må ikke være med i noen avtale med Fremskrittspartiet eller Høyre, når vi snakker om å utvide barnetrygden til 18 år. Videre vil jeg få lov til å kommentere noen uttalelser som har kommet tidligere i debatten når det gjelder Fremskrittspartiets forhold til fagforeninger, at vi skulle ha et fiendtlig forhold til fagforeningene. Det vil jeg på det sterkeste avvise. Det vi påpeker i forhold til det staten driver med overfor sine ansatte, gjelder direkte særordninger. Ta dette med boliglån. Vi ser at behovet til statsansatte for boliglån har økt betraktelig, fordi renten i et og et halvt år har vært økende. Dette er en særordning for statsansatte som får billige boliglån. Fremskrittspartiet ønsker ikke noen slike selektive ordninger for grupperinger, uansett om det gjelder statlig ansatte eller hva som helst, for dette koster penger over statsbudsjettet. Når det gjelder ventelønn, synes jeg at det er merkelig at ikke også Arbeiderpartiet og regjeringspartiene innser at behovet for ventelønn må være nedadgående ut fra de to – tre siste årenes arbeidsmarkedssituasjon. Det er klart at det er behov for arbeidskraft – hvorfor skal vi ikke da stille større krav til folk som er ansatt i staten, når det blir rasjonalisering, oppsigelser osv., om at de også skal være mobile? Det er altså en klar særordning for folk som er ansatt i staten, som vi i Fremskrittspartiet mener er helt unødvendig. Helt til slutt vil jeg gi en kommentar til representanten Helleland. Jeg vet ikke hvilken flertallsmerknad han pekte på i stad vedrørende rock, men det er iallfall helt tydelig at Høyre ikke er delaktige i de flertallsmerknadene, og da vil jeg forbeholde meg retten til å tolke mine egne merknader selv.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
President! Jeg fikk ikke med meg hvilket forslag vi skulle stemme over.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Jeg vil ta opp et forhold som er veldig viktig for Kristelig Folkeparti å bringe i fokus, nemlig forebyggende familievern. I år igjen har Fremskrittspartiet vist sin motvilje mot effektive og billige tiltak som folk etterspør, og jeg snakker da om foreldreveiledning og samlivstiltak. Fremskrittspartiets begrunnelse er, som før, at Fremskrittspartiet ikke ser på veiledning av voksne folks valg av samlivsformer som en offentlig oppgave. Og Fremskrittspartiet viser til at kapittel 841 innehar bevilgninger til forebyggende familiearbeid. I Fremskrittspartiets merknader legges det vekt på familievernkontorenes betydning i en tid hvor mange ekteskap og samliv ender i brudd. Fremskrittspartiet støtter opp om familievernkontorenes viktige arbeid, og det er vi glad for. Det er bra. Men hva kommer det av at Fremskrittspartiet ikke ønsker å støtte tiltak som er et samarbeidsprosjekt mellom Pedagogisk Psykologisk Tjeneste, barnevernstjenesten, familievernet og frivillige organisasjoner, når målet nettopp er å styrke foreldrenes rolle som oppdragere og omsorgspersoner? Er ikke Fremskrittspartiet klar over at terapi og plassering i institusjon er langt dyrere enn forebyggende innsats på et tidlig tidspunkt? Spesielt underlig virker Fremskrittspartiets argumentasjon når vi vet at disse tiltakene er svært etterspurt blant folk flest.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Representanten Helleland konstaterer at sentrumspartiene og Arbeiderpartiet har funnet hverandre i familiepolitikken, etter å ha vært i krig i lengre tid på grunn av kontantstøtten. I den grad man kan karakterisere et budsjettsamarbeid som det å ha «funnet hverandre», har han for så vidt et poeng. Vi har hatt et konstruktivt og greit samarbeid i denne budsjettrunden og kommet fram til enighet når det gjelder viktige fordelinger. Slik sett er det riktig. Helleland er opptatt av at Kristelig Folkeparti nå har svekket sin familiepolitiske profil gjennom vedtaket om å utvide barnetrygden til 18 år. Jeg skjønner at det kan se slik ut på papiret, men man må se for seg hva som i realiteten har skjedd gjennom dette. At man nå får utvidet barnetrygden til også å omfatte 16 og 17-åringer, er en viktig familiepolitisk reform, som jeg tror svært mange har ventet på og sett fram til å få gjennomført. Når man så må sette ned satsene litt for å strekke ut barnetrygden, er det helt i tråd med den forutsetning man la til grunn for å gjennomføre denne reformen. Man må i den sammenheng ta med at man endrer søskengraderingen, som innebærer en vesentlig del av den innsparing man får når det gjelder dette. Man foretar ingen prisjustering av barnetrygden. Jeg ser at Høyre har foreslått det. En prisjustering har man ikke foretatt siden 1993, slik at man gradvis har svekket barnetrygdens verdi for familiene. Svært mye av verdiforringelsen ligger nettopp her, og dette er noe av det som vi kanskje kan se på i ettertid. Når det gjelder kuttet i post 21 under kontantstøtte, handler det ikke om å svekke kontantstøtten, men man har sett at det er rom for å redusere posten for administrasjon av kontantstøtten.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Full opptjeningsrett for fedre bør vel være et mål. Vi har i denne omgang valgt å innføre en såkalt begrenset opptjeningsrett for fedre basert på egen stillingsbrøk, men vel å merke med den begrensning at det forutsettes at kvinnen har 75 pst. stilling. Jeg har registrert at det har kommet innvendinger mot at dette skal være god likestillingspolitikk. Ikke desto mindre er dette en reform som har vært etterspurt og foreslått av ikke mindre enn to tidligere nedsatte utvalg, deriblant Longva-utvalget. Vi ser på dette som et viktig skritt i riktig retning, ikke bare for å gi fedrene denne rettigheten ut fra et likestillingspolitisk aspekt, men vi tror at det generelt er god familiepolitikk. Vi kan vel aldri si oss fornøyd med en reform som ikke er 100 pst., men det er det vi har funnet rom for nå, så får vi ta et skritt av gangen. Vi er overbevist om at dette er et skritt i riktig retning.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Jeg ønsker å ta opp igjen tråden fra familiedebatten. Representanten Trond Helleland har i denne debatten hatt et særlig behov for å påvise at Kristelig Folkeparti har sviktet barnefamiliene i forbindelse med både budsjettforslaget fra Regjeringen og den budsjettavtalen som er inngått mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Det Helleland viser til, er reduksjonen i barnetrygdsatsene, som er en direkte følge av i hovedsak tre forhold: Utvidelsen av barnetrygden til å omfatte 16- og 17-åringer, endring av søskengraderingen og manglende prisjustering. Det første, utvidelsen til 18 år, må nødvendigvis føre til redusert sats når det skal tas innenfor samme budsjettramme, slik også kontantstøtteavtalen forutsatte. Endringen av søskengraderingen er foretatt for å komme mer i pakt med utgiftsprofilen til familier med flere barn, og når det gjelder manglende prisjustering, ja, så er det naturligvis ikke noe argument at det ikke har vært gjort på flere år. Her er det foretatt en bevisst prioritering av utvidelsen av barnetrygden til 18 år, som er en meget god og ønsket reform, ikke minst med tanke på at barnefamilienes utgifter er størst i den perioden de har tenåringer. Det er ikke riktig som mange har hevdet, at etableringsfasen da er tilbakelagt. Svært mange sliter fortsatt med bl.a. store kapitalutgifter etter boligkjøp. Derfor er utvidelsen en viktig familiereform. Dette er en prioritering, og vi kan ikke få alt på en gang. Det bør ikke minst Høyre være enig i. Så kan jeg ikke annet enn å undre meg over Høyres enøyde opptreden i denne debatten. Familiepolitikken har mange elementer. Derfor må vi også evne å se både i bredden og i lengderetningen. Da hører både utvidelsen av kontantstøtten til 3 000 kr pr. måned til fylte tre år med, den økte støtten til barnehagene i budsjettet, både i form av økt støtte til drift og stimuleringstilskudd til bygging av flere barnehageplasser, og også økte bevilgninger til familievernet. Det er selvsagt lett å sitte på sidelinjen og kritisere. Det er nok lettere da å legge inn noen millioner ekstra her og der. Fullt så lett er det ikke når en skal ta ansvaret for helheten i økonomien. Men hovedsaken er at en får noe til. Og det har Kristelig Folkeparti gjort.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-12-13:
Saksordfører Per Roar Bredvold, og nå representanten Gunnar Breimo, har redegjort for komiteens behandling av St.prp. nr. 5, Om utvidelse av kostnadsrammen for Nytt Rikshospital – økning av bevilgningen for 1999. Komiteens flertall, som Kristelig Folkeparti er en del av, ser ikke denne debatten som den rette anledning til å ta opp årsaksforholdene rundt kostnadsøkningen ved Nytt Rikshospital. Dette vil vi komme tilbake til ved en senere anledning, og jeg vil i denne sammenheng bare vise til våre merknader i innstillingen. Men så har Gunnar Breimo gjort en visitt til departementets håndtering av denne saken, og sikter da til utvidelsen som skjedde våren 1999. Når han først foregriper den diskusjonen som vil komme senere, må det også være meg tillatt å minne om at denne saken har en nokså lang historie som omfatter mer enn én regjering.
Trond Helleland (Høyre), 1999-12-13:
Jeg registrerer at Arbeiderpartiet og sentrumspartiene nå har funnet hverandre også i barne- og familiepolitikken. Annerledes kan en ikke tolke det når de nå konsekvent avstår fra å ta replikker på hverandre på et område hvor de før har vært som hund og katt. Hovedproblemet med forliket er naturligvis at det fratar barnefamiliene 1,1 milliarder kr. Barne- og familiedepartementet har, på forespørsel fra Høyre, beregnet at en trebarnsfamilie vil tape 35 000 kr i barnetrygd gjennom de 18 år de mottar barnetrygd. Dette selger Kristelig Folkeparti som god familiepolitikk. De private barnehagene sliter så tungt at departementet selv viser til at 14 pst. av de private barnehagene står på konkursens rand. Dette gjør forliket ingenting med. I stedet vil en stimulere til bygging av nye barnehager. Er det ikke riktigere å trygge det en har, og dermed sørge for at de private barnehagene, som Kristelig Folkeparti i alle fall før har vist en viss interesse for, har mulighet for gode og stabile driftsvilkår? Det mest oppsiktsvekkende i det knøttlille forliket som ble inngått i komiteen, er kanskje at det er det første vellykkede – om enn noe puslete – angrep på kontantstøtten fra Arbeiderpartiets side. Arbeiderpartiet har fått gjennomslag for å kutte i kontantstøtten med 1 mill. kr. Ikke noen sum å hisse seg opp over, men denne millionen skal gå til å styrke organisasjoner og institusjoner som i den offentlige debatt har vært kontantstøttens skarpeste kritikere. Blant dem som nå får ekstra midler er Kompetansesenteret for likestilling, som gjennom sin leder Ingunn Yssen får Grethe G. Fossum til å framstå som en mor godhjerta i sin argumentasjon mot kontantstøtten og Kristelig Folkepartis familiepolitikk. Ser Lånke dette paradokset, og vil han beklage at han på denne måten undergraver kontantstøttens legitimitet gjennom sin iver etter å være blokkuavhengig?
Trond Helleland (Høyre), 1999-12-13:
Kristelig Folkeparti ønsker å framstå som barnefamiliens venn – ja, kanskje barnefamiliens aller beste venn! Årets budsjettforlik må således være en skuffelse for dem som har satt sin lit til at Kristelig Folkeparti vil være en pådriver for bedrede vilkår for barnefamilien. Omleggingen av barnetrygden er det så langt bare Finansdepartementet som har grunn til å juble over. Statsråden har selv slått fast – på spørsmål fra Høyre – at en trebarnsfamilie vil tape i overkant av 35 000 kr på omleggingen av barnetrygden gjennom en 18-årsperiode. Hva sier statsråden til denne gruppen og alle andre grupper som taper på denne omleggingen i barnetrygden? Departementet slår på side 124 i budsjettet fast at 14 pst. av de private barnehagene står på konkursens rand. Dette utgjør over 10 000 barnehageplasser. I budsjettet tar en overhodet ikke konsekvensene av dette, men velger heller å lokke nye private og offentlige barnehageetablerere med stimuleringstilskudd, slik at en da kanskje skal kunne opprette 8 000 nye plasser neste år. Ser statsråden paradokset i det at mens 10 000 private barnehageplasser står i fare for å bli nedlagt, skal en stimulere til etablering av nye plasser? Etter Høyres mening er det sannelig på tide at barnehagemeldingen kommer, slik at Regjeringens grenseløse passivitet på området private barnehager kan rettes opp. Er statsråden bekymret for de private barnehagenes driftssituasjon, eller er planen å snikkommunalisere alle private barnehager?