Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg synes vi i dag behandler et på mange måter viktig lovendringsforslag, som både er prinsipielt, og som gir en del klare signaler om at man faktisk ønsker å satse på det man sier: en god seniorpolitikk og å legge til rette for at eldre kan stå lenger i arbeidslivet. For meg blir dette litt ulogisk. Gang på gang har man i denne salen snakket om alle fordelene med den nye pensjonsreformen. Riktignok ser ikke jeg så mange fordeler, men det hevdes at det er en del fordeler. En av de fordelene er at man faktisk kan stå til man er 75 år og tjene opp pensjon. Så kan man samtidig risikere å få beskjeden: Sorry, du får ikke jobbe når du er mer enn 70 år. Der er det en logisk brist, som man bør gjøre noe med. Opposisjonen har nå samlet seg og forsøker å gjøre noe med det. Fremskrittspartiet ønsker i utgangspunktet ingen øvre aldersgrense for når man kan si opp folk fra arbeidslivet. Det må være den enkeltes arbeidsevne og vurdering av egen helse ut fra hvilken jobb man har, som legges til grunn, og ikke en bestemt alder. Jeg registrerer også at statsråden i sitt svarbrev til komiteen sier at det er mange gode grunner for å se på regelverket på nytt. Jeg registrerer at finansminister Sigbjørn Johnsen i mai, dagen før vi fremmet dette forslaget i Stortinget, sa i NRK Dagsrevyen at når vi nå får på plass den nye pensjonsreformen, vil det være helt opplagt at man også endrer paragrafen om en øvre aldersgrense på 70 år. Da skjønner jeg ikke representanten Trettebergstuens argumentasjon, når hun sier at vi skal vente med å gjøre endringer, at vi skal la prosessene drives frem – men nå har vi hatt prosesser på dette de siste fem–seks årene. Hvor mange år skal disse prosessene drives frem før man eventuelt gjør endringer? Skal man vente til 2011, 2012, 2013, 2014? Jeg synes egentlig vi har gjort gode utredninger på dette. Partene i arbeidslivet – ja, jeg er enig i at det er viktig at partene i arbeidslivet får lov til å komme med sine innspill på dette området, men det har de da jaggu meg gjort hver gang ved tidligere behandlinger også. Vi vet da hvor partene står i denne saken, slik saksordføreren også pekte på da vi behandlet arbeidsmiljøloven sist, i 2008–2009. Da sa også partene klart ifra. Partene kunne også – hvis man hadde ventet til et lønnsoppgjør, hvis det er dét som må gjøres, at det altså er partene som skal diktere lovendringene i Stortinget, og regjeringen er jo en part i lønnsoppgjørene – ha kvittert ut dette både i lønnsoppgjøret 2009 og i lønnsoppgjøret 2010. Men en har valgt ikke å gjøre det. Det viktigste for meg er: Det er riktig at ifølge loven er det ikke, som representanten Trettebergstuen peker på, en obligatorisk avgangsgrense. La meg vise til det som foregår i en del andre bransjer, bl.a. i forsikringsbransjen, som jeg selv har min fortid fra, og som jeg ikke er veldig stolt av når det gjelder politikken på dette området. Det har nettopp pågått en sak både i media og i rettssystemet i forhold til Gjensidige, som sier opp ansatte ved 67 år. Departementet har sagt at de har full rett og hjemmel til å gjøre det – og har vært det eneste vitnet i den rettssaken. Det skuffer meg siden man har en regjering som sier at man skal satse på en god seniorpolitikk i fremtiden. Jeg mener at dette blir å snu det på hodet, og når jeg hører finansnæringen si at dette er «en prinsippsak» for dem, å få lov til å kunne sende hjem folk når de er 67 år, mener jeg at det er en politikk som tilhører oldtiden, og som gjør det enda mer prekært, slik at vi i Stortinget kan si at disse grensene opphever vi nå og går videre. Da ser jeg at tiden er ute, og jeg slutter der. Og forslaget ble vel tatt opp av saksordføreren.