Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2014-01-14:
Det er selvsagt regjeringens samlede praktiske politikk den skal dømmes på, og det er enhver regjerings privilegium selv å fordele arbeidet i regjeringen. Men vi i Arbeiderpartiet har ønsket denne debatten, for vi frykter et svekket miljødepartement og dermed også en svekket miljøpolitikk for landet vårt. Det er helt åpenbart ikke uvesentlig hvilke oppgaver som er plassert hvor, hvilke redskaper de forskjellige ministrene i regjeringen sitter med. I går markerte Arbeiderpartiet fødselsdagen til Trygve Bratteli gjennom et seminar om nettopp klima og miljø. Bratteli ble statsministeren som opprettet verdens første miljøverndepartement. Da var det en kamp om hvilken myndighet dette departementet skulle ha, hvilken rolle det skulle ha i regjeringen. Nettopp hvor planavdelingen skulle ligge, har vært noe av det aller viktigste for dette departementet, for det handler selvsagt ikke om hvor byråkrater skal sitte eller hva som skal stå på visittkortene deres når de er ute og reiser. Nei, det handler om hva som skal ligge til grunn for de avgjørelsene som de gir sin statsråd råd om. Det handler om å gi ministeren muligheten til å sette klima- og naturhensyn aller først når det er nødvendig, ikke bare gjøre henne til en høringsinstans i egen regjering. Planavdelingen har vært et av de aller viktigste instrumentene miljøministeren til enhver tid har i regjeringen for klimapolitikk her hjemme – nasjonalt. Derfor frykter vi at vi kan få en svekket nasjonal miljøpolitikk. Vi ønsker ministeren lykke til med alt det viktige internasjonale arbeidet hun skal gjøre, nå også sammen med Arbeiderpartiets leder, men Miljødepartementet må aldri bli et «mini-UD». I mangelen på en egen utviklingsminister, har ministeren også fått ansvaret for regnskogsatsingen. Det blir sikkert veldig bra, men her hjemme har vi fått et svekket departement. Klimatrusselen er vår tids aller største utfordring, men det er ikke den eneste utfordringen ministeren har ansvar for. Klassisk naturvern er også viktig. Nettopp på grunn av klimaendringene med mer ekstremvær og økt temperatur, ja, så blir hensynet til naturen ekstra viktig. Det blir enda viktigere å ta vare på vår sårbare natur og ta vare på det biologiske mangfoldet i skogen og i vannet. Også her var planavdelingen et av de viktigste virkemidlene ministeren hadde. Med et nedlagt fiskeridepartement og et svekket miljødepartement er det grunn til å bli bekymret for regjeringens politikk. Bekymringen blir ekstra stor når olje- og energiministeren sier at han vil ta mindre hensyn til naturmangfoldloven. I likhet med representanten Aasland etterlyser jeg svar på om klima- og miljøministeren deler statsråd Liens syn på denne saken. Så merker vi oss at vi ikke lenger har en miljøvernminister, at ordet «miljøvern» nå er ute av ministerens tittel. Et lite, kanskje uvesentlig, poeng som det er verdt å merke seg, er at ministeren har tapt sitt første slag mot Kommunaldepartementet om hvilken forkortelse departementet skal ha. Et klima- og miljødepartement burde vel hete KMD, men den forkortelsen var allerede tatt av det nye Kommunal- og moderniseringsdepartementet, så i Miljødepartementets forkortelse er «m» for «miljø» helt utelatt. Som jeg sa, det er kanskje ikke det viktigste, men det er et lite signal om at departementet ikke akkurat veier tyngst i regjeringen. Jeg håper, og tror faktisk også, at ministeren våkner hver eneste dag og tenker på hva hun i løpet av dagen skal gjøre for vår klima- og miljøpolitikk. Men jeg tror ikke at dette er det første kommunalministeren tenker på hver gang hun våkner: Hva skal jeg i dag bidra med når det gjelder klima og miljø? Ekstra bekymret blir jeg når statssekretæren, som har ansvaret for planavdelingen i sin portefølje, er Per-Willy Amundsen, som reiste til det forrige klimatoppmøtet og sa at klimakrisen var den nye formen for marxisme. Nå sitter han, sammen med kommunalministeren, med det daglige ansvaret for noe av det viktigste i det gamle Miljøverndepartementet. Så til slutt: Selv om det ikke alltid virker slik, kommer jeg til å heie på vår nye minister. Jeg håper hun vinner kampen om oppmerksomheten mot en statsminister som så langt ikke har fokusert på klima og miljø. Jeg håper hun vinner kampen mot finansministeren, som leder et parti som aldri har vært særlig opptatt av klima, for å si det mildt. Jeg håper hun får gjennomslag hver eneste dag, for det trenger miljøet. Dessverre frykter vi at hennes egen regjering har gitt henne svekkede muligheter til å gjøre nettopp det.