Ola Elvestuen (Venstre), 2015-02-03:
Vi skal igjennom store endringer de neste 15 årene, med de forpliktelsene vi og andre land trenger å påta oss fram mot 2030 for å ha mulighet til å nå en målsetting om at vi ikke skal ha en global oppvarming utover 2 grader. Venstre mener at vi minst må legge oss på det EU gjør, at det bør være 40 pst. reduksjon i Norge, og det er på mange måter slik at vi må nå mål i 2030 som resten av verden må nå i 2050, for at vi skal ha mulighet til de reduksjonene som er nødvendige. I denne saken, om representantforslaget fra SV, legger man først og fremst til grunn et mål om å redusere fram mot 2020. Her ligger vi allerede etter de målsettingene vi har satt oss. Etter Miljødirektoratets vurdering var det 8 millioner tonn. Om det nå har blitt mindre, vil neste vurdering og utredning vise, men vi trenger å gjøre mer fram mot 2020. Venstre er enig i saksordførerens bemerkning om at det er et taktskifte i klimapolitikken. Det er ingen tvil om at med et borgerlig flertall og med den situasjonen vi nå har på Stortinget, er det mange flere klimatiltak som gjennomføres. Vi legger til grunn den samarbeidsavtalen vi har med regjeringen, der klimaforliket skal forsterkes, der vi skal ha en forsterkning av kollektivsatsingen, og mener at i de forlikene vi har laget omkring budsjett, har vi gjennomført og fulgt opp den enigheten. Representanten Astrup nevnte mange av de budsjettvedtakene som er gjort, enten det er økning av mineraloljeavgiften, fjerning av moms på leasing av elbiler, lettelser for mange miljøvennlige drivstoff nå i år, lettelser for hybridbiler, eller det er å stille krav om nullutslipp på ferjer. Det er en rekke andre vedtak som er gjort, og som skal gjennomføres. Det er viktig å se på denne saken også i den sammenhengen, for her får vi fem forslag til vedtak som er skritt i riktig retning – og de er heller ikke så små; de er ganske omfattende, når man går inn i hva de innebærer. Det første forslaget til vedtak er at vi ber om et lovforbud mot oljefyrer i 2020, og det må innebære at takten i utskiftningen av oljefyrer øker dramatisk. Selv om det har vært et formål i klimaforliket lenge, har ikke gjennomføringsevnen stått i forhold til den viljen som har ligget der tidligere. Så et lovforbud vil ha stor betydning – og stor betydning særlig i de store byene. Jeg tror at det i Oslo fortsatt er snakk om 13 000–14 000 oljefyrer som man nå må ha et helt annet utskiftningstempo for framover. At kollektivtrafikken skal ha nullutslipp eller være klimanøytral innen 2025, gjør at alle selskapene har ti år på seg. Det er det samme tidsaspektet som Ruter fikk da vedtakene ble gjort i Oslo og Akershus – man fikk ti år på seg til å skulle være klar med dette i 2020. Så dette vedtaket gjør at her er det egentlig bare tiden og veien for dem som skal gjennomføre dette i praksis. Det er en stor omstilling for kollektivselskapene. En helhetlig plan for landstrøm er riktig og viktig å få på plass for at man skal få lagt seg på riktig nivå. Det kreves mye samarbeid med de ulike havneeierne rundt omkring i landet for å få dette gjennomført i praksis. Det er tekniske og kompliserte løsninger som må på plass, og det må også vurderes opp mot behovet i skipsnæringen. Så er det hydrogenstrategien. Den peker mye mer fram mot 2030, men potensialet til hydrogen som energibærer er stort. Igjen: Oslo og Akershus ligger på mange måter i forkant også internasjonalt. Det er en satsing som er gjennomført og satt i gang lokalt. Nå kommer staten også på banen, og nå kan vi ta en ledende rolle i utviklingen og bruken av hydrogen, enten det er i transportsektoren, med tunge kjøretøy, eller det er næringspotensialet, som i Norge er stort, slik det jo er i skipstrafikken. Så dette er viktige og riktige vedtak og forhåpentligvis et bidrag til at vi nå ikke bare gjør enkeltvedtak, men at en får det kappløpet for å redusere utslipp som en er avhengig av for å nå målsettingen. Jeg tar opp forslagene nr. 4–7 og nr. 9–13.