Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2011-01-18:
Fra et justispolitisk ståsted vil jeg si at jeg er veldig glad for denne debatten her i dag. Det er en veldig innsiktsfull interpellasjon og med mange gode innlegg, som alle peker i samme retning. Hvis jeg skulle understreke noen av de justispolitiske sidene ved dette, som kanskje ikke er trukket så mye fram, så vil jeg bl.a. nevne at det var en stor politioperasjon i 2009 som ble kalt Prosjekt Gullfugl. Den ble startet i Sogn og Fjordane politidistrikt. 16 politidistrikter var involvert. Som resultat av den operasjonen ble det 200 straffesaker, og det er helt sikkert bare toppen av isfjellet. Så dette handler også om landsomfattende kriminalitet i Norge. Det er åpenbart at det skaper kriminell atferd hos mange unge som trekkes inn i disse nettverkene – som selgere av doping, men også i form av at de som driver med såkalt lovlig bruk av dopingmidler, betaler på en illegal måte ved å sende penger svart i konvolutter til kriminelle nettverk osv. Det er åpenbart et problem også med tanke på dannelse av kriminelle miljøer. Jeg har sett i de såkalte casuals-miljøene, altså de voldelige miljøene knyttet til idretten, at bl.a. bruk av dopingmidler er en veldig viktig del av kulturen når man bygger seg opp til slåsskjemper til de slagene man skal utkjempe. Så dette spørsmålet er en stor sak, både i forhold til kriminalitet og i forhold til de helsemessige sidene, som er kommet fram i debatten her. Når det gjelder hvordan vi skal bekjempe det, tror jeg at det som er sagt om forebygging, er viktig. I Norge har vi jo en metode for forebygging som handler om både å sette grenser og å forebygge på en mer positiv måte. Så vil jeg gjerne understreke at også hos oss i Arbeiderpartiet er spørsmålet om lovforbud mot bruk, besittelse og erverv et aktuelt spørsmål. Statssekretær Aas-Hansen i Justisdepartementet sa i Aftenposten i 2009 at det «skal mye til for at vi ikke kriminaliserer privat bruk av dopingmidler i legemiddelloven» etter de diskusjonene som var den gangen, og varslet at regjeringen holder på med en utredning av dette. Jeg er sikker på at man vil komme tilbake til det i den stortingsmeldingen som statsråden omtaler. Men jeg vil si at på dette området – hvor man ikke har den samme typen somatisk avhengighet av rusmiddelmisbruket som man har på andre felter, når det gjelder narkotika – kan et forbud ha vel så stor virkning og ha vel så mange begrunnelser som når det gjelder andre rusmidler. Så jeg håper at det legges stor vekt på den diskusjonen i forberedelsene til stortingsmeldingen. Vi har hørt innlegg om det her i debatten som jeg synes er innsiktsfulle. Den siden som angår argumenter mot et forbud i forhold til at det er vanskelig for politiet f.eks. å håndheve, er relevant, men de argumentene er like relevante i forhold til mange andre normsettende lover som vi har i Norge, som vi bruker for å sette grenser, og ikke nødvendigvis for at de kan håndheves i enhver situasjon. Jeg tror at særlig overfor ungdomsgrupper som gjør valg uten at de er involvert i kriminelle miljøer på forhånd, vil slike normsettende lover ha større betydning enn på mange andre felter. For man starter på et livsløp og danner seg et livsmønster når man utsettes for personer som omsetter slike stoffer, og som er inne i treningsmiljøer som kunne vært sunne. Men de ungdommene som egentlig er inne i sunne miljøer og ønsker å trene kroppen sin positivt, kan få ødelagt livsløpet sitt på et tidlig tidspunkt av disse miljøene. Derfor vil spørsmålet om et forbud være mer relevant i forebyggende betydning – etter mitt syn – enn på mange andre områder.