Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-17:
For ordens skyld vil jeg først klargjøre bakgrunnen for denne saken. Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen – NOKUT – nedsatte i 2006 en sakkyndig komité for å gjennomgå og reakkreditere de norske juristutdanningene. Rapporten ble lagt fram i 2008, og i denne ble flere institusjoner, bl.a. Universitetet i Oslo, tydelig kritisert for måten undervisningen ble gjennomført på. Universitetet i Oslo har etter dette tatt tak i de utfordringene som ble påpekt, og de har kommet fram til at det var behov for en omlegging av studieplanen. Endringene medfører bl.a. en tettere oppfølging av studentene, mer kontinuerlig tilbakemelding til studentene og innføring av obligatoriske undervisningsaktiviteter. Når det gjelder innføringen av obligatoriske elementer i studier, begrunnes dette i at enkelte ferdigheter som er viktige for en utøvende jurist, ikke er lette å oppøve og prøve gjennom ordinær eksamen. Det gjelder f.eks. argumentasjonsteknikk og muntlig framleggelse. Men det handler også om den modningsprosessen som følger av å delta aktivt i en forskningsbasert undervisning. Jusstudiet har tradisjonelt vært et fag der mange har basert seg på selvstudium. Men tidene endrer seg, og gjennom Kvalitetsreformen vedtok Stortinget en nødvendig fornyelse av høyere utdanning i Norge. Og de siste årene ser vi helt tydelig at jusstudenter som har basert seg på selvstudium, gjennomgående har gjort det dårligere på eksamen enn de ordinære studentene. Det er altså et faktum at privatister fram til nå har hatt et svakere læringsutbytte enn de ordinære studentene, og gjennom den kvalitetshevingen som Universitetet i Oslo nå gjennomfører i sin undervisning, vil denne forskjellen trolig bare bli større. Så på dette punktet vil jeg være klar: Jeg støtter Universitetet i Oslo i de faglige vurderingene de her har gjort. Universitetet gjør endringene fordi det er helt nødvendig ut fra hensynet til kvaliteten på studiet. Det norske samfunnet er først og fremst tjent med å ha en god juristutdanning. Universitets- og høyskoleloven § 1-5 gir også institusjonene faglige friheter og ansvar som jeg heller ikke kan overprøve. Men så er det altså slik at innføring av obligatoriske undervisningsaktiviteter også påvirker privatisttilgangen. Her er det to viktige hensyn som representanten trekker fram. Den første utfordringen er å utdanne et tilstrekkelig antall jurister til å dekke behovet i arbeidsmarkedet. Tradisjonelt har svært få personer fullført en full juristutdanning som privatister. Mange privatister ønsker bare å ta de innledende deler av studiet, mens andre etter hvert søker seg inn på den ordinære utdanningen. I perioden 2006–2008 var det totalt 1 745 studenter oppmeldt til fjerde avdeling ved Universitetet i Oslo, og bare 19 av disse var privatister. Det tilsvarer ca. 1 pst. Men jeg har erkjent at vi har hatt behov for å øke utdanningskapasiteten innen juridiske fag, og derfor foreslo jeg i statsbudsjettet for 2011 å bevilge midler til 190 nye studieplasser i juridiske fag, og jeg merket meg at representanten Harberg hadde fått med seg det. I tillegg nedsetter jeg i disse dager en arbeidsgruppe som vil få i oppdrag å utrede det framtidige behovet for juridisk kompetanse i det norske arbeidsmarkedet. Universitetet i Bergen har sagt seg villig til å lede dette arbeidet. Den andre utfordringen representanten Harberg trekker fram, er behovet for desentraliserte og fleksible studietilbud, ofte gjennom Folkeuniversitetets tilbud. Dette har jeg også diskutert grundig med Universitetet i Oslo. Det er ikke slik at alle emnene i jusstudiet vil få obligatoriske undervisningsaktiviteter, det gjelder bare noen få emner. Altså vil en stor del av emnetilbudet innen juridiske fag fortsatt være tilgjengelig for privatister som ønsker kompetanseheving innen dette fagfeltet, og jeg kan forsikre representanten om at jeg ikke er på noe korstog mot privatistutdanningen. Den skal selvsagt bestå. Men Universitetet i Oslo har vært tydelig på at de emnene som vil stenges for privatister, ikke er de emnene som desentraliserte privatister tradisjonelt har ønsket å ta. Det vil fortsatt være mulig å ta de innledende delene av studiet som privatist, og det vil tilbys en rekke spesialemner på ulike nivåer. Det er nettopp slike kurs som har vært mest etterspurt gjennom de desentraliserte studietilbudene. Dermed vil ikke endringene i studieplanen til Universitetet i Oslo påvirke de desentraliserte privatistene i særlig grad. Når det gjelder de generelle privatistmulighetene, har jeg følgende kommentar: Voksenopplæringsloven ble endret fra 1. januar 2010. Etter den gamle voksenopplæringsloven av 1976 med forskrift hadde universitetene og høyskolene en plikt til å godkjenne studieringer på høyere nivå. Dette ble ikke videreført i ny voksenopplæringslov med forskrift som trådte i kraft 1. januar 2010. Bakgrunnen for dette var de store endringene som har skjedd siden 1976, ikke minst som følge av Kvalitetsreformen. Mulighetene til å ta høyere utdanning desentralisert eller som fjernundervisning i regi av de høyere utdanningsinstitusjonene er også betydelig bedre enn de var i 1976, som følge av både teknologiske og organisatoriske endringer i sektoren, bl.a. med opptak på grunnlag av realkompetanse. Tiden har med andre ord løpt fra systemet i den gamle loven. Utfordringen nå blir å finne fram til hensiktsmessige organisasjonsformer innenfor dagens system og med høy kvalitet. Det er avtalt møte med Folkeuniversitetet i slutten av januar for å drøfte dette, og jeg kan forsikre om at vi har hatt møter med både Folkeuniversitetet og andre parter som tilbyr privatistutdannelse. Til slutt vil jeg peke på at regjeringen ved flere anledninger og spesielt gjennom framleggelsen av St.meld. nr. 44 for 2008–2009, Utdanningslinja, samt bevilgninger til mange nye studieplasser innen etter- og videreutdanning, har vist at vi satser tungt på en offensiv kompetansepolitikk og på å styrke mulighetene for livslang læring. Kvalitetsreformen la vekt på nye læringsformer og tettere samarbeid med samfunnslivet. Dette må derfor også få konsekvenser for hvordan høyere utdanning tilbys. Med dette ønsker jeg ikke, som jeg nevnte, å avvikle privatistordningen, men innenfor dagens høyere utdanning har denne ordningen sin begrensning. I tiden framover vil jeg ha en særlig oppmerksomhet på kvaliteten i høyere utdanning og hva departementet kan gjøre for å styrke dette viktige området ytterligere.