trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-05-31:
Jeg er helt enig med statsråden i at det er mange andre store barrierer når det gjelder å komme inn i arbeidslivet for minoritetsgrupper, som språk – som er nevnt – som fordommer i det norske samfunnet. De tingene har vi diskutert masse, men jeg føler at det jeg har tatt opp i dag, har vi diskutert mindre, og at det også er behov for å snakke om det. Så jeg mener at det ikke står i motsetning til hverandre. Blant disse gruppene som jeg nevnte, gruppen av kvinner som kommer fra land hvor det er betydelig innslag av fundamentalistisk islamisme – med disse holdningene og disse reglene man skal prøve å praktisere og prøve å presse på kvinnene, og hvor det er 20–30 pst. deltagelse i arbeidslivet i Norge blant kvinnene – er det veldig mange som ikke er i nærheten av Nav eller i nærheten av arbeidsmarkedet, de er altså hjemmeværende. Og en av grunnene til at de er hjemmeværende og aldri har prøvd seg inn mot arbeidsmarkedet og derved aldri har lært språket eller fått den muligheten som andre har, kan være disse normene og kravene til bekledning, til ikke å berøre menn og til ikke å jobbe der det er alkohol og ikke halalslaktet kjøtt – ting jeg nevnte. Man kan spørre: Gjelder dette mange, gjelder det få? Jeg har ikke påtatt meg å ha et anslag på det, men jeg vil si at vi har noen fundamentalistiske islamistiske retninger som er representert også med slike absolutte holdninger, som er representert også i enkelte moskémiljøer i Oslo. Noen av retningene kaller seg vel salafister, wahabister, og en stor ungdomsorganisasjon som Islam Net, hvor det også fins innslag av dette, samler flere hundre ungdommer på sine stevner. Så vi må være klar over at dette er ikke bare snakk om gammelt tankegods som er i ferd med å dø vekk, men det også snakk om tankegods som har et visst fotfeste i enkelte miljøer, uten at jeg skal anslå omfanget, utover det at jeg stadig hører om det, også fra dem som jobber med formidling i Nav og i andre etater som er berørt av dette. Derfor mener jeg at vi gjør oss selv en bjørnetjeneste, gjør de kvinnene og andre som er berørt, en bjørnetjeneste, hvis vi ikke snakker om det. Det oppfatter jeg absolutt at statsråden ville og begynte på. Jeg kjenner ikke retningslinjene i Nav godt nok til at jeg skal påta meg å si den eller den retningslinjen må presiseres, men i hvert fall fra dem som jobber med det helt i førstelinjen, meldes det at det er forskjellig praksis, uklar praksis, så det er i hvert fall behov for mer kommunikasjon, mer diskusjon om dette innenfor Nav og mer oppbygging av beste praksis. Jeg syns et myndig Nav er et godt slagord, og det gjenstår nok en del på dette feltet for å få det til virkelig å virke.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-05-31:
Jeg vil takke for gode innlegg fra både representanten Stein Mathisen og representanten Karin Andersen, som hadde noen viktige poenger, og jeg takker igjen for innleggene fra statsråden. Jeg er helt enig med representanten Andersen i at vi skal heie på de jentene. En av de tingene som ga meg impulsen til å ta opp dette og gjøre noe med det, var at jeg så en ungdom som jobbet i en butikk og ble skjelt ut av «moralpolitiet» fordi han jobbet der. Når vi skal støtte dem, må vi også være i stand til å snakke om problemet. For det er ikke alle som har det like enkelt, og de trenger at storsamfunnet og alle som er ledere der, gir klare signaler. Det er veldig viktig, som representanten Andersen var inne på, å samarbeide med moskeene og imamene, ta opp disse spørsmålene med dem og få gitt klare signaler til dem fra dem som vil være med på det. Men det er ikke alle steder det er like enkelt, og da må vi ta diskusjonen. Det som representanten Stein Mathisen sa om at man ikke har fått mange eksempler til arbeids- og sosialkomiteen – ja, det forstår jeg. Jeg får jo det inntrykket at de ansatte i Nav som jeg snakker med, og andre liksom har en selvjustis – dette skal man ikke snakke for mye om. Man er redd for å nøre opp under fordommer. Det er delvis sånn, og delvis har systemet noen sånne føringer. Jeg tror det er viktig at for å kunne forebygge fordommer på en ærlig og troverdig måte må vi også snakke om den typen problemer. Den tabben tror jeg man har gjort i Sverige, i drabantbyer der, at man ikke har hatt «lov» til å ta sånne debatter. Det må vi være i stand til å gjøre. Derfor tror jeg det statsråden var inne på om å bygge kunnskap og kompetanse helt ut i førstelinjen i Nav rundt dette og diskutere erfaringer, forsøke å lage en mer ensartet praksis, som man blir tryggere på, ville være veldig fornuftig, særlig i de områdene der man har størst utfordringer – som jeg er helt sikker på. Jeg synes også det var interessant at statsråden sa at når det gjaldt folketrygdloven, lå det ingen direkte føringer med tanke på dette, og at hun hadde bedt direktoratet eller hvem det var, om å se på den delen. Det er fint, og jeg håper at det også framover vil bli tatt initiativer til at man jobber mer aktivt og tydelig med dette, at man setter ord på det i Nav-systemet, og at vi andre også kan gjøre en jobb i det samarbeidet vi har med moskémiljøer og andre. Dette er en samfunnsdebatt som vi ikke kan la dø hen. Sånn som jeg opplever det, er det ikke gitt at det ender der at disse holdningene, reglene, fundamentalistiske dogmene, blir drevet tilbake. Vi har som sagt nå store ungdomsorganisasjoner der disse har betydelig oppslutning.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-05-31:
Dette er en interessant diskusjon, og det er i grunnen ikke noen enkle svar på de problemstillingene som reises heller. Sett fra mitt ståsted er det nok ikke lovene, reglene eller retningslinjene som er problemet, for de er der, og de er også ganske tydelige, men det kan være praktiseringen av reglene som kanskje ikke er i tråd med det vi isolert sett skulle ønske. Men samtidig kan det være flere grunner til at regler praktiseres liberalt, om man kan si det også, det kan være manglende kompetanse hos ansatte selv på hvordan man skal tolke regelverket. Det er ett forhold. Det kan selvfølgelig være at man er velmenende og tror at dette er det man bør gjøre, man ønsker å forstå dem man møter på av klienter osv. Men det kan også være at ansatte tolker regelverket liberalt også fordi de frykter at en streng praktisering kan gjøre at man mister personene, at personer som man ønsker å holde i folden, glipper ved at man er for streng. Så jeg tror det kan være flere grunner til at ansatte eventuelt ikke praktiserer regelverket så strengt som det vi ideelt sett kanskje mener at de skulle, uten at jeg nødvendigvis kan – jeg holdt på å si – dømme de ansatte for det. Jeg vet fra min erfaring fra Oslo at ansatte der ute i førstelinjen står i et konstant spenningsforhold, hvor man på den ene siden skal praktisere et regelverk som vi ønsker at vi skal praktisere, og samtidig ser vi fra tid til annen også at regelverket og realitetene kanskje ikke alltid er like avstemt, og man må gjøre konkrete individuelle vurderinger. I forbindelse med integreringsmeldingen, som nå ligger til behandling i Stortinget, har vi også sagt helt tydelig at vi skal starte tidligere med samfunnskunnskap i mottakene, uavhengig av om folk skal bo i Norge eller sendes ut. Noe av grunnen til det er at vi ønsker nettopp å tydeliggjøre hvilke verdier vi legger til grunn i det norske samfunnet, hvilke forventninger vi har til hverandre, og på den måten også hjelpe dem som kommer og skal bo her en stund eller bo her permanent, til å forstå hvordan det norske samfunnet fungerer med tanke på forholdet mellom kjønn, forholdet mellom voksne og barn og også hvordan det norske samfunnslivet og arbeidslivet fungerer. Integrering er smertefullt, det tar tid, og vi må alle være villig til å gjøre det som kreves. Til denne konkrete problemstillingen som interpellanten har tatt opp, tror jeg som sagt ikke det nødvendigvis er regelverket i seg selv som er problemet, men det kan være praktiseringen. Men det kan også dreie seg om kunnskap og kompetanse rundt disse problemstillingene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-05-31:
Det er ingen tvil om at kompetanse og bevissthet om dette er viktig. Ifølge Arbeids- og velferdsdirektoratet er det drevet systematisk kompetansebygging og tverrkulturell veiledning i førstelinjen de senere årene. Man har en fordypningsmodul, veiledning av brukere med innvandrerbakgrunn, som også tar opp spørsmål knyttet til kulturelt betingede preferanser med tanke på tiltak og jobb. Nav skal hjelpe arbeidssøkere med å få seg jobb og arbeidsgivere med å finne nødvendig arbeidskraft og har sånn sett et stort ansvar for å motvirke etnisk diskriminering. I etaten har man utviklet retningslinjer for å motvirke etnisk diskriminering i forbindelse med arbeidsformidling i Nav. Gjennom en del AMO-kurs som er tilpasset innvandrere med behov for økt kompetanse, tas også interpellasjonens temaer opp, og det vektlegges også god informasjon om den enkelte arbeidssøkers muligheter og begrensninger og de krav som stilles i norsk arbeidsliv og Nav. Jeg tror også, som representanten Andersen, at det er avgjørende viktig at vi som majoritetsbefolkning støtter opp under og heier fram alle de krefter som vi nå ser kommer, de unge røstene som tar til motmæle mot antiliberale holdninger og konservativ livsstil. Vi ser at mange har slitt oppigjennom, mens majoritetssamfunnet har vært pinlig tause når de har kjempet sin ganske tøffe og brutale kamp. Nå ser vi at det vokser fram en generasjon som det er viktig at vi heier fram. I Norge skal alle jobbe – helt eller delvis – såfremt de kan. Jeg er opptatt av at våre velferdsordninger og vårt lov- og regelverk skal understøtte det. Vi kan ikke akseptere at man velger å isolere seg av religiøse grunner. Det er vår oppgave å bidra til at flest mulig deltar helt eller delvis i aktivitet eller jobb. Sånn sett synes jeg at denne diskusjonen og debatten har vært god. Jeg er glad for at interpellanten har tatt dette opp. Og så tror jeg nok at dette helt sikkert kommer til å gå bra, men det kommer ikke til å gå bra av seg selv, vi må alle stå opp for de verdiene vi mener er viktige.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er åpenbart at vi har en regjering som har tatt inn over seg arbeidet med et framtidsrettet syn på teknologiutvikling innenfor transportsektoren. Vi i Fremskrittspartiet gleder oss til å jobbe videre mot en ny nasjonal transportplan, som vedtas i 2017. Vi gleder oss også veldig til å følge teknologiutviklingen, og hvordan vi best mulig kan følge opp dette i planene. Når det er sagt, ønsker jeg å kommentere en av medaljens bakside med teknologiutviklingen. I en mer og mer digital verden er vi også veldig avhengig av å tilpasse regelverket vårt på en sånn måte at vi står klar til å ta imot endringer. Vi står overfor spørsmål hva gjelder regelverk for autonome kjøretøy, f.eks. Hvordan forholder forsikringsbransjen seg til dette? Og hvor er til syvende og sist ansvaret plassert? Et annet aspekt er utfordringer som gjelder cyber-sikkerhet og hacking mot digitale systemer, for det betyr at vi gjør oss mer sårbare og mer utsatt for avhengighet og sikkerhetsbrudd. Det er ikke bare positivt. Med balansen mellom ny teknologi og sårbarhet og balansen mellom datasikkerhet og personvern har vi en utfordring. Med de autonome bilene ‒ f.eks. hvis noen bare vil hacke seg inn sånn at bremsene ikke lenger fungerer ‒ hva da? Vi vet f.eks. at en iPhone 6 kan kobles mot cockpit i fly. Vi vet at vi nå skal kjøpe nye jagerfly, F-35, som jeg vil påstå er flyvende datamaskiner. Hvor sikkert er det? Cyberteknologi og nasjonal kommunikasjonsmyndighet, som ligger under Samferdselsdepartementet, det helhetlige ansvaret vi har for dette området, og det behovet vi har for en samordning tverrdepartementalt, må løftes høyere. For det er sånn at dette kommer bare til å bli gripe mer og mer om seg. Da er det viktig at vi klarer å ha et parallellspor. Vi ønsker teknologiutvikling. Vi ønsker nye muligheter innenfor samferdselssektoren. Vi ønsker teknologi velkommen, men vi åpner også opp for sårbarhet. Da er mitt spørsmål: Klarer vi dette parallellsporet? Klarer vi å være på hugget, sånn at vi også minsker sårbarheten? Det er veldig lett å la seg begeistre av denne utviklingen, men, som sagt, det er også en bakside av denne medaljen.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Jeg vil takke alle som har deltatt i debatten. Jeg kunne vel egentlig ha ønsket at det hadde vært enda mer trøkk, enda flere som hadde deltatt, for dette er framtiden. Det er dette som kommer til å virke inn på hele samfunnet uansett hvilken sektor vi snakker om. Men det er nå sånn at det tar litt tid, og jeg vil også si at det er en aldersforskjell i forståelsen av å se digital framtid, cyber og det som måtte komme. Men jeg tenker at om et par år – hadde jeg da sittet på Stortinget – hadde jeg satt meg i den autonome bilen og flydd greit over Skagerrak ned til Sørlandet, selv om hastigheten var satt ned til 520 km/t!
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Representanten Michaelsen tar opp en veldig viktig videreforlengelse av den diskusjonen vi begynte med, nemlig hvordan vi håndterer sikkerheten i dette. Det ene handler om den fysiske sikkerheten – at folk skal føle seg trygge, og at ikke teknologien skal spore av og sette folk i fare. Det handler om sikkerhet mot hacking, f.eks. at folk overtar kontrollen gjennom teknologi og påfører folk bevisst eller ubevisst skade. Det handler også om personvern. Etter hvert som en går rundt med mobiltelefoner og kanskje sitter i kjøretøy som sender og kommuniserer mye informasjon til andre for å få bedre flyt i trafikken, er det også fare for at noen kan overvåke ved at en får tilgang til de dataene. Jeg tror at det er mye å vinne på at samfunnet på en anonym måte kan få oversikt over hvilke biler som er hvor, rett og slett for å finne ut hvor det er trafikkork, for å kunne rute trafikken bedre. Men hvis du vet at «fru Nilsen» sitter akkurat der til enhver tid, er det ikke like hyggelig lenger. Det er noe av den balansen vi må finne ut av. Hvordan gjør vi det slik at folk fortsatt føler seg trygge på at de ikke overvåkes, og at ikke informasjon misbrukes, samtidig som vi kan bruke informasjon til å gi dem en bedre hverdag enn de ellers ville hatt? På samme måten ser jeg for meg at når vi om noen år kanskje har fått de små, selvkjørende bussene som hjelper deg den første kilometeren på vei for å få deg til de store kollektivterminalene, vil fortsatt en del folk kanskje ønske at de skal kunne få hjelp ved uhell eller ved truende passasjerer – at det kanskje er en form for videoovervåkning der du selv kan styre til hvilken tid du blir overvåket, rett og slett fordi det hjelper sikkerheten, og til hvilken tid du har lyst til å være alene, når du ikke føler deg truet. Den type diskusjon er også svært viktig i dette. Men det er også en annen del som gjør at vi som politikere må diskutere, for vi har f.eks. mye diskusjon om drosjeregulering nå. Uber-teknologien gjør at folk kan bestille drosjer på en annen måte, men det er fortsatt slik at bilene blir kjørt av en person. Hvis en om ti–femten år – eller som amerikanerne tror, om fem år – har førerløse biler som kjører deg rundt i lokalmiljøet, er det da drosjer? Kan det hende at det er et leiebilselskap som har tilbudt deg dette, eller kan det like gjerne være en bilprodusent? Når vi nå ser på de tre store amerikanske bilprodusentene, i tillegg til Tesla, ser vi at Chrysler har teamet opp med Google, som det første eksterne selskapet Google samarbeider med om selvkjørende biler. Både Ford og GM har kjøpt seg inn i store bildelingsaktører, nettopp for å bli en del av en kjede som går på tvers av alt. Det som i dag er en åpenbar drosjebransje, hvor en har en person som kjører drosjebil, kan i framtiden være et leiebilselskap som allikevel utfører den samme jobben som en drosje gjør, rett og slett fordi teknologien gjør det mulig. Det også er utfordrende for oss politikere og gjør det svært viktig å ta denne debatten tidlig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Jeg vil også takke for bidragene i debatten, selv om jeg også oppriktig hadde trodd at dette ville skape fullt hus, i hvert fall med tanke på alle partienes deltakelse. Vi har åpenbart en jobb å gjøre for å skape større engasjement. Men, uansett, la oss gjøre det beste ut av det. Regjeringen er allerede i gang, og jeg er glad for at det er mange representanter i Stortinget som også tenker i den retning. La meg samtidig si at det er ingen grunn til at Norge skal utvikle alle løsninger selv. Derfor har jeg vektlagt samarbeid både med næringslivet og med andre land. Svenskene er allerede ferdig med sin utredning. De er i gang med sitt lovarbeid. Jeg synes ikke det er vits i at vi skal lage en utredning som skal kopiere svenskene, for deretter å begynne med norsk lovarbeid. Derfor har vi gått rett på lovarbeidet. Det er min ambisjon at vi skal kunne fremme det for Stortinget og få gjort vedtak før sommeren 2017. Hvis vi skal begynne med en utredning, vet vi at det fort går ett år ekstra. Det er viktig å huske, for tidsperspektivene i teknologiverdenen er ofte litt annerledes enn i den politiske verden. Da jeg i fjor høst var i San Fransisco for å diskutere bl.a. intelligente transportsystemer, men også møtte dataleverandører med tanke på fiberkabler, snakket de om kort og lang sikt på sine planer. Jeg ble veldig nysgjerrig etter hvert, for jeg tenkte: «Lang sikt», er det noe jeg kan oppleve når jeg er politiker? Det trodde de, for deres «lang sikt» var fire måneder framover. «Kort sikt» var inntil tre måneder. Hvis vi skulle bruke et par år på å utrede hvor vi vil, er det en del teknologimiljøer som kan avskrive Norge i de årene. Det vil ikke jeg skal skje. Jeg synes det er viktig at vi lytter til ekspertene. Men også her mener jeg vi skal bruke en del grupper som allerede fins, istedenfor hele veien å opprette nye. Det fins et organ som heter ITS Norge, som iallfall jeg har mye kontakt med og har reist med rundt i verden. De ønsker jeg at vi skal jobbe tettere med istedenfor å opprette ytterligere sidegrupper. Men i sum er det det som alle ulike aktører kan bidra med, for selv ikke ITS Norge vet alt. Det er her det spennende er med teknologimiljøet, at – selvsagt – har man store selskaper, kan man samle mye kompetanse. Men det kan vel være at det er utfordrerne som til slutt vinner fram. Det var ingen som visste at Tesla ville være et stort bilselskap, som det er i dag, for bare få år siden. Det å stimulere bredden i næringslivet, sørge for at vi er fleksible i lovverket, imøtekomme og hjelpe også der staten kan, i å teste ut teknologi, er viktig. Derfor kommer jeg til å samle noen av de store kollektivselskapene for å se hva de tenker selv, men også for å se hva vi som nasjon kan gjøre sammen for å teste ut teknologier. Istedenfor å konkurrere om å teste ut ett produkt kan vi se hvordan vi kan favne flere. Derfor vil vi treffe næringslivet og entreprenørene for å se hvordan vi kan bruke teknologien når vi bygger veier, og ikke minst når vi planlegger veier. Alt er en del av å skape en bedre reisehverdag.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-05-04:
På vegne av representantene Sonja Mandt, Anette Trettebergstuen, Hege Haukeland Liadal og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om en strategi for økt satsing på norske tv-serier.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-05-04:
For en uke siden kom tallene som viser at Norge nå har 135 000 arbeidsløse, og det er det høyeste tallet Statistisk sentralbyrå noen gang har målt. Arbeiderpartiet har lenge bedt regjeringen om å gjøre mer for å bekjempe den voksende ledigheten, se det som et nasjonalt problem, og har understreket at det at vi har denne høye ledigheten i deler av landet, må ses på som en utfordring for hele landet. Det er en personlig krise for dem som er rammet, men det er også en nasjonal krise når vi har de høyeste tallene som noen gang er målt. Fra regjeringen hører vi at dette gjelder noen områder og noen sektorer. Men det er viktig å gå inn i disse tallene og se bak dem, for tall og prosenter har ikke ansikter. Det er mennesker vi snakker om, og det vi nå ser konturene av, bør bekymre oss. I skyggen av den oljerelaterte arbeidsledigheten ser vi økende ungdomsledighet, unge som ikke har gjennomført videregående opplæring. Dette er ikke ledige ingeniører og fagarbeidere, dette er ungdom som aldri har jobbet i oljenæringen. Blant unge under 24 år som har grunnskole som sitt høyeste utdanningsnivå, er det nå 17 pst. som er arbeidsledige. Det er 40 pst. mer enn på samme tid i fjor. Blant unge voksne mellom 20 og 29 år har andelen som ikke er i arbeid, økt med 8 prosentpoeng siden 2008. Totalt 72 000 personer under 30 år er verken i jobb eller under utdanning. Den akutte økningen i arbeidsledigheten på Sør- og Vestlandet kommer på toppen av en voksende inkluderingsutfordring i norsk næringsliv og arbeidsliv. Statsministeren sier at regjeringens økonomiske politikk nå virker kraftig for å bekjempe ledigheten. Men jeg ønsker å spørre: Når vi ser at 72 000 unge verken er i jobb eller under utdanning, og vi kan forvente at kanskje 15 000–20 000 faller ut av videregående utdanning i løpet av denne tiden, vil Erna Solberg fremdeles beskrive kampen mot ledigheten blant de unge som vellykket?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-05-04:
Dette er en statistisk piruett. 135 000 – det er det høyeste antallet vi har målt i Norge. Om det er den prosenten eller den prosenten, og hvilket tall det er, underslår ikke at det er en stor utfordring. Mitt spørsmål gjaldt én gruppe av de ledige, og jeg forsøkte å trenge bak tallene og se særlig mot de unge. 135 000 er ledige, 72 000 unge under 30 år er verken i jobb eller under utdanning, vi har om lag 20 000 flyktninger som skal få kvalifikasjoner og komme i arbeid. Denne jobben kan vi klare om vi løser den sammen og tar i bruk noen av de mekanismene Norge faktisk er gode på. Da vil jeg stille et konkret spørsmål: Jeg aner av statsministeren at hun ser at den økonomiske utviklingen har vært mindre god enn forventet, og da kommer det vel noe i revidert budsjett. LO og NHO har levert gode forslag til hvordan vi gjennom en ordning med lønnstilskudd kan sørge for at flere får praksis og mulighet til å kvalifisere seg til en jobb. Neste torsdag har regjeringen mulighet til å gjøre noe med saken, og da vil jeg spørre: Vil regjeringen vurdere – og endog gjennomføre – sterkere satsing på lønnstilskudd for å kvalifisere flere inn i det norske arbeidslivet, særlig de unge?
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
I min landsmøtetale beskrev jeg de mange ulike delene av norsk økonomi som virker inn på å motvirke økt ledighet: pengepolitikken, ansvarligheten som arbeidsgiverne og arbeidstakerne har vist for å holde moderate lønnsoppgjør, men også den finanspolitiske innsatsen som regjeringen har gjort gjennom budsjettet. Og som en konklusjon på den gjennomgangen sa jeg at den økonomiske politikken virker kraftfullt for å bekjempe ledighet. Vi har siden vi behandlet statsbudsjettet, fått mange rapporter som viser at den økonomiske utviklingen går dårligere enn det vi forutsatte i nasjonalbudsjettet sist høst, at veksten vår er lavere, og at oljeprisen har falt ytterligere, for så å stige den siste måneden. Det tallene som kom forrige uke, viste, var at andelen ledige ligger på om lag samme nivå som da statsbudsjettet ble lagt frem. Det betyr at den økonomiske politikken faktisk virker, i den forstand at når det er en enda vanskeligere økonomisk situasjon i Norge, øker ikke andelen arbeidsledige. At Arbeiderpartiet velger å ta ut et tall som aldri før har vært brukt, som altså ikke er sesongjustert, og si at det derfor øker, når det sesongjusterte sammenlignbare AKU-tallet viser en nedgang og ikke en økning i andelen arbeidsledige, er vel mer fordi det passer til retorikken til Arbeiderpartiet. Men det er altså 4,6 pst. i AKU-tallene, som er den sesongjusterte ledigheten – det var 4,6 pst. da vi la frem budsjettet. Det er for høyt, det er for mange som er ledige, men det er altså sånn at den totale økonomiske politikken i en vanskelig situasjon bidrar til at ledigheten i andel av arbeidsstyrken ikke øker. Det bør vi faktisk være litt glad for, for det betyr at mange av de vedtakene som denne forsamlingen har gjort, gir resultater.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
For det første: Jeg er opptatt av at vi har for høy ungdomsledighet. Det er for mange som ramler ut av skolen. Over mange år har det vært altfor mange som ikke har fullført, som ramler ut, og som blir en del av den kjeden som bidrar til at man over tid ramler helt ut av arbeidsstyrken. Det er det viktig å gjøre noe med. Derfor har regjeringen bl.a. fått Stortingets flertall med på aktivitetsplikt, som vi skal rette særlig inn mot ungdom, som vil sørge for at ungdom ikke blir passivisert, men kommer aktivt ut og deltar. Derfor la vi også frem tiltak for ungdom i budsjettet, og vi jobber med nye tiltak. Arbeidsministeren har også påpekt at hun skal gjøre endringer i dagpengeregelverket for å bidra til nettopp å få flere ungdommer raskere tilbake. Når det gjelder lønnstilskudd, er det et av de tiltakene som denne regjeringen allerede har lansert overfor Stortinget at vi skal bruke mer av. Vi har økt lønnstilskuddet innenfor tiltaksmengden de siste årene, og det kommer vi fortsatt til å gjøre. Så er inkluderingsutfordringene kjempestore. Det er viktig å huske på at i forbindelse med den store arbeidsøkningen som var i vekstperioden 2004–2008, klarte vi ikke å inkludere flere funksjonshemmede. Det mener jeg er en av de store sosiale utfordringene våre.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Tiltakspakken forsvant ikke. Vi har fortsatt en tiltakspakke med hovedvinkling mot Sør- og Vestlandet. Det viktige er at jeg har gått gjennom Arbeiderpartiets alternative budsjett, og så har jeg sett på hvor mange tiltak direkte knyttet til Sør- og Vestlandet de har som kan identifiseres – de som da har kalt vår tiltakspakke for bløff. 10 mill. kr til Sørlandslaben er det de har mer. Er det det som skal løse arbeidsledighetsspørsmålet? Resten er generelle ordninger som vi har argumentert for har positiv virkning, men som de da sier er en bløff overfor Sør- og Vestlandet. Men 10 mill. kr til et laboratorium på Sørlandet som trenger 200 mill. kr, og hvor regjeringen allerede har gitt fire ganger så mye som det Arbeiderpartiet foreslår – er det det som løser ledighetsproblemene? Det er mye retorikk fra Arbeiderpartiet, og lite av det vi klarer å identifisere som handling gjennom budsjettet. Vi er veldig opptatt av at vi skal gjøre mer på vedlikehold. Derfor har vi gjort mye på vedlikehold i det budsjettet som er, og vi jobber med planer for hvordan vi kan styrke dette ytterligere framover.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Med respekt for Stortinget: Jeg kommer ikke til å svare på spørsmål denne uken om hva vi legger frem i revidert nasjonalbudsjett i neste uke. Det er det heller ikke tradisjon for. Vi er veldig opptatt av lærlingsituasjonen. Vi er særlig opptatt av de lærlingene som nå mister lærlingkontrakter, som blir permittert, og annet. Vi ser på tiltak for å kunne gjøre noe med det. Jeg kan si at vi kommer tilbake til ordninger knyttet til dette. Det viktige spørsmålet er jo det å løfte volumet av lærlingplasser generelt. Da er det to viktige grep regjeringen har gjort. Det ene er at vi internt i offentlig sektor har vært tydelig på at vi skal ha lærlinger. Vi har gitt veldig tydelig beskjed til alle deler av offentlig sektor om at de må ansette lærlinger for å sørge for at staten tar sin del av det. Det andre er at vi har sagt at vi skal gjøre det til et krav når man leverer inn et offentlig anbud. Det vil bety at alle som skal levere inn anbud til offentlig sektor, må ha en lærling der det er naturlig å ha en lærling. Det betyr sannsynligvis et betydelig krav, som mange bedrifter må følge opp i årene som kommer.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Regjeringen har fremforhandlet en ny EØS-finansieringsavtale. Og vi har sideforhandlet frem en markedsadgangsavtale knyttet til fisk, som nettopp har vært begrunnet i vårt sterke engasjement for å sikre arbeidsplasser i Norge. Det er helt feil når representanten sier at vi ikke har stått opp for norske arbeidsplasser. Vi jobber tvert imot med å sørge for å få flere norske arbeidsplasser og muligheten til lavere toll og større adgang, som bidrar til å styrke næringslivet i Norge. Så kommer landbruksforhandlingene. Tilbudet fra staten kommer i dag. Vi er opptatt av at vi skal nå de viktige målene som vi satte oss i forrige periode i Stortinget, nemlig å øke landbruksproduksjonen i Norge. Det betyr at vi også er nødt til å sikre at vi bidrar mest til de bøndene som faktisk kan øke landbruksproduksjonen. Hvis vi skal nå de overordnede målene, som jeg oppfatter at Senterpartiet også er opptatt av – altså mer landbruksproduksjon i Norge – må vi sørge for å nå dem som kan øke volumet.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Vi jobber med å sikre at færre faller ut av videregående skole, og vi jobber med å sikre dem tiltak når de har falt ut av videregående skole. I budsjettet har vi bl.a. tiltak rettet mot ungdom og ungdomsledighet for å sørge for at de kommer inn i aktivitet og møtes. Jeg mistror ikke noens motiver, men det har jo ligget garantier for ungdom, fra forrige regjering bl.a., med et sterkt SV-initiativ bak, som, når Riksrevisjonen gikk gjennom dem, viste seg at ikke fungerte. Så må vi lete etter de tiltakene som faktisk fungerer, som når ut til ungdommen. Og noe av det aller viktigste for å forhindre at man ramler ut av skolen, er faktisk å sørge for at vi har god basiskunnskap i skolen. Grunnen til at mange ramler ut, er kobling til andre sosiale problemer. Derfor styrker vi helsetjenestene knyttet til skolen. Det andre vi gjør, er å styrke fagligheten i skolen. Dette bidrar til å løfte kunnskapen, som gjør at færre ramler ut fordi de ikke har kunnskap nok til å klare seg.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
For det første har jeg lyst til å understreke at jeg deler hele beskrivelsen representanten Bollestad gir. Det er en dramatisk situasjon på Vestlandet og på Sørlandet for øyeblikket, og særlig i noen regioner. Det er dramatisk for dem som opplever det, men det er dramatisk langt utover det. Alle vi som kommer derfra, vet at dette påvirker mye bredere enn bare dem som rammes direkte. Hvis man har familie som jobber i oljebransjen, ser man at alle disse nedbemanningene tærer på dem som opplever dette direkte – og langt utover det. Så har vi en tiltakspakke, hvor vi har ekstraordinære sysselsettingstiltak i form av vedlikehold og aktiviteter, som nå rulles ut. En rekke bedrifter på Sør-Vestlandet har fått oppdrag. Noen store nasjonale selskaper får også oppdrag, men de har jo også sysselsatte fra samme region. I tillegg ser vi at mange av de midlene som stilles til rådighet for den mer langsiktige omstillingen innen forskning og utvikling, søkes det om enda mer fra bedrifter i dette området. For eksempel fra Demo2020-tildelingene er det veldig mange bedrifter, ikke minst innen olje- og gassbransjen, som har ønsket mer, fordi de nå ser at de er nødt til å omstille seg og finne ny teknologi, og at de kan beholde ressurser med dette. Derfor er det bra at vi i fellesskap har økt nettopp denne typen midler. Når det gjelder revidert nasjonalbudsjett, må man vente til vi legger det frem, men vi er veldig opptatt av denne situasjonen. Heldigvis er det også noen lyspunkter. Da sysselsettingsstatistikken og Nav-undersøkelsen knyttet til arbeidsgivere ble offentliggjort denne uken, viste det seg at det var en litt større grad av optimisme for ny sysselsetting. Vi ser i underlagstallene at sysselsettingen fortsetter å øke i Norge, men vi produserer ikke nok nye jobber til det antallet mennesker som kommer ut i arbeidslivet. Det er det vi må gjøre noe med.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
I det budsjettet vi har i år, og i den avtalen vi har med samarbeidspartiene på Stortinget, prioriterte vi omstilling, aktivitet og arbeid. Vi prioriterte å få på plass tiltak nettopp av den typen som Bollestad nå etterlyser og ønsker mer av. Det er en retning regjeringen er enig i. Vi må løfte aktiviteten vår for tiden for å sørge for at flere opplever å være i jobb og ikke stå utenfor, men vi må samtidig klare den langsiktige omstillingen som gir oss bedrifter som er sunne, og som kan ha trygge arbeidsplasser for fremtiden. Så høres det ut som det skal bli enkelt å bli enig med Kristelig Folkeparti om revidert nasjonalbudsjett i år, og jeg er glad for å se at vi nå ruller ut veldig mange av de tiltakene som vi lovde i budsjettet.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Det er helt riktig at situasjonen i Kristiansund er vanskelig. Det er Kristiansund, Haugesund, Stavanger og Kristiansandsområdet som har de høyeste ledighetstallene. Det betyr at vi har et særlig fokus på de områdene. Det kommer vi tilbake til. Jeg må si at dette forsøket på å si at tiltakspakken var en bløff, som jeg har hørt enkelte fra Arbeiderpartiet si, eller at den ikke eksisterer, må være utrolig provoserende for dem som jobber i Dalane Hageservice, i Åsane Byggmesterforretning, i Vassbakk & Stol AS, i OBAS Vest, eller for dem som jobber i Bergen Group, alle de som faktisk er i jobb nå fordi vi har en tiltakspakke. Jeg har en lang liste over arbeidsplasser som eksisterer i dag, jobber som ikke er en bløff, jobber som er helt reelle. Familier får inntekten sin. At Arbeiderpartiet sier at dette ikke eksisterer eller er en bløff, synes jeg er ganske fornærmende mot dem som faktisk går og henter lønningen sin fordi vi har laget et statsbudsjett som bidrar til aktivitet – særlig fordi Arbeiderpartiet ikke har andre aktivitetstiltak selv.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Der er ulike typer tiltak og virkemidler. Blant de tiltakene som denne regjeringen økte, var Demo2020. National Oilwell har fått 15 mill. kr av det, noe som bidrar til nettopp den omstillingen til å videreutvikle teknologien sin som knytter seg til dette. Vi har økt samtlige ordninger knyttet til innovasjon, nyskaping og annet som det er mulig å søke på for ulike typer tiltak. Jeg kan ikke si akkurat når det gjelder omstillingsmidler til nettverk, men vi har altså betydelige midler. Regjeringen har økt sin næringsrettede forskning og sine innovasjonstiltak med over 2,4 mrd. kr siden den tiltrådte. Noen av de omstillingstiltakene blir gjort bl.a. fordi man ikke oppnådde å bli Global Centres of Expertise på det tidspunktet det ble utlyst, fordi man ikke oppfylte de kravene, og så fikk man fortsette som Norwegian Centres of Expertise, med noen av virkemidlene, i en overgangsperiode. Men vi følger veldig nøye med på hvor dette er, og vi ser særlig på utviklingen knyttet til de stedene hvor det er høyest arbeidsledighet.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Vi har gjort en betydelig økning i investeringene i samferdsel. Det er nesten 50 pst. økning i investeringene i denne perioden i forhold til det det var i forrige, så den er litt påtakelig, denne argumentasjonen fra Senterpartiet. En av utfordringene når det gjelder jernbanebudsjettet, er at det tar lang tid å planlegge de store prosjektene. I 2012 var det nesten ingen planleggingsmidler. Det gir en effekt, fordi det eneste virkelig store prosjektet som pågår, er tunnelen til Ski, og dermed tar det lengre tid å få ferdig de andre. Derfor vrir vi penger innenfor jernbanesiden til vedlikehold, fordi vi skulle bruke mer penger på det. Derfor kommer det også mer penger til Sør- og Vestlandet, for det er først og fremst gjennom vedlikeholdspenger til Jærbanen og vedlikeholdspenger til Vossebanen at vi har satt inn ekstraordinære tiltak og bidrar til økt aktivitet. Men det er altså ikke planlagt ferdig fra den forrige regjeringen når det gjelder store prosjekter på Sør- og Vestlandet knyttet til jernbane. Vi øker det gjennom vedlikeholdsaktiviteten.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Jeg synes det er mange interessante forslag fra Venstre. Noen av dem følger det vi allerede er blitt enige om, og den retningen vi har hatt på flere budsjettforlik her i Stortinget, og noen tiltak er helt nye. Løftingen av innovasjon og nyskaping er viktig, og det å sørge for at det går i retning av et grønnere samfunn – et lavutslippssamfunn, som det er vår felles målsetting at vi skal få til – er nødvendig. Men det trengs penger til dette, det trengs rammevilkår til dette, og det trengs også – det har jeg lyst til å understreke i dag – evne til å tiltrekke seg privat kapital gjennom hvordan skattesystemet vårt i fremtiden kommer til å se ut. Det er bra hvis vi nå har i havn en skatteavtale, men det er også viktig å si at nettopp for de gründerbedriftene som vokser, er privat eierskap utrolig viktig. Men vi studerer alle forslagene, vi forbereder oss på forhandlinger i Stortinget, og vi forbereder oss på våre egne fremlegg.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
14 pst. av det handlingsrommet denne regjeringen så langt har hatt, har vi brukt på å lage et bedre, mer rettferdig og mer investeringsvennlig skattesystem for fremtiden. 86 pst. har vi brukt på offentlige utgifter på ulike områder – en kraftfull styrking av kommuneøkonomien, mye satsing på infrastruktur, forbedringer i sykehusøkonomien som gjør at vi behandler flere og flere i sykehusene og kutter i ventelistene, akkurat som Høyre lovet i valgkampen at vi skulle gjøre. Man kan gjenta fra opposisjonen så mange ganger man vil, at de største beløpene vi bruker, er på skattelettelse. Da er svaret tilbake: Hvis man skulle reversere alle skattekuttene, hvordan tror man det ville virke for de gründerbedriftene som skal inn i den grønne økonomien? Hvordan ville det virke for de arbeidsplassene som er avhengige av at det er noen som er villige til å investere? Vi har heldigvis fortsatt økende sysselsetting i Norge, selv om andelen sysselsatte fortsatt går litt ned, noe den gjorde under den forrige regjeringen også.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Dette er en frivillig reform, men alle må tåle å høre argumenter for hvorfor man skal endre, også fra statlige representanter. Man må tåle å stå i debatten for de valgene man gjør lokalt. For eksempel når det gjelder inntektssystemet, er det sånn at det som foreslås – og nå er det enighet med Venstre om et system for endringer – er at det som faktisk velges, skal ha en konsekvens, ikke for alle de andre kommunene, men for den enkelte kommune. Når man velger å være en liten kommune ut fra en demokratisk prosess, skal man ikke kunne kompenseres for det valget, for det er et valg man har gjort selv. Det synes jeg er et ganske logisk prinsipp for et inntektssystem som i utgangspunktet er laget sånn at det ikke skal være de politiske valgene man selv gjør, men faktisk reelle ulikheter man skal kompenseres for, for å gi det samme grunnlaget for å skape gode velferdstjenester til alle rundt omkring i landet. Det er en logikk som jeg trodde egentlig burde vært klar hvis man mener at en innbygger i f.eks. Rakkestad og en innbygger i Ålesund skal ha det samme grunnlaget for å kunne få velferd, at det er de politiske valgene som avgjør det. Derfor synes jeg det er viktig å ha et inntektssystem som ikke belønner ulike politiske valg, men som faktisk er basert på objektive kriterier. Det var grunnlaget for det inntektssystemet opprinnelig, og så har vi hatt noen tiltak innenfor det som ikke har vært sånn. Dette må være en av de konsekvensene man må kunne ta med seg. Men jeg mener altså at staten må få lov til å komme med sine tanker om hvordan velferdstjenestene blir best mulig, uten at det betyr at man tar vekk de lokale folkevalgtes plikt og ønsker og lokaldemokratiet. Å høre at valget kan ha konsekvenser, og at man kunne fått bedre tjenester med andre løsninger, synes jeg er helt logisk i et offentlig demokrati.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Nei, jeg er ikke så redd for utfallet av denne prosessen. Og jeg tror faktisk bedre om kommunepolitikere enn at de ikke tåler å høre at en fylkesmann – kanskje litt for tidlig – har lagt frem et forslag, og at det er en del av diskusjonsgrunnlaget. Så sarte er ikke norske kommunepolitikere. De er voksne mennesker, som er i stand til å argumentere for sine egne saker. Det som er mer interessant, er at Senterpartiet egentlig alltid argumenterer mot enhver del av debatten som skal opplyses, enhver endring som er blitt fremmet, slik at det påvirker valgene. Det er valg på vegne av de svakeste kommunene gjør nå, det er valg på vegne av tjenestetilbudet. Da er det utrolig viktig at man har en åpen diskusjon. Da må også fylkesmennene få lov til å si hvordan de tenker at de ville fått best mulig tjenestetilbud i sine fylker.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Hvis jeg hadde svart på det spørsmålet, kunne jeg blitt angrepet for å legge utilbørlig press på kommunene i Buskerud, som nå skal foreta sine egne valg. Jeg har sagt nei til å svare på noe som helst spørsmål om kommunekart i Norge, nettopp fordi vi skal ha respekt for det. Da bør Senterpartiet respektere at jeg ikke kommer til å svare på et spørsmål om hvilket kommunekart som skal være i Buskerud, før den lokale prosessen er ferdig.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Vi gjør endringer i inntektssystemet for kommunene med jevne mellomrom. Hovedhensikten med den endringen vi gjør nå, er å sørge for at det valget man gjør, om man er stor eller liten, ikke skal påvirkes av inntekten og inntektssystemet slik som det er. I dag er det slik at jo mindre man er, jo mer inntekter får man. Det virker som en hemsko på å bli en større kommune. Så vil det totalt sett i kommuneøkonomien alltid være hvor mye penger vi stiller til disposisjon, som avgjør hvor gode tjenestetilbud det er. For øvrig mener jeg at vi skal ha et inntektssystem som er minst mulig politisk styrt, og mest mulig styrt av objektive kriterier, og det er noen av de siste politisk styrte områdene som nå gradvis endres til å bli mer basert på objektive kriterier.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Jeg må svare litt generelt. Jeg mener at det er viktig å huske hvem den offentlige tannhelsetjenesten er til for. Den er til for dem som er under 18 år, og den er til for brukere i eldreomsorgen og institusjoner som er det offentliges ansvar. Alle disse gruppene er egentlig innenfor det kommunale ansvarsområdet. Det betyr at det er en ganske naturlig plassering i kommunene av tannhelsetjenesten. Så vet jeg at det er alltid sånn når det gjelder forandring, at de gruppene som er der, ikke ønsker det. Egentlig ønsket Tannlegeforeningen at de skulle bli statlige og flyttes helt vekk. Jeg tror det er feil. Jeg tror en får mindre tilkobling lokalt, og jeg tror at det er fullt mulig for kommuner å lage gode samarbeidsløsninger mellom kommunene for å sikre et kommunalt eierskap for å finne disse løsningene. Men vi skal diskutere oppgavemeldingen på regionnivå, og så får man diskutere dette spørsmålet. Jeg tror at en vil finne nye løsninger som gir mer nærhet til tannhelsetjenesten i kommunene, når de brukergruppene som skal ha denne tannhelsetjenesten, er der.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Jeg mener at dette er helt relevant. Det har vært veldig lav oppslutning om en del av disse folkeavstemningene, noe som er bekymringsfullt med hensyn til hvordan man egentlig skal tolke det. Betyr det at man ikke bryr seg, betyr det at man synes at det er greit med en kommunesammenslåing, eller mobiliserer man bare dem som eventuelt er imot? Det som også bekymrer meg, er at diskusjonen om hvem kommunen betyr mest for, er så liten. Kommunen betyr mest for de svake gruppene. Kommunen betyr mest for dem som trenger mye hjelp og omsorg. Den diskusjonen er ganske liten. Det er veldig mye om geografi, plassering av rådhus og annet. Det er klart at veldig mange er nesten ikke innom et rådhus lenger, det har ikke så stor betydning lenger. Men det å mobilisere til en større debatt betyr at vi må ha flere aktører som deltar. Da kan det være at en fylkesmann som er litt bråkjekk, bidrar til å provosere flere inn i debatten.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Jeg er enig i at det er viktig at de sakene vi har på de store områdene fremover, og de langsiktige perspektivmeldingene må ha med seg klimadimensjonen – og ha den integrert. Jeg er litt uenig når det gjelder energimeldingen, jeg skal komme tilbake til det, men jeg mener det er to ulike områder – selvfølgelig. Vi har et kvotesystem, og store deler av norsk økonomi og store deler av norsk næringsliv er innenfor det kvotesystemet. Det betyr at vi har valgt et rammesystem hvor jeg mener hovedoppgaven må være det vi allerede gjør mye av: sørge for mer innovasjon, mer nyskaping og mindre utslipp gjennom å løfte ny teknologi og nye arbeidsplasser ved hjelp av den teknologien. Jeg tror det er et hovedgrep knyttet til det, og det betyr det vi f.eks. gjør innenfor grønn skipsfart – som både er litt innenfor og litt utenfor. Det betyr at vi må bruke hovedvirkemidlene knyttet til det. På den ikke-kvotepliktige siden er det transportsektoren som er den absolutt største – i tillegg til den andre, som er landbrukssektoren. På begge disse områdene vil Stortinget i løpet av neste år få til behandling tydelige veivalgsmeldinger. Den ene er Nasjonal transportplan, hvor vi altså ba alle etatene om å legge disse målene til grunn, slik at vi på en måte kunne ha en plan og en meny for å kunne sette sammen politikken fremover. Det andre er landbruksområdet, hvor Stortinget har bedt om en landbruksmelding, og hvor vi også mener at vi skal håndtere og snakke om miljøutfordringer og hvordan man kan gjøre det når det gjelder landbruket. Der er det mange dilemmaer i forholdet mellom import og egne utslipp, noe som er kjent fra mange andre diskusjoner. Jeg mener energimeldingen er med på å ta oss et skritt i retning av de klimamålene. Når vi endrer Enovas mandat – som jo er vårt absolutt største virkemiddel knyttet til energi og til å være mer klimaorientert og legge vekt på klimautslippene som en del – er det et kraftfullt virkemiddel med hensyn til energipolitikken og klimapolitikken fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Jeg skjønner vi kommer til å få en spennende diskusjon om hvor mye vi skal konkretisere under Enovas målsettinger. Det er mulig at det er rom for å konkretisere mer enn det er gjort i vår stortingsmelding. Samtidig vil jeg si at noe av det gunstige som har vært med Enova, er at de har hatt fleksibilitet til å kunne se hvor de får mest effekt ut av alt. Hvis man detaljstyrer Enova for mye, vil utfordringen komme tilbake ved at vi kanskje ender opp med ikke å ha penger til det som er viktigst, for de har brukt opp pengene på noe annet. Så det er en balanse i dette. Vi har gitt Enova mye frihet innen energiøkonomisering til å finne det mest effektive og nybringende, og så er det en balanse mellom hvor mange målsettinger, hvor mye detaljstyring og det å sørge for at vi bruker pengene der hvor teknologien går raskest. Vi vet at av og til kan det gå raskere på noen områder enn på andre, og da må vi ha fleksibilitet i systemet.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Ja, og det jobber vi med mellom de fire partiene. Budsjettet er ikke ferdig ennå, det er fra regjeringens side ikke ferdig før i slutten av august, iallfall ikke offentlig. Men vi tar på alvor det forliket vi har med Venstre, vi kommer til å levere på det. Så er det viktig å tenke over at det er flere sektorer enn én sektor innenfor dette. Som jeg nevnte, er det f.eks. noen dilemmaer knyttet til landbrukspolitikken og til hvordan vi får smartere og mindre utslipp i landbrukspolitikken, som også er vesentlige temaer. Så er det jo viktig at dette er sektorvis, og at vi også skal kompensere sektorvis. Det kommer det til å være en utfordring å finne målrettede, gode tiltak på og kompensere for eventuelle omlegginger innenfor den samme sektoren. Men det jobber vi med, og vi tar på alvor den forpliktelsen vi har skrevet under på i forbindelse med budsjettforliket.
Erna Solberg (Høyre), 2016-05-04:
Det er en ambisiøs avtale. Den er ikke global, slik vi tenkte den skulle være i de forhandlingene vi hadde i 2011 – og jeg minner om at jeg var en del av de forhandlingene, så jeg vet hva vi diskuterte. Den er ikke global, for den er ikke et globalt rammeverk, det er nasjonale, innmeldte prioriteringer. Det betyr at vi har i dag ikke systemer for å kunne veksle ut, som er gode nok for å si at vi kan love klimanøytralitet i 2030, for da trenger vi jo å vite hvordan vi får regnskapsført eventuelle investeringer også i andre land. For Norge som sådan vil vi ikke være klimanøytrale på egne innenlands kutt til 2030. Det betyr at de mekanismene vi trenger i andre land, er ikke klare ennå. Derfor vil ikke jeg våge – hvis jeg ikke skulle legge ned hele norsk olje- og gassnæring fra grunnen av allerede i dag – å si at vi kan være klimanøytrale i 2030. Vår ambisjon er at vi skal kunne klare det, men da trenger vi internasjonale mekanismer som kan regnskapsføre dette, og der er vi faktisk ikke i dag.