Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2018-04-12:
Når slaktetallene for norsk laks slaktet i norske slakterier i Norge skal oppsummeres for 2018, er jeg sikker på at dette året kommer ut med ny rekord i både volum og kroner. Slakteprosessen hver laks må igjennom, genererer selvfølgelig sysselsetting. Lovund, den fantastiske øya på Helgeland, som jeg besøkte sist helg, er et godt eksempel i så måte. Uten laksen, som de også slakter, hadde de ikke kunnet feire at de passerte 500 innbyggere. Og det er faktisk slik at hadde det ikke vært for laksen, er det ingen som kunne ha feiret noe som helst, fordi det sannsynligvis ikke ville ha bodd folk der. Jeg kan på en måte forstå frykten interpellanten tar opp i interpellasjonen. Om man tenker tanken at utenlandske slaktebåter kan svippe innom kysten og ta laksen med seg, vil det selvfølgelig kunne utfordre sysselsettingen som er knyttet til noen av de 1,3 millionene tonn laks som slaktes langs kysten i norske slakterier. Interpellanten skriver i sin interpellasjon at «dette vil kunne medføre at investeringer i arbeidsplasser knyttet til slakterivirksomhet og innenlandsk bearbeiding, settes under press». Ja, det er mulig, det. Min frykt er imidlertid ikke slaktebåter, så lenge vi holder Fastlands-Norge konkurransedyktig. Min store frykt, derimot, er SVs representant Torgeir Knag Fylkesnes og hans politikk. Senest denne uken, fra denne talerstol, ble det fremmet forslag om å innføre enda en ny avgift for denne næringen – produksjonsavgift – og ifølge et intervju med VG kan en oppfatte det dit hen at representanten Knag Fylkesnes også pratet på vegne av Arbeiderpartiet. Når man tar til orde for å skattlegge nye 500 mill. kr, i tillegg til Havbruksfondet samt den ordinære bedriftsbeskatningen, finnes det vel knapt bedre stimulans for at næringsaktører leter etter driftsformer de kan overleve på i framtiden – eller i verste fall andre plasser enn i Norge. Når regjeringen har som siktemål å bruke 1 000 mrd. kr på samferdsel og infrastruktur i årene framover, handler det også om å legge til rette for konkurransekraft for næringsliv og lokalsamfunn. Spesielt viktig er dette for havbruksnæringen, som definitivt er en distriktsnæring, for ingen har det så travelt som en død laks. Tilgangen til effektiv infrastruktur er derfor viktig, og det er også en helt avgjørende faktor. Med 15 mrd. kr i generell skatte- og avgiftsøkning, som Arbeiderpartiet tok til orde for i siste valgkamp, 500 mill. kr i ny produksjonsavgift, som SV signaliserte, i tillegg til nesten 1 mrd. kr, som hittil er innbetalt til Havbruksfondet fra næringen – og før alt dette kommer den ordinære bedriftsbeskatningen, som selvfølgelig også denne næringen har – er det all grunn til bekymring for innenlands bearbeiding og slakterivirksomhet. Men i dette bildet er ikke min bekymring slakteskip, men slakt av en hel næring. Det å sikre verdiskaping og norske arbeidsplasser skjer ikke gjennom forbud og avgiftspålegg; det skjer gjennom gode, konkurransedyktige rammebetingelser. Gjør vi kysten attraktiv og konkurransedyktig, kommer vi i framtiden til å se at det vil bli slaktet betydelig mer laks enn i dag i norske lakseslakterier i Norge langs hele kysten.