Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-15:
En av Norges store styrker som samfunn er evnen til å finne nasjonale, brede kompromisser i viktige saker, der det er ulike meninger. Det Stortinget gjør i dag, med regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, er nettopp å finne et slikt nasjonalt kompromiss i et av de vanskeligste temaene Stortinget har stått overfor i denne fireårsperioden. Det er behov for nasjonale kompromisser når ulike næringer står overfor hverandre. Ja, vi trenger selvsagt både olje, gass, fiskeri, reiseliv, offentlig sektor og en serie andre næringer i den nordlige landsdel. De kan ofte sameksistere, men det er motsetninger mellom dem også, og nasjonale kompromisser er nødvendige. Vi trenger nasjonale kompromisser i saker hvor befolkningen er delt. I spørsmålet vi diskuterer nå, viser alle meningsmålinger at totalbefolkningen i Norge er delt omtrent på midten. Befolkningen i Nordland er delt omtrent på midten, og befolkningen i Lofoten og Vesterålen er delt omtrent på midten, pluss-minus i de meningsmålingene som er utført. Desto viktigere er det å finne nasjonale kompromisser. Spørsmålet om vekst eller vern, næringsvirksomhet og/eller miljø og hvordan de skal sameksistere, er trolig den viktigste konfliktlinjen i Norge de siste tiårene. Det er det som har ført til flest konfrontasjoner. Desto viktigere er evnen til å finne nasjonale kompromisser i slike saker. Veldig få beklager i dag at Gro Harlem Brundtland på 1970-tallet, med to stemmers overvekt på Arbeiderpartiets landsmøte, kjempet gjennom vern av Veig og Dagali og dermed det vernet av Hardangervidda som, med veldig få unntak, hele Stortinget og hele befolkningen i dag slutter opp om. Det var en hard kamp den gangen. Men det er et eksempel på den slags kompromisser som har vært Norges styrke siden. Grunnen til at det er særlig viktig med kompromisser i spørsmålet om Barentshavet og Lofoten, er at dette er et område med helt unike naturverdier. 93 pst. av all norsk fanget torsk fanges i Barentshavet/Lofoten. Det er den største internasjonale torskestamme. 85 pst. av hyse fanges der. Kanskje mer overraskende for de fleste: 64 pst. av all sild, 57 pst. av reker og 50 pst. av sei. Jeg skal ikke gå fiskeriministeren mer i næringen på disse områdene. Det er også et helt sentralt område for hekkende sjøfugl. Det er 5 millioner par hekkende sjøfugl i området Barentshavet/Lofoten. Det er 90 pst. av alle hekkende sjøfugl i Norge, inkludert Svalbard. Røst er det største fuglefjellet på det europeiske fastlandet, og Gjesvær i Finnmark er det nest største. Gjennom kartleggingsprogrammene for havbunnen som MAREANO har satt i verk på basis av Stortingets tidligere vedtak i forvaltningsplansammenheng, er det avdekket en masse ny kunnskap. Det er avdekket mange nye arter og naturtyper og et eldorado av fantastisk natur og bilder som gjør selv de største kunstnere rangen stridig, når man ser på korallrevene og alt som er på havbunnen langs norskekysten. Så det er enorme, fantastiske naturverdier som her står på spill. Det er selvsagt også områder hvor det er viktig med næringsutvikling og sysselsetting. Forvaltningsplanene er noe Norge har fått mye internasjonal anerkjennelse for. Det er stor internasjonal respekt for dem. Mange kommer for å kopiere dem. Jeg er glad for at hele flertallet i Stortinget i dag uttrykker en så stor begeistring for arbeidet med forvaltningsplanen. I denne forvaltningsplanen legger regjeringen ikke bare til rette for en god ivaretakelse av sentrale naturkvaliteter. La meg si at naturtilstanden i norske havområder er god, trolig den beste eller blant de beste i verden. Barentshavet er et rent og rikt hav. De store fiskebestandene er i god forfatning, takket være god forvaltning av fiskerimyndighetene gjennom lang tid. Og det er et lavt forurensningsnivå i disse områdene, om enn en betydelig bekymring for sjøfugl. Så det er en god naturtilstand, takket være god forvaltning. Så legger vi også til rette for verdiskaping. Regjeringen ønsker å ha et bredt flertall i Stortinget med seg og få en balansert verdiskaping på basis av fiskerinæringen som den tradisjonelle kultur- og næringsbærer langs kysten og reiseliv, som kanskje er den største vekstnæring i verden i dag. Jeg forundrer meg over at Høyre snakker ned betydningen av reiseliv. For meg er det all mulig grunn til å snakke opp betydningen av reiseliv. Mange sier at reiseliv i dag står for 17 pst. av arbeidsplassene i verden og er den raskest voksende næring, så hvorfor man velger å snakke ned istedenfor å vektlegge betydningen av reiseliv, er for meg uforståelig. Vi skal altså ha en balansert utvikling av fiskeri, reiseliv, olje og gass og offentlig sektor. Når det gjelder utviklingen av olje og gass, legges det opp til vesentlige nye leteområder for olje- og gassvirksomheten. Finnmark er det store nye området for slik letevirksomhet, samtidig som man tar vare på det mest sårbare området, nemlig Lofoten og Vesterålen, og ikke åpner for oljeutvinning der. La meg si at det mest underlige i denne debatten er den hån som Høyre og Fremskrittspartiet i virkeligheten øser ut over Kristelig Folkeparti og Venstre. For i denne debatten har Høyre og Fremskrittspartiet gjort det til en hovedsak å si at SV – og det inkluderer sikkert også Senterpartiet – har fått Arbeiderpartiet med på et nasjonalt kompromiss om dette, og det er skadelig. Jeg mener at dette nasjonale kompromiss er veldig godt. Men hvis det er skadelig, må det jo bety ett av to: enten at Høyre og Fremskrittspartiet ikke reelt har tenkt å invitere Kristelig Folkeparti og Venstre med i en regjering, selv om de hele tiden sier at de vil det – da er det klargjørende – eller at de ikke oppfatter at Kristelig Folkeparti og Venstre har egne standpunkt i denne saken. De tror de er pudler som bare vil dilte etter, uansett hva Høyre og Fremskrittspartiet sier. For det er jo den eneste muligheten til å få igjennom det Høyre og Fremskrittspartiet her sier. Enten har de ikke tenkt å ha med Kristelig Folkeparti og Venstre, eller så har de tenkt å overkjøre dem totalt med en arroganse, som de av og til beskylder Arbeiderpartiet for, men som Arbeiderpartiet altså ikke har vist i denne saken. Jeg mener at vi står veldig støtt for et slikt nasjonalt kompromiss, og at den hån som Fremskrittspartiet og Høyre her viser overfor sine potensielle regjeringspartnere, sier veldig mye om de to partiene. La meg legge til at i veldig mange år var et av Høyres viktigste slagord at Norge måtte bli mindre oljeavhengig. De av oss som husker – og det er jo ikke så veldig lenge siden – da Kåre Willoch var statsminister i Norge, var et av hans viktigste anliggender å sørge for at Norge skulle få et bredere næringsliv og ikke bli for oljeavhengig. Da er det underlig at Høyre hver eneste gang det er en sjanse til å gjøre Norge mer oljeavhengig, velger å si ja takk, la oss bruke denne sjansen, istedenfor å se på det som regjeringen her har gjort: en balansert utvikling av de ulike næringene, hvor man ikke setter inn oljevirksomhet i det aller mest sårbare området, men gir olje- og gassnæringen en god mulighet til å utvikle seg parallelt med fiskeri, reiseliv og andre næringer, og inkludert offentlig sektor. Jeg besøkte Lofoten for to-tre uker siden og snakket med Lofotrådet og med ordførerne der. Det var interessant å se den framtidsoptimismen som disse ordførerne ga uttrykk for, og den store interessen de viste for å utvikle Lofoten som et verdensarvområde på UNESCOs verdensarvliste. Helt uavhengig av hva man måtte mene om oljevirksomhet, må det være all mulig grunn til å gjøre det. Som det framgår av papirene her, har Vega hatt en mangedobling av turisttilstrømmingen – riktignok fra et lavt grunnlag – etter at man fikk verdensarvstatus. Og en serie andre områder både i Norge og internasjonalt har hatt dette. La oss nå gå videre sammen med Lofotkommunene – selvsagt på basis av det de sier – og utvikle Lofoten som verdensarvområde, og på basis av det få til den økte tilstrømmingen av turister og dermed en sikrere utvikling av reiselivet som en årsnæring i Lofoten og Vesterålen. La meg til slutt peke på to områder hvor det er grunn til miljøbekymring for Barentshavet og Lofoten, trass i at den generelle tilstanden er god. Det ene er sjøfugl. Vi ser en drastisk nedgang i sjøfuglbestandene, ikke bare der, men også i Østersjøen, i det vestlige Atlanterhav, Grønland, Færøyene – i det hele tatt i nordområdene. Vi setter i gang samarbeid med de andre nordiske land for å se hva vi kan gjøre med nedgangen i sjøfuglbestandene. Den andre miljøbekymringen er knyttet til havforsuring. Dette er den store, ukjente faktor i dag i miljøtilstanden i våre havområder. Mye tyder på at havene blir surere som følge av klimaendring. Vi vet lite om hva de langsiktige virkningene av dette kan være, men det er all mulig grunn til å slå alarm, og det er enda større grunn til å utvikle mer forskning og mer kunnskap på dette området, slik at vi vet hva vi eventuelt kan foreta oss for å motvirke eventuelle negative virkninger av det. Helt til slutt: Jeg mener dette er en god dag for Norge. Den evnen som regjeringspartiene sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre nå har til å finne et nasjonalt kompromiss i denne saken, er noe som vil være oss til langsiktig ære. Det er et av de mange eksemplene på at vi klarer å finne kompromisser mellom vekst og vern, som har særpreget Norge gjennom de siste tiårene.