Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-06-16:
Jeg vil takke representantene fra Høyre for dette forslaget. Samtidig er det litt vemodig at vi gang på gang må reise debatter om habilitering og rehabilitering fra opposisjonspartienes side. Det er fordi Regjeringens strategiplan ikke i realiteten er en forpliktende opptrappingsplan, slik vi ser det. En rekke pasientorganisasjoner har gang på gang påpekt det samme. De etterlyser regjeringspartienes reelle vilje og synliggjøring av å satse på habilitering og rehabilitering. La meg si noe om organisasjonenes frustrasjoner og etterlysninger: Unge funksjonshemmede i FFO påpeker viktigheten av punkt 3 i representantforslaget om en plan for utvikling av et mer mangfoldig tilbud som er tilpasset ulike pasienter i ulike livssituasjoner, herunder ungdom. De ser også et klart behov for å innrette tjenester i en retning som spesielt tar hensyn til ungdomsfasen. De har lenge ønsket å få etablere et nasjonalt kompetansesenter for ungdom og rehabilitering. FO, Fellesorganisasjonen, sier rett ut at de ikke har sett igjen satsing på habilitering og rehabilitering i de konkrete budsjettforslagene fra Regjeringen, til tross for at rehabiliteringsstrategien påpeker flere utfordringer som det er nødvendig å få løst. Norsk Revmatikerforbund mener at en forpliktende opptrappingsplan bør sørge for at kapasiteten for mennesker med revmatisme, muskel- og skjelettplager utvides på rehabiliteringsinstitusjoner både i Norge og i utlandet. Videre har de påpekt at tilbudet til revmatikerne nå er blitt dårligere, fordi enkelte grupper helt har blitt fratatt tilbud de hadde tidligere. Regjeringens svar er at samhandlingsreformen og overføring av ansvar til kommunene skal ivareta grupper som har mistet sitt tilbud. Actis viser til at dersom opptrappingsplanen for rusfeltet fra 2007 hadde blitt fulgt opp med nødvendige midler, hadde det ikke vært nødvendig å ta russektoren spesifikt opp i forbindelse med den saken vi behandler i dag. Likevel har de måttet gjøre det. De sier dessuten at frivillige organisasjoner er en undervurdert kraft i arbeidet med å rehabilitere og integrere mennesker med avhengighet til alkohol og narkotika. Det siste jeg vil nevne, er at rehabiliteringsaksjonen gir full støtte til behovet for en forpliktende nasjonal handlings- og opptrappingsplan for habiliterings- og rehabiliteringsfeltet – altså selve forslaget som framlegges i dag. Kreftforeningen og FFO gjør det samme. Dersom vi ser tilbake på Regjeringens strategidokument, husker sikkert flere at Regjeringen den gangen det kom, ble kritisert for sin definisjon av rehabilitering. Som noen den gang uttalte: Nå er jo alt blitt rehabilitering, til og med et fastlegebesøk. Men vi kan ikke, og må ikke, kalle alt rehabilitering. Da er det jo lett for en regjering å si at man har gjort veldig mye mer. Helseministeren har tydeligvis kommet med signaler om at kommunene skal få et langt større ansvar for rehabilitering. Da blir jeg litt betenkt, og da tenker jeg på mer til kommunene i forhold til i dag. Jeg antar at rehabilitering innen spesialisthelsetjenesten også skal styrkes og videreføres, og at kommunene ikke skal overta der spesialisthelsetjenesten til nå har sviktet, eller ikke har gjort en god nok jobb. Særlig er jeg bekymret for den institusjonaliserte rehabiliteringen som i dag pågår i andrelinjetjenesten, og som det fortsatt vil være et skrikende behov for. Til sist: Vi ser nok alle fram til fredag 19. juni med spenning. Da kommer kanskje noen av svarene også på de mange behovene som ligger på habiliterings- og rehabiliteringsfeltet, selv om vi fra Stortingets side, i likhet med det som representanten Lønning sier, ikke har hørt så mye om det til nå. Jeg håper inderlig at vi alle blir beroliget, ikke minst pasientgrupper og enkeltmennesker som fortsatt står i kø for nødvendig habilitering og rehabilitering.