Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2016-12-16:
Det er snart jul for tredje gang i denne stortingsperioden, og Høyre og Fremskrittspartiets budsjettforslag bekrefter det mye omtalte sitatet om at vinteren kommer sannelig på oss, men alle gode ting er dessverre ikke tre. Derfor er jeg helt enig med forrige taler, som sier at det er en tid for å oppsummere, en tid for å se tilbake på tre år og hva det har gitt oss med Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Spørsmålene vi må stille oss, er: Er det bedre å være arbeidstaker i dag enn det var for tre år siden? Er det bedre å være oljearbeider? Er det enklere å være bygningsarbeider, sykepleier eller politi? Virker arbeidsmarkedspolitikken kraftfullt mot ledigheten når ledigheten øker? Og er det slik at flere bidrar til statsbudsjettet i stedet for å leve av statsbudsjettet, som retorikken så godt lyder i denne sal? Er sysselsettingsgraden høyere eller lavere enn den var for tre år siden? Og er det flere eller færre arbeidsledige enn for tre år siden? Får flere brukt muligheten til å bli det beste av seg selv og til å ha økt valgfrihet? Er det flere eller færre midlertidig ansatte som ønsker seg en fast stilling og en lønn å leve av hver eneste måned, og en garanti for det? Er andelen som tar ut pappapermisjon, høyere eller lavere? Og er det flere fedre som ønsker det, som er lenger hjemme med barna sine? Høyre og Fremskrittspartiets inngripen i tryggheten og omfordelingen fra de fattigste til de rikeste eksemplifiserer seg best med bildet av den gjerrige sheriffen av Nottingham som går og rister de siste kronene ut av gipsen til den fattige mannen med det brukne beinet. En sped liten bekk ble til en elv. Forskjellene i Norge øker, og Norge går i gal retning. Kristelig Folkeparti og Venstre har tappert forsøkt å bygge diker mot den blå-blå strømmen, men man klarer det ikke alene. Det kreves at flere står sammen, det kreves kraften fra flere partier i Stortinget, for de store oppgavene må vi løse i fellesskap. De tusener av lytteposter som finnes ute på norske arbeidsplasser, medlemmer av LO og Tekna og fagorganiserte, melder tilbake om tøffere forhold, flere useriøse, og et arbeidsmarked under sterkt press i en tid med høy ledighet. Riksrevisjonen har også rettet skarp kritikk mot regjeringens manglende innsats mot arbeidsmarkedskriminaliteten, mot menneskehandel, og mot utnyttelse av sårbare mennesker. Representanten Andersen fikk svar på sitt brev til statsråden: Er det satt inn nye tiltak i dette statsbudsjettet mot arbeidsmarkedskriminaliteten? Svaret var et klokkeklart nei. Kristelig Folkeparti og Venstre må hvert eneste år forhandle inn de tiltakene som kommer, som et senter mot arbeidslivskriminalitet, og må trekke Høyre og Fremskrittspartiet fra det ytterste høyre og inn til sentrum av norsk politikk, hvor vi er enige om at den norske modellen ligger fast. Hva er den norske modellen? Jo, det er et sterkt organisert arbeidsliv med arbeidstakere og arbeidsgivere som jobber sammen mot et mål om at vi skal øke produktiviteten, og om at vi skal effektivisere – ikke gjennom flate ostehøvelkutt, men gjennom kunnskapsrealisering og frigjøring, fordi det vi får til sammen, er så mye mer enn det vi får til alene. Det er den norske modellen, hvor man på 1990-tallet – da det var tøffe tider – viste at man fikk til solidaritetsalternativ, og hvor man gjennom tidligere statsråder i denne posten har blitt advart fra Statsministerens kontor mot å behandle organisasjonene i arbeidslivet på den måten, fordi det ble omtalt som respektløst. Godt gjort er bedre enn godt sagt, og vi har fått mange fagre ord fra denne regjeringen i denne sal. Nå venter vi bare på at det skal bli godt gjort.