Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Arbeiderpartiet fører en klar arbeidslinje og jobber like klart for et arbeidsliv som skal være tilgjengelig for alle. Engasjementet rundt gode tiltak for personer med utfordringer i arbeidslivet, er stort. Det er en viktig sak interpellanten tar opp, og jeg er veldig glad for at representanten Dåvøy ble beroliget av regjeringens politikk. Det kan hun være på mange områder, vi går i riktig retning på flere områder. Det er veldig bra at regjeringen har tatt tak i dette, og at vi har fått NOU 2012: 6 Arbeidsrettede tiltak, som det også ble referert til av statsråden og interpellanten. Denne drøfter forskjellige måter å organisere, forske og utøve selve tjenestene på. Under forberedelsene til en konferanse i Bodø nylig tenkte jeg på hvordan det var før. Da jeg vokste opp på Eg sykehus, var det arbeidsstue der, og før det var det gartneri og gårdsarbeid som var sysselsettingen. Min første studieplass var Kongsgårdheimen, Kongsgård vanførehjem het det i den tida. Der var det arbeidsstue som var hovedinnholdet og eneste aktiviteten for dem som bodde der. Det går framover. Dette var på 1960- og 1970-tallet. Vi skal nå lage ordninger for vår tid, men den erfaringen jeg har med meg, er likevel viktig fordi den viser hvor vanskelig det er å se samtida gjennom samtidas øyne. Derfor må vi, når vi nå skal utarbeide nye tiltak, være trygge på at det er tiltak som er gode, og som treffer alle. Regjeringen er veldig tydelig på at vi ikke skal ha kommersialisering av dette feltet. Det er noe representanten Dåvøy også kan ta med seg – at det er veldig bra også for andre felt i politikken. Vi har også gjort flere tiltak. Vi har fått VTA på egen budsjettpost, vi har økt antall tiltaksplasser, og vi vil øke bruken av ideelle organisasjoner, som statsråden la vekt på. Det å skjerpe kravet til kvalitet er viktig. Der ser vi at noen av arbeidsmarkedstiltakene selv har gått i bresjen for å lage kvalitetsindikatorer for tjenesten. Jeg er også skuffet over at det ikke kom flere konkrete tiltak i Brofoss-utvalgets innstilling. Samtidig viser det at enigheten ikke er stor, og det indikerer at det er behov for mye mer samordnede tiltak for at vi skal komme videre i en retning som alle kan slutte seg til. Vi skal finne de beste løsningene, og da trenger vi mer samarbeid med flere aktører. Jeg er enig med statsråden når hun sier at det ikke er modellene som er viktigst, men innholdet. Arbeiderpartiets landsmøte slo fast at både Nav og attføringsbedrifter skal ha en viktig rolle i framtida, samtidig som vi skal ha økt bruk av ordinært arbeidsliv. Det er ikke enten–eller, det er både–og. Det viktigste er å få tiltak som er planlagt og utformet i et tett og nært samarbeid mellom dem det gjelder, nemlig mellom tjenestemottakerne og deres pårørende. Jeg synes det er en betimelig påminning fra statsråden når hun forteller at de som skal bruke disse tiltakene, er veldig mangfoldige. Det er ikke noen ensartet gruppe man skal lage tiltak for. Skal vi lykkes, må tjenestemottakerne og organisasjonene få reelle muligheter til å påvirke og utforme framtidas løsninger. Skal vi øke mulighetene for arbeid, må vi også øke mulighetene for å tilegne seg kunnskap. Jeg tror den beste løsningen vil måtte utformes i skjæringspunktet mellom helse, utdanning, Nav, næringslivet, arbeidsmarkedsbedriftene og kommunene. Den enkeltes ressurser bør vektlegges framfor diagnoser og begrensninger. For å utvikle de beste metodene må flere samarbeide bedre. Det private næringslivet, spesielt på Sørlandet, jobber sammen i nettverk og klynger, og det tenker jeg kan være en god metode å bruke når man skal utvikle nye tiltak for mennesker som trenger tilrettelegging i arbeidslivet. Å lage klynger der en kan lære av hverandres positive erfaringer, og der en kan utveksle gode og nyttige erfaringer og læring seg imellom, tror jeg er en metode som har veldig mye for seg. Heldigvis er tida for arbeidsstuer og tida for meningsløs sysselsetting over. Vi skal skape gode arbeidsplasser som skal forene behovene den enkelte har for tilrettelegging med oppgaver og sysselsetting som gir mestring, positive opplevelser og gir utvikling av evner og anlegg. Jeg imøteser oppfølgingen etter linjer statsråden trekker opp: kvalitet, tett oppfølging, bruk av ordinær og tilrettelagte arbeidsplasser ut fra det enkelte menneskets forutsetninger og behov – og ikke minst tiltak som trekker veksler på det de som har behov for tiltakene, og som skal ha arbeid gjennom dem, mener.