trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2008-01-10:
Nei, ikke på annen måte enn at jeg registrerer at representanten Lånke nå korrigerer sin fremstilling fra sitt hovedinnlegg og innrømmer at dette ikke var et tema i debatten om paragrafen i 1962. Da er vi enige på det punkt. Om Stortinget så, etter at man hadde gjort seg ferdig med behandlingen av den nye grunnlovsparagrafen, førte en debatt om dette, underbygger det egentlig bare mitt hovedsynspunkt, at da skjønte man kanskje at man hadde gjort noe som var inkonsekvent, fordi man hadde åpnet for to alternativer, nemlig at Stortinget avgjør saken alene uten å forespørre folket, eller at Stortinget avgjør saken etter å ha forespurt folket. Hadde man vært klar over det da man laget paragrafen i 1962, er jeg grunnleggende overbevist om at da hadde man tatt konsekvensen og definert kravet til kvalifisert flertall på to forskjellige måter.
Inge Lønning (Høyre), 2008-01-10:
Siden representanten Brekk hadde problemer med å svare på de spørsmålene som ble stilt etter hans hovedinnlegg, vil jeg gjerne gjenta mitt spørsmål. Er det slik at når Senterpartiet fremsetter et forslag om grunnlovsendring, er det ikke å endre reglene, men hvis andre fremsetter et forslag om det samme, er det å endre spillereglene? Er det altså slik at det gjelder helt spesielle spilleregler for Senterpartiet når det gjelder friheten til å forandre Grunnloven? Som jeg påpekte i mitt innlegg, er jo de konstitusjonelle konsekvensene av det forslaget som Senterpartiet har fremsatt, langt mer drastiske enn de konstitusjonelle konsekvensene av mitt forslag. Jeg la merke til at representanten Lundteigen nettopp gav uttrykk for at EØS-avtalen også er grunnlovsstridig. Det er kanskje mulig for Senterpartiets parlamentariske leder å klargjøre hvordan Senterpartiet kan sitte i en regjering som legger til grunn for sin politikk noe som er grunnlovsstridig?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-01-10:
I innstillingen heter det fra flertallets side: «Flertallet anser at tidsaspektet ved grunnlovsendringsprosedyren er prinsipielt viktig, da det er i samsvar med tanken om folkesuverenitet som markerer at Grunnloven er folkets eiendom, ikke Stortingets alene.» Så hører jeg at representanten Hansen sier at det forslag som nå er framsatt, skaper en parallellitet i § 93. Men tidsaspektet er jo overhodet ikke ivaretatt gjennom de endringer som ligger i § 93. Mener altså flertallet og representanten Hansen at en folkeavstemning der alt foregår i løpet av en måned eller to, erstatter hele det grunnlovsvernet som ligger i at en sak må ligge fra én stortingsperiode til en annen, og at Stortingets sammensetning kan påvirkes gjennom at velgerne går til valg før saken avgjøres?
Lars Sponheim (Venstre), 2008-01-10:
Jeg merker meg at representanten Hansen i sitt innlegg gav uttrykk for at hans syn iallfall i utgangspunktet i behandlingen av denne saken var at den handlet om Grunnloven og ikke om EU-spørsmålet. Men så forstod jeg det slik at prosessen og debatten har ført til at han nok har blitt gjort oppmerksom på at EU-spørsmålet vil være en sentral del av dette. Nå ser jeg på representanten Hansen som en meget tenksom og klok mann som tenker mange skritt fram, så derfor undrer jeg meg litt over at han ikke i en ganske tidlig fase har forstått at dette vil bli en liten sidekamp til det som er det kanskje store politiske spørsmål i vår generasjon i den norske debatten. Så jeg har lyst til å be representanten Hansen utdype det: Har han virkelig trodd at man skulle få en debatt om dette spørsmålet, på dette tidspunktet, løsrevet fra EU-spørsmålet? Og det andre raske spørsmålet: Hansen har jo også en oppgave utenfor denne sal, som ja-general. Oppfatter han at det å oppsøke dette spørsmålet nå, tjener ja-saken, eller skader det den? Jeg tror det siste.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-01-10:
Jeg kan jo høre med til dem som sier de syns Hansen er flink på mange måter, samtidig som jeg er dypt uenig med ham i denne saken, som han er vel kjent med. Representanten nevnte i sitt innlegg i dag at vi måtte regne med å avstå suverenitet på mange områder, og han nevnte internasjonale forpliktelser bl.a. når det gjelder klima. Jeg var så heldig at jeg fikk være med på toppmøtet i Johannesburg om det temaet. Der ble Børge Brende og Hilde Frafjord Johnson hylla, de ble hørt av hele verden fordi de talte med en egen stemme. Det samme skjedde i FN i høst. Støre og Stoltenberg fikk spesiell ros - Norge blir hørt, fordi vi står aleine og taler med en egen stemme. Jeg vet ikke hvordan representanten ser på dette i samband med en eventuell EU-søknad, som vi kan trekke denne debatten over til.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-01-10:
Det er en vanlig forsnakkelse.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-01-10:
Jeg begynner med det siste først. Sånn som jeg har oppfatta forslaget fra Åslaug Haga og Marit Arnstad, så går det folkeavstemninger rundt andre typer av suverenitetsavståelser. Uten at jeg har snakka med dem om det, tror jeg at de tenker på ting tilsvarende EØS-avtalen. Det skal vel godt gjøres at det kommer noe tilsvarende den, men jeg tror nok at det er utgangspunktet for det de mente.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-01-10:
Det vil fremdeles være rådgivende, sånn at man må nok tenke bakover i rekkene da også, og se hva ens eget distrikt mente om det.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Jeg har følgende spørsmål til representanten Brekk: Vil Senterpartiet respektere en folkeavstemning om EU, selv med knapp ja-margin? Hva skal i så fall til for at Senterpartiet skal respektere en folkeavstemning med et slikt resultat, og hvorfor ønsker man i tilfelle en folkeavstemning om spørsmålet overhodet, hvis man har mange betingelser knyttet til resultatet?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Det er først Lars Sponheim.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Jeg har ikke tenkt å slanke meg - hvis det skulle være et viktig tema her. Dette grunnlovsforslaget er etter mitt syn et forslag som forsøker å bøte noe på den potensielle konflikten som ligger i følgende: at spørsmålet om EU-medlemskap etter politisk sedvane avgjøres av folket i folkeavstemming, mot at suverenitetsavståelse etter § 93 krever 3/4 flertall, som er et grunnlovsmessig krav. Jeg er enig med representanten Sponheim i at vi ikke burde ha denne debatten. Men jeg har en helt annen begrunnelse for det: Hvis alle partier og politikere til enhver tid var krystallklare på at en folkeavstemning om et norsk EU-medlemskap uansett skulle respekteres, ville vi ikke hatt denne diskusjonen i dag. Men debatten har vist hvorfor vi trenger å endre Grunnloven på dette punktet. Saken er den at Senterpartiet har sagt at de vil vurdere hvordan de vil tolke folkeavstemningen, og de vil stille sine representanter her i salen fritt. I 1994 var Sosialistisk Venstreparti uklare på tolkningen, og jeg føler meg ikke trygg på at enhver representant fra SV vil akseptere et eventuelt ja i en folkeavstemning. Derfor har vi altså denne debatten. Det finner jeg sterkt beklagelig. I et så viktig spørsmål som spørsmålet om et eventuelt EU-medlemskap er det meget uheldig at det reelt sett er uklarhet om hvorvidt Norge følger folkeavstemningsprosedyren eller grunnlovsprosedyren. Formelt sett gjelder begge deler. Men reelt sett ønsker altså motstanderne av denne endringen både folkeavstemning og en sikkerhetsventil til å stoppe folkets vilje om de selv ikke er enige i flertallets mening. Her gjenkjenner vi Ole Brumms ja takk, begge deler. Det er som representanten Foss så korrekt sa tidligere i denne debatten, «illegitimt og udemokratisk» ikke å respektere et ja i en folkeavstemning. Enda viktigere enn at representanten Per-Kristian Foss og jeg mener det: Jeg er overbevist om at de aller, aller fleste utenfor dette huset også mener at en slik handling av et mindretall er udemokratisk. Jeg håper intenst at vårt demokrati aldri kommer til å oppleve en situasjon der denne salen blokkerer for et vedtak i en folkeavstemning. I tillegg vil jeg påpeke følgende: Dette forslaget ville paradoksalt nok kunne reddet overbeviste nei-representanter som av samvittighetsgrunner var nødt til å stemme nei i salen, fordi de kunne ha lenet seg på et ja-flertall i den trygge forvissning om at 2/3 av representantene ville sikre et vedtak som var i tråd med folkeavstemningen. På denne bakgrunn har jeg, selv etter denne debatten, problemer med å forstå hvorfor ikke dette forslaget får det nødvendige flertall i salen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Jeg tror det ville bli oppfattet særdeles negativt. Jeg tror det ville sette Norge i en veldig vanskelig situasjon som uansett hva man måtte mene om EU-saken, ville være problematisk for demokratiet vårt. Heldigvis vil vi ha et valg på et eller annet tidspunkt i etterkant av en slik folkeavstemning. Jeg tror de representantene som har valgt å stemme imot flertallet i folket, vil få store problemer. Også de partiene som ikke respekterer en folkeavstemning, vil forhåpentligvis merke en viss nedgang i oppslutning.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Representanten Anne Enger sa i sitt innlegg - nei, Inger Enger, unnskyld.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Ja, men det er ikke bra. Beklager. Representanten Enger sa at det var delte oppfatninger om hva som er demokratisk. Jeg er for så vidt enig i at man kan diskutere i det vide og det brede hva som er demokrati, men det jeg lurer på, er hva hun mener med den uttalelsen i denne sammenheng. Et representativt demokrati er åpenbart det dette stortinget er. Samtidig er hun da åpenbart kritisk til folkeavstemninger og de resultatene det gir. Da lurer jeg på hvorfor Senterpartiet fremmer forslag om å ha enda flere rådgivende folkeavstemninger.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Da lurer jeg på om de folkeavstemningene vil respekteres hvis det blir et knapt flertall.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-01-10:
Motstanden mot EU er jo sterk hos representanten Per Olaf Lundteigen, noe dette innlegget nettopp har bekreftet. Jeg merker meg også at representanten mener at EØS-avtalen er en husmannskontrakt, mens hans partileder, Haga, har uttalt at EØS-avtalen er en glimrende samarbeidsplattform. Men mitt spørsmål dreier seg om noe annet, nemlig det den saken vi diskuterer i dag, handler om. Jeg lurer på hva som skal til for at representanten Per Olaf Lundteigen skal kunne tolke et ja-resultat i en folkeavstemning om EU slik at han vil votere på den måten at han sørger for at Norge blir medlem av EU.
Åge Austheim (Fremskrittspartiet), 2008-01-10:
Mitt spørsmål til representanten er som følger: Hvis folket sier ja til en suverenitetsavgivelse i en folkeavstemning, men stortingsflertallet setter resultatet til side ved å bifalle nei-standpunktet - hvordan tror representanten at dette vil bli oppfattet i folket, jamfør det hun sa i sitt innlegg?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-10:
Saksordføreren, Øystein Djupedal, la fram saken på vegne av komiteen, og også på vegne av SV, på en utmerket måte. Når jeg tillater meg å ta ordet i denne saken, er det fordi jeg synes vi diskuterer en sak som står langt over andre saker som vi ofte diskuterer i denne salen. Vi snakker nemlig om norsk sjølråderett. Hvis vi snur oss og ser på mennene på bildet bak presidenten, var det nemlig en tid før de kom sammen på Eidsvoll i 1814, da vi visste hva det ville si ikke å ha norsk sjølråderett, vi visste hva det ville si å ha gitt fra oss så mye sjølråderett at vi var et fattig land, et fattig bondesamfunn, som hadde eiere, for å bruke det ordet, som faktisk tok pengene og ressursene fra oss, mens vi satt igjen med forholdsvis beskjedne ressurser. Så har vi gjennom mange år gjort en god jobb, først og fremst i 1814, men også folk her på Stortinget har møysommelig jobbet for at vi først skulle forbedre Grunnloven, forbedre vår sjølråderett. Etter hvert kom vi til 1905, da vi ble et fritt samfunn. Hva som har skjedd etter 1905, ja, det vet vi alle sammen. Norge har utviklet seg til å bli et av verdens beste land å bo i - i enkelte målinger sågar verdens beste land å bo i. Det er fordi vi har hatt en sjølråderett. Et lite land som ligger helt opp mot Nordpolen, et lite land med få innbyggere, har klart å få til det. Det er fordi vi har hatt en sjølråderett. Vi har styrt våre egne naturressurser og våre egne beslutninger, til beste for folket. Vi har omformet naturressurser til velferd, og vi har gjort en rekke andre kloke vedtak nettopp fordi vi har kunnet styre det fra dette bygget, fra Stortinget, som er Norges viktigste arena for å hevde sjølråderetten og utvikle vår politikk. Så kommer det forslag om at man skal redusere flertallet fra 75 pst. til 66 pst. Og så kan man si at det ikke er så alvorlig. Jo, det er det, for dersom man skal avgi suverenitet, som jeg sier, eller redusere sjølråderetten, skal man være klar over at Stortinget, som det fremste organ i Norge, skal ha et bredt flertall bak en sånn beslutning. Og et bredt flertall er 75 pst. 66 pst. er et langt mindre flertall. Derfor er jeg sterkt uenig i at vi skal foreta en slik svekkelse. Jeg har også fulgt debatten her i dag, og den har vært interessant. Men enda mer interessant syns jeg det er at en del av våre fremste redaktører og kommentatorer i media har våknet til liv i denne saken. I de kommentarene som i hvert fall jeg har registrert, sier de seg enig med SV og de andre partiene som støtter innstillingens forslag til vedtak, i at dette må vi ikke gjøre. Vi må ikke redusere fra tre fjerdedeler til to tredjedeler. Det begrunner de sterkt med at nettopp sjølråderetten er det så viktig at vi ikke roter med. Det skal være et bredt flertall før man eventuelt gir avkall på den. Jeg regner med at alle i SV vil gå imot dette grunnlovsforslaget. Sjølsagt stilles gruppa vår fritt i denne type spørsmål, men det er ingen som har sagt fra til meg om at de mener noe annet. Så jeg regner med at SV stemmer samlet.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-10:
EØS-avtalen blir det vist til her. EØS-avtalen syns jeg er en problematisk avtale på mange områder, fordi den er med på å begrense vår handlefrihet. EØS-avtalen har også en del fordeler som gjør at vi bl.a. har markedstilgang. Også på andre områder har vi fordeler. Det at vi til enhver tid har en diskusjon rundt EØS-avtalen, syns jeg er flott, men så lenge SV er med i regjering, er vi enige om at vi stiller oss bak EØS-avtalen og prøver å få mest mulig positivt ut av den for Norge og for Norges befolkning. Men at det er problematiske sider ved EØS-avtalen, har jeg ingen problemer med å se.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-10:
Jeg syns det er bra at representanten Carl I. Hagen leser SVs partiprogram. Vi kommer nok til komme med et nytt partiprogram etter hvert. Vi lager arbeidsprogram med jevne mellomrom. Dette spørsmålet kan godt bli gjenstand for diskusjon igjen. Men pr. i dag er den tolkningen som representanten Carl I. Hagen viser til, helt riktig. Svaret til Djupedal er naturligvis korrekt når det gjelder hva vi har vedtatt i vårt program. Nå tror jeg det er ganske mange år fram til at temaet om EU-medlemskap blir aktuelt. Jeg klarer på en måte ikke å se at det i min levetid blir tema, i hvert fall. Men hva som skjer etter det, får tida vise, tror jeg.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-01-10:
Dette har vore ein interessant og nyttig debatt, men han har vel ikkje vore ytterlegare avklårande. Fleire tilhengjarar av endringar i samsvar med Dokument nr. 12:7 har hevda at dette ikkje har noko med EU å gjera, at det er eit prinsipielt spørsmål knytt til Grunnloven. Så har dei fortsett med å argumentera nettopp ut frå forhold knytte direkte til spørsmålet om norsk EU-medlemskap. Me må iallfall konstatera at saka har ein betydeleg EU-relevans. Eg har heller ikkje fått svar på - for eg har filosofert litt over det - bakgrunnen for forslaget i Dokument nr. 12:7. Det er vel eigentleg to alternativ her: Ønskte forslagsstillarane å gjera det lettare å få Noreg inn i EU? Eller ønskte dei å gjera det vanskelegare å hindra eit norsk EU-medlemskap? Dei som har vore nærast til å gje svar på dette spørsmålet, er nok representantane Aasen Agdestein og Lønning. Dei har vore nokså tydelege på det siste. Me har hatt to rådgjevande folkeavstemmingar om norsk EU-medlemskap. Premissane for desse avstemmingane, spesielt for den siste, har vore heilt tydelege på at dei aller fleste stortingsrepresentantane ville respektera resultatet av folkeavstemminga. Det er ingen signal om ei svekking av ei slik tenking, snarare tvert imot. Avgjeving av suverenitet skal henga høgt. Det endelege ansvaret bør liggja i denne salen. Det har ikkje oppstått nokon ny situasjon som krev ei endring av Grunnloven på dette punktet. Tidlegare i dag er det referert til at ei rådgjevande folkeavstemming allereie i 1962 - om enn i ei anna sak enn grunnlovssaka, nemleg i saka om søknad om medlemskap i EEC - nettopp var ein vesentleg premiss i saksmerknadene. Eg deler dei synsmåtane som bl.a. saksordførar Djupedal har framført på ein glimrande måte. Eg ser ikkje behov for - og det vil ikkje vera klokt - å endra spelereglane, og eg vil absolutt støtta at me held ved lag parallelliteten mellom bruken av Grunnloven § 93 og § 112 ved suverenitetsavståing.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2008-01-10:
Jeg slutter meg til veldig mange av de vurderingene og refleksjonene som både saksordføreren og Venstres Leif Helge Kongshaug har gitt uttrykk for. Personvalg har en lang tradisjon i kommunevalget og er ofte like viktig som selve partivalget. Jeg mener at det er viktig å ta vare på den delen av vårt lokaldemokrati. Det er i hovedsak to argumenter mot forslaget om å gjeninnføre anledningen til å stryke som blir ført i marken. Det ene er at man da kan gi uttrykk for negative preferanser. Det er et synspunkt jeg har veldig liten forståelse for. Det å ta et valg handler jo om at man sier ja til noe - og at man faktisk sier nei til noe annet. Når vi først ber velgerne om å velge mellom partier og mellom personer, betyr det at man skal støtte noen fremfor noen andre. Som politikere må vi tåle at vi blir strøket, at noen sier nei til oss når de sier ja til noen andre. Det andre argumentet som føres i marken, er at dette gir anledning for en liten gruppe til å manipulere valg. Jeg vil mene at erfaringene fra de siste kommunevalgene viser at man snarere tvert imot fjerner et balanserende punkt ved å fjerne retten til å stryke listekandidater, for nå gir man ensidig anledning til en gruppe til å kumulere noen inn uten at noen andre får anledning til å balansere denne ensidige aksjonen. Det betyr at ganske sære eller ekstreme standpunkter kan føre til at en liten gruppe kumulerer denne personen, og at man kommer rett inn i et kommunestyre eller bystyre uten at de som er uenige i dette standpunktet, får muligheten til å gi uttrykk for dette. Jeg ser derfor på retten til å stryke listekandidater som et viktig element også i forhold til å balansere den typen aksjoner. La meg bare helt til slutt gi uttrykk for et personlig synspunkt i og med at dette spørsmålet har vært reist: Når stortingspolitikere har gitt uttrykk for at det skal være anledning til å bruke personvalg ved kommunevalg, hvorfor har man da ikke åpnet for det samme ved stortingsvalg? Jeg mener at tiden er moden for å reise en debatt om et større innslag av personvalg også ved stortingsvalg, selv om dette ligger utenfor dette dokumentforslagets rekkevidde.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-01-10:
Dersom eg her skal sortera kva eg synest er viktigast for å styrkja lokaldemokratiet, trur eg nok at det å rekruttera breitt er noko som eg ville brukt mykje tid på. Eg kjem òg til å vurdera nokre forslag om dette i den stortingsmeldinga som vi no har under arbeid. Som eg var inne på: Med omsyn til dette forslaget ligg det føre det ein kan kalla mytar, eller det ein kan kalla motforestillingar, og eitt av dei spørsmåla som eg meiner det er viktig å sjå nærare på, er nettopp dette: Kva skjer med folk som blir utsette for stryking? Er det slik at det å innføra igjen ei ordning med stryking her kanskje kan medføra ei smalare rekruttering, fordi det er enkeltpersonar her som har såre erfaringar, som har sett at andre har såre erfaringar, særleg i mindre kommunar, for der er det mest synleg?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Jeg føler behov for å ha en oppklarende runde i forhold til en del av det opposisjonen har hevdet at SV og Regjeringen gjør. For det første vil jeg peke på endringen i loven i forhold til rett til tegnspråksopplæring i grunnskolen. Det er slik at tegnspråk er definert som et eget språk på linje med norsk, tysk, engelsk osv. Derfor er ikke disse elevene berørt på samme måte som alle andre av opplæringsloven § 5-1. Derfor er det viktig at disse får en egen lovforankring. Så er det slik at regjeringspartiene i innstillingen har skrevet at vi i samband med den språkmeldingen som i dag ble lagt fram av Regjeringen, vil komme tilbake til de elevene som har behov for talespråklig utvikling eller for alternativ eller supplerende kommunikasjon. Disse elevene har forankring i lovverket, i opplæringsloven § 5-1 i dag. Men vi vil på Stortinget bruke tid på gjennomgangen av den for å se om det er noen justeringer i forhold til loven som bør gjøres, eller om det er slik at det kun er oppfølgingen og forankringen som det er behov for gjennomføring av når det gjelder den rettigheten som de har. Så dette vil vi ha en god og bred gjennomgang av i forbindelse med den stortingsmeldingen som komiteen nå skal i gang med å behandle. Så til gratis frukt og grønt. Jeg reiser mye rundt på skoler. På veldig mange skoler blir jeg møtt med frukt og grønt. Lærerne og de ansatte sier at dette er ekstremt viktig for læringen til elevene. Man ser endringer etter at Regjeringen har innført frukt og grønt. På noen skoler har jeg møtt elevråd og elever som har åpnet tomme kjøleskap. De har vært ute i media, de har demonstrert og jobbet opp mot kommunene for igjen å få innført frukt og grønt, fordi dette er viktig. Nå er signalet fra Regjeringen og regjeringspartienes side at elevene kan bruke tiden sin på helt andre ting, fordi vi skal sikre at frukt og grønt blir innført på alle landets skoler. Dette er viktig fordi vi ønsker å styrke kunnskapen i skolen, fordi frukt og grønt er viktig for å fremme læring. Så er det også slik at vi har bevilget ekstra penger til dette. Dette er penger som vi har lagt til budsjettet. Det går ikke på de ordinære budsjettene til kommunene. Vi har lagt til de over 200 millionene som dette koster i tillegg på budsjettet. Så dette går ikke ut over andre ting.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2008-05-23:
Jeg forstår at argumentene er relativt tynne, særlig fra Venstre og øvrige deler av opposisjonen, når man snakker om at det er frukt og grønt-pengene på 210 mill. kr som er avgjørende for om man har en god skole eller ikke. Da er det viktig å få fram at vi faktisk har brukt 20,8 milliarder kr pluss pluss på kommunene, til gratis læremidler, gratis frukt og grønt, og videreført en rekke andre kompetansegivende ting i skolen etc. Jeg kunne ramset opp en lang liste. Poenget er at vi bruker pengene på velferd framfor skattelette. Derfor har vi rom til å gjøre alle disse tingene samtidig. Det undrer meg også at representanten Dørum i løpet av denne debatten, og i den forrige saken har klart å bruke de 210 millionene på rentekompensasjonsordning, skolemateriell, flere lærere, etter- og videreutdanning for lærere, mer leksehjelp osv. Slik jeg oppfatter det, bruker representanten Dørum de pengene opptil flere ganger. Det som imidlertid er interessant å merke seg, er at Venstre når de har makt gjør noe helt annet enn å satse på skole. Venstre er skattelettepartiet framfor skolepartiet. Det viste de sist gang de var i regjering. Jeg opplever vel at det vi ser i dag fra Venstre - jeg fikk beskjed om at jeg ikke skulle karakterisere representanten Dørum og Venstre som høy og mørk - det må vel kunne karakteriseres som «keiserens nye klær ».
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Først en bemerkning til statsrådens innlegg, for jeg synes det er underlig at en statsråd som legger frem så mange forskjellige og til dels viktige endringsforslag for Odelstinget, bruker mesteparten av tiden sin på å kritisere og utfordre andre. Det burde muligens være rom for at statsråden gjorde rede for årsakene til at Regjeringen prioriterer slik som de gjør, f.eks. med hensyn til lovfesting av frukt og grønt for halve elevmassen. Jeg synes det er viktig å presisere det, selv om statsråden tidvis gir inntrykk av noe annet. Jeg ble litt provosert av statsrådens innlegg på ett område, fordi statsråden sier at barn som har fått innoperert cochlea-implantat, og barn som bruker ASK i skolen, har fått sikret sine rettigheter gjennom retten til spesialundervisning. Så vet vi at det er usedvanlig mange eksempler som viser at stasråden tar feil når det gjelder praktisk gjennomføring av de rettighetene, og det er også en enstemmig komitemerknad her som sier at retningslinjene og standardene må sikre disse rettighetene bedre. Kan statsråden garantere at han kommer tilbake til Stortinget med et forslag som sikrer dette på en bedre måte?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Jeg vil takke saksordføreren for et grundig arbeid. Det fikk jeg ikke gjort i stad, og jeg fikk påpakning for det. Men jeg gjør det nå, så er det i orden i alle fall. Så vil jeg si at representanten Eriksens innlegg fra talerstolen var nesten det samme som jeg hadde tenkt å holde, så da får jeg tid til å supplere. Jeg er litt skremt over at statsråden henviser til ordinær spesialundervisning for barn som bruker ASK og cochlea-implantat. Jeg synes det er for alvorlig til at en skal lene seg tilbake og si at vi ser at det er enkelte som får tilbud om to timer, og at det er for dårlig, men vi kan ikke gjøre noe særlig med det. Det er rett og slett en uakseptabel holdning, for dette går ut over de barna som faktisk lider under det i dag. Vi prøver å legge forholdene til rette for at barn som har cochlea-implantat og bruker ASK, skal få best mulig utbytte av den undervisningen som de har krav på, og så viser erfaringene at dagens ordning ikke fører til at de får det. Så sier statsråden at det er litt leit, men det er ikke stort vi kan gjøre med det. Hele opposisjonen er enig om at man skal gjøre noe med det i større grad enn det Regjeringen gjør. Og det er Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti som har kjempet frem det. Så blir det en frukt og grønt-diskusjon igjen. Jeg sa i replikkordskiftet at jeg synes det er merkelig at statsråden hele tiden fremhever at hvis dette skal bli en ordning for alle, så må det lovfestes. La meg igjen si: Dette er ikke en ordning for alle. Dette er en ordning for halve elevmassen. Det kunne vært artig hvis statsråden gav beskjed om når dette skulle bli en ordning for alle. For nå lovfester man en ordning som foreløpig gjelder for halvparten av elevmassen, og det er det man er mest stolt over. Representanten Lena Jensen sier at hun reiser mye rundt på skoler, og at lærerne da sier til henne at dette med frukt og grønt er ekstremt viktig for læringen til elevene. Men det er tydeligvis ikke så ekstremt viktig at alle elever skal få rett til det - i hvert fall ikke ifølge statsråden. Så utfordrer statsråden Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet på om vi kan garantere for at ordningen med frukt og grønt vil fortsette hvis vi skulle komme i posisjon etter 2009. Jeg er fristet til å besvare det på følgende måte: Vi kan garantere for det like mye som SV garanterte velgerne i 2005 at barna skulle få valget mellom kylling og fisk på skolen. Resultatet er en banan og en agurk. Så skal man lytte nøye når Freddy de Ruiter karakteriserer andre. Jeg tror rett og slett jeg skal la det være, for det er vanskelig å gjøre det innenfor de grensene som følger av parlamentarisk skikk. Men det er altså ikke Fremskrittspartiet og opposisjonen som har tynne argumenter. Det er det posisjonen som har. Årsaken til at de Ruiter ikke ramser opp den lange listen han hevder å ha, er at den ikke eksisterer.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-05-23:
Den 14. april i år tilbrakte jeg en hel dag i Skien og besøkte forskjellige skoler, snakket med skoleledelsen rundt omkring og lærere. De var i en ganske fortvilet situasjon, fordi Skien kommune har mottatt 1 mill. kr til frukt og grønt til ungdomsskoleelevene, og de har et desperat behov for å ansette flere lærere. De trenger pengene til å ansette flere dyktige lærere. Det får de ikke lov til. Jeg vil bare spørre kunnskapsministeren hvorfor han er nødt til å tvinge kommunene til å velge frukt og grønt framfor å ansette flere lærere, når det er der behovet er ute i kommunene.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-05-23:
Jeg kan love statsråden at frukt og grønt, som er viktig, ikke kommer til å bli det viktigste vi kommer til å forhandle om hvis vi kommer i forhandlinger om å komme i posisjon igjen. Det er ikke den viktigste debatten i norsk skole, selv om frukt og grønt er viktig. Så har jeg svart på den replikken til meg i statsrådens innlegg - selv om det pleier å være motsatt i denne salen. Det norske folket har i den siste tiden blitt kjent med Theo. Foreldrene til Theo har drevet en ganske hard kamp for rettighetene hans: å få lært grunnleggende kommunikasjon etter at han fikk et CI-implantat. De foreldrene er dessverre ikke de eneste. Jeg mener at dette handler om politisk vilje - at det du vil, kan du klare å få til. Vil statsråden hjelpe foreldrene ved at vi tar den rettighetsfestingen, slik at ikke hver enkelt forelder må kjempe for sitt barn for at de skal kunne lære grunnleggende kommunikasjon?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-05-23:
Det er en åpenbar misforståelse!
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-05-23:
Jeg velger å heve meg over den litt lettvinte retorikken til siste taler, og heller konsentrere meg om det jeg tok ordet for å si. Statsråden prøvde etter vår replikkveksling å konkludere med at Kristelig Folkeparti ikke ville garantere frukt og grønt. Jeg bare gjentar det jeg sa - kanskje statsråden kan høre det denne gangen: Jeg kan garantere at vi er veldig glad for at vi endelig har fått en diskusjon om norsk skole som handler om mer enn mat, om mer enn frukt og grønt. Jeg registrerte at da den debatten gikk som kraftigst sist, kom det oppslag i avisene om at statsråden mente at vi nå drev og svartmalte norsk skole. Vi har hilst den debatten utrolig velkommen. Vi synes frukt og grønt er viktig. Det har vi gitt klart signal om i innstillingen. Men det er ikke den viktigste debatten rundt norsk skole i dag. Det er mitt poeng. Jeg kan love at når vi går i forhandlinger om å komme til makten igjen - noe vi har gjort ganske mange ganger i vårt partis historie - kommer vi til å konsentrere oss om de viktige tingene. Det betyr ikke at ikke frukt og grønt er viktig. Jeg har i media rost Regjeringen - kanskje jeg ikke var så tydelig her i salen - for at den er med på å gi retningslinjer for CI-opererte barn. Det er bedre enn det proposisjonen legger opp til. Men når det gjelder å lovfeste retten til tegnspråk, mener jeg at det i utgangspunktet høres riktig ut det representanten Jensen sier. Forskjellen er at for både tegnspråkbrukere og for CI-opererte barn handler dette om den grunnleggende kommunikasjonen, ikke om hvorvidt de har lærevansker, men om de skal kunne kommunisere med andre mennesker i det daglige. Derfor handler dette om at vi trenger å få en lovfesting også for disse barna slik at de kan klare å kommunisere i hverdagen. Vi har altfor mange eksempler på at barn og foreldre der det er funksjonshemning i familien, må drive denne kampen. For det er kamp om spesialundervisningsmidler, og det er mange barn som har utfordringer. Denne gruppen trenger å få en grunnleggende kommunikasjon, og den må på plass. Derfor har jeg hatt et så sterkt engasjement i dette. Og min patos kommer til å ligge i det, og ikke i frukt og grønt. Det kommer jeg til å love fra nå og til evig tid - for å bruke et Kristelig Folkeparti-språk.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-05-23:
Så vidt jeg vet, er man i SVs program mot karakterer og mot nasjonale prøver. Statsråden er for både karakterer og nasjonale prøver. Tilpasning til virkeligheten - det er helt greit. Når det gjelder Venstre, har vi et program for frukt og grønt, men vi har et landsmøte som sier at når vi må prioritere, prioriterer vi lærere framfor frukt og grønt. Når vi må prioritere, prioriterer vi friske bygninger framfor frukt og grønt. Det som er den reelle konflikten, er konflikten mellom prioriteringer som utføres av SV, som har massevis av ønsker, og som i praksis velger frukt og grønt og flere timer i skolen framfor videreutdanning av lærere, framfor rentekompensasjon for bygg. Venstre har erkjent, etter at vi gikk til valg, at vi måtte prioritere. Derfor bestemte vi på landsmøtet at vi prioriterer lærere framfor frukt og grønt. Da vil vi vite hvilken melding f.eks. statsråden vil gi til dem som sitter i Askvoll kommune og prøver å velge lærere framfor frukt og grønt, og som får beskjed av de rød-grønne at det skal de ikke gjøre innenfor rammene av en trang økonomi. Hvilken hilsen har statsråden til de folkevalgte i Askvoll?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Eg vil først seie at eg har merka meg dei merknadene, og vil sjølvsagt følgje opp det. Så er det viktig å få sagt at det er ei klar, lovfesta plikt å syte for at alle skal få spesialundervisning når dei har eit CI-implantat, og tilstrekkeleg med spesialundervisning, for å få den opplæringa dei treng. Men det er heilt riktig at vi er i den situasjonen at det ikkje alltid blir følgt opp godt nok. Det finst f.eks. eksempel på at elevar berre har fått to timar i veka. Det er for lite. Ein må ha eit langt betre tilbod. Men det er altså den praktiske oppfølginga som då ikkje er god nok, og dette jobbar eg med å få styrkt både gjennom tilsyn, ressursar og på andre måtar. Så er grunngjevinga for lovfesting av frukt og grønt, som eg sa i mitt innlegg, at om vi skulle få eit tilbod som omfatta alle elevar i Noreg, var vi nøydde til å innføre ei slik lovfesting. Derfor meiner eg at det var riktig.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Det er elevane og kva dei får, som skal stå i sentrum. Derfor har vi løyvt store summar til kommunane som òg har vorte brukte på skule over heile landet, nettopp for at kommunane skal kunne tilsetje fleire lærarar for at elevane skal lære meir. Av same grunn har vi satsa på kompetanseutvikling for lærarar og gratis læremidlar i vidaregåande skule. Men det er òg same grunnen som ligg bak at vi innfører ei lovfesta ordning med frukt og grønt. Eg trur at ein del av det breie biletet som skaper god læring, er at ein har eit godt kosthald på skulen. Vi veit at frukt og grønt og ei sunt kosthald knytt til det er blant dei tinga som saman med gode bygg og ikkje minst det viktigaste, mange nok og kompetente lærarar, legg eit godt grunnlag for læringsskulen. Det er bakgrunnen for lovforslaget.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Vi har i dag ein lovfesta rett til spesialpedagogisk hjelp i førskulealder og til spesialundervisning i skule for barn som har operert inn eit cochlea-implantat, sånn at dei skal få tilstrekkeleg med undervisning utover det ein elles får i norsk. Så veit eg òg at det finst eksempel på at barn får altfor lite spesialpedagogisk opplæring i barnehagen og for lite spesialundervisning i skulen. Eg trur det først og fremst handlar om ressursar, tilsyn og oppfølging, for den lovfestinga er på plass. Men dei to timane som vi fekk avdekt at Theo hadde, i det TV-programmet som det vart referert til her, det er altfor dårleg. Så synest eg det var ei ryddig avklaring frå representanten Eriksen at Kristeleg Folkeparti på ingen måte kan garantere at ordninga med frukt og grønt skal fortsetje, men tvert imot opnar for å ofre ho.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Kommunane har fått ein klar beskjed om å prioritere omsorg, skule, barnehage - dei sentrale oppgåvene i velferda. Men det som er nytt med vår regjering, er at dei òg har fått ressursar som gjer det mogleg for dei å prioritere dei ulike oppgåvene og ikkje må stå i den situasjonen som dei var i då representanten Dørum sat i regjering, nemleg at ein nedprioriterte overføringane til kommunane, og dermed nedprioriterte både skule og omsorg. Derfor har det òg vore ei anna utvikling når det gjeld talet på lærarar, som er ekstremt viktig. Så er det sånn at vi både finn rom til å prioritere 375 mill. kr til kompetanseutvikling for lærarar i skulen, vi finn rom til å prioritere fem nye skuletimar i år, og vi finn rom til å prioritere gratis læremiddel i vidaregåande skule og frukt og grønt. Med andre ord: Det som skil oss i Regjeringa frå opposisjonen, er at vi finn rom til eit breitt sett av prioriteringar innafor skulepolitikken.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Det vi no faktisk gjer, er nettopp å innføre ein rett til vidaregåande opplæring for alle. Vi endrar vaksenretten sånn at den gjeld for alle som er over 25 år. Men i tillegg til det legg vi til grunn ein utvida rett for dei som er 20-24 år, sånn at dei kan få ta vidaregåande opplæring. Så med det opplegget vi no har, får vi for første gang ei moglegheit for alle til å kunne ta vidaregåande opplæring, men med ulike forankringar i lovverket.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
Eg må berre gjenta at den klaraste forskjellen er at den raud-grøne regjeringa har råd til og ønskjer å prioritere eit breitt spekter av ulike ting i skulen, og gjer det i dag - frukt og grønt, gratis læremiddel, men òg fleire timar, som det vert i år, og òg eit stort kompetanseløft innanfor skulen for lærarar i form av etter- og vidareutdanning. Så har vi i tillegg gitt ein heilt annan kommuneøkonomi, slik at norske kommunar og fylkeskommunar kan satse på skulen på ein heilt annan måte enn dei gjorde i førre periode. Ein kan i salen her få inntrykk av - frå representanten Dørum og andre i opposisjonen - at opposisjonen fremmar forslag om milliardaukar til kommunesektoren, som då kan gi fleire lærarar. Men dei har jo ikkje gjort det. I hovudsak er biletet at Venstre og andre parti har støtta den kommuneøkonomien som vi har hatt dei siste åra, og som det har vore ei betydeleg betring av sidan førre periode. Eg gjentek at eg høyrde nøye etter under representanten Eriksens innlegg. Eg lurte på om eg hadde høyrt feil, men eg forstod at eg hadde høyrt det eg faktisk trudde, nemleg at Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet er einige med Regjeringa i det tiltaket som er frukt og grønt, som gjer at det er brei støtte til det. Men dei opnar likevel for at det kan verte forhandla vekk, slik at vi kuttar det velferdsgodet i neste periode. Det er viktig for norske foreldre og elevar å vite at Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti er heilt klare på - slik dei formulerte seg - at dei vil prioritere dei viktige tinga i skulen, underforstått: Dette er ein av dei tinga som ikkje er så viktige, og som dermed fort kan verte forhandla vekk og forsvinne som eit gode i neste periode dersom Kristeleg Folkeparti, Høgre, Venstre og Framstegspartiet får fleirtal. Mitt syn er at dei store, viktige satsingane på at elevar skal lære meir og skal få ein betre skule, er heilt overordna. Det er derfor vi prioriterer kompetanseutvikling og ein betre kommuneøkonomi, som kan gi fleire lærarar, fleire timar og andre ting. Men frukt og grønt er òg eit viktig velferdsgode - som gir betre kosthald, som legg grunnlaget for betre læring. Så er eg - heilt til slutt - veldig glad for at det er brei einigheit om - ikkje om alle detaljar og i alle parti, men om retninga på - veldig mange av dei viktige forslaga som er lagde fram i dag. Det er forslag som dreier seg om vidaregåande opplæring, om minoritetsspråklege og anna. Mange av dei har bakgrunn i St.meld. nr. 16 for 2006-2007. I den meldinga vart det nettopp fokusert på kor viktig det er med ein tidleg innsats inn mot elevar, men òg at det aldri er for seint med ein innsats inn mot dei som slit, og at ein derfor skal sørgje for å gi alle eit best mogleg tilbod om ein god skulegang. Mange av forslaga her vil bety mykje for enkeltpersonar. For eksempel vil mange som i dag ikkje har rett til vidaregåande opplæring, kunne få det og bruke det til å heve kompetansen sin.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Hovedfunnene i bortvalgsundersøkelsene på Østlandet viser at nesten 15 pst. slutter før de er ferdig på videregående, og 20 pst. gjennomfører uten å bestå i alle fag. Det er ulike årsaker til at noen faller fra eller ikke består. Hva er årsaken til at Regjeringen tviholder på at det må være en aldersgrense knyttet til retten til videregående opplæring og muligheten til å fullføre? Begrepet livslang læring snakkes det veldig mye om. Er det bare noe Regjeringen bruker i festtaler, eller har de tenkt å gi det et reelt innhold? Her har vi i dag en samlet opposisjon som sammen med fagbevegelsen ønsker at alle skal være med. Hvorfor vil ikke Regjeringen være med og fjerne aldersgrensen?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Det er gledelig at representanten Sverre Myrli har registrert at dagens ordning er urettferdig, for da slipper jeg å bruke energi på å forklare ham det på nytt. Bakgrunnen for representantforslaget er et ønske om å bedre arbeidsincentivene for 68- og 69-åringene og gjennom dette øke tilgangen på arbeidskraft i Norge. Seniorer utgjør en viktig ressurs i arbeidslivet, og i en tid med sterk etterspørsel etter kompetent og erfaren arbeidskraft må alle stimuleres til å jobbe, også etter oppnådd avgangsalder. En opprettholdelse av pensjonsavkortingen for 68- og 69-åringene vil være å opprettholde en ordning som er aldersdiskriminerende. Regjeringen fjernet i forbindelse med statsbudsjettet for 2008 inntektsprøvingsreglene for 67-åringer. Det er svært underlig at man fjerner avkortingsreglene bare for 67-åringer, og at man mener det fortsatt er fornuftig at 68- og 69-åringer skal få avkortet sin pensjon mot arbeidsinntekten. Fremskrittspartiet har merket seg at argumentet fra Regjeringen for å fjerne reglene for avkorting av alderspensjon for 67-åringer var å stimulere eldre arbeidstakere til å stå lenger i arbeid. Dette kan ikke oppfattes som noe annet enn at den sittende regjering ikke ønsker å stimulere 68- og 69-åringer til å stå lenger i arbeid. Fremskrittspartiet har også merket seg at arbeids- og inkluderingsminister Bjarne Håkon Hanssen i sitt svarbrev av 9. april 2008 skriver: «Eldre arbeidstakere utgjør en betydelig ressurs i arbeidslivet, og jeg er derfor enig i at det er viktig å stimulere til økt arbeidsinnsats blant eldre. » Statsråden skriver videre: «En oppheving av inntektsprøvingen er et kostnadsspørsmål, og regjeringen valgte i forbindelse med statsbudsjettet for 2008 å prioritere 67-åringer. » Statsøkonomien gikk med et overskudd i 2007 på om lag 400 milliarder kr, og de siste estimater fra Finansdepartementet viser at overskuddet i statsøkonomien for 2008 vil være på om lag 500 milliarder kr. Fremskrittspartiet er kjent med at det i Regjeringens høringsnotat knyttet til opptjening og uttak av ny alderspensjon foreslås at inntektsprøvingen av alderspensjon oppheves fullt ut i 2010. Jeg synes i lys av dette at det virker noe underlig at man ikke har råd til å stimulere 68- og 69-åringene til å stå lenger i arbeid for årene 2008 og 2009, men at man tydeligvis har råd når man kommer til 2010. Jeg tar opp forslaget i innstillingen. Hvis flertallet vil, kan man altså fjerne den urettferdigheten som ligger i at 68- og 69-åringer blir trukket i pensjon. Da får representanten Sverre Myrli oppfylt sine ønsker.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Det er gledelig at vi har kommet i den posisjonen at alle sammen her tydeligvis er enige om at det er lurt å få 68- og 69-åringene i arbeid igjen, og at det til syvende og sist koker ned til at dette er et budsjetteknisk spørsmål - en prioritering, med andre ord. I fjor hadde vi 400 milliarder kr i overskudd på statsbudsjettet. Vi legger opp til at det skal være ca. 500 milliarder kr i år, antakelig blir det enda mer. Vi vet at det koster 300 mill. kr å gjennomføre dette minus økt skatteinngang - vi får en nettosum på 185 mill. kr. Da er mitt spørsmål: Hva er det som vil føre til mest press i økonomien? Er det å bruke 185 mill. kr mer av oljepengene i statsbudsjettet, eller er det at presset i arbeidsmarkedet øker enda mer?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Det er interessant å høre på historieskrivingen til Arbeiderpartiet. For da vi satt i den posisjonen at vi såkalt hadde makt, fremmet vi utallige forslag som var likelydende dette. Da vi var i budsjettforhandlinger, var det faktisk slik vi fikk gjennomslag for noe, bl.a. satte vi fokus på en av de viktige tingene vi har ment lenge, nemlig samordningen mellom enslige og gifte pensjonister, slik at de fikk en bedre tid. Vi fikk dessverre ikke gjennomslag for alt vi ønsket, på akkurat samme måten som Arbeiderpartiet i sine budsjettforhandlinger med de andre regjeringspartiene ikke nådde særlig lenger fram. Det er noe helt annet å sitte i regjeringsposisjon med en flertallsregjering, der man kan gjennomføre det man ønsker å gjennomføre. Men i dette tilfellet ønsker man tydeligvis ikke å gjennomføre det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-23:
For den som har sittet som opposisjonspolitiker når Høyre har sittet i regjering, er det en ikke helt ukjent taktikk at man har fått nedstemt gode forslag som siden har dukket opp som Regjeringens politikk. Så det er for så vidt kanskje ikke noe nytt. Representanten Engeset sier at dette er et spørsmål om prioritering. Da vil jeg si: Ja, det har vært det. Det er ikke det at noen ikke ser at det er fornuftig å gjøre dette, men det er et spørsmål om hva man har brukt pengene til innenfor de budsjettrammene som er. Det er også snakk om her å gjøre grep for at flere skal kunne komme i arbeid eller stå i arbeid. Da vil jeg bare minne om at Regjeringen har prioritert å holde oppe tiltaksnivået for arbeidsledige. Dét er også en svært viktig sak i dagens arbeidsmarked for å skaffe arbeid og for å sikre at flere kan få en inntekt de kan leve av. I det budsjettet har Høyre kuttet 160 mill. kr, og Fremskrittspartiet har kuttet 187 mill. kr i tiltakene overfor arbeidsledige. Det matcher omtrent det som kostnadene ved et slikt forslag utgjør. Jeg er ikke redd for å si at fra SVs side har dette vært en prioriteringssak, og vi har prioritert tiltaksmidler overfor arbeidsledige framfor dette forslaget, som også er positivt og bra. Så har jeg lyst til å si at det er ikke slik at man ikke mener at dette er fornuftig bare for 67-åringene, og ikke for 68- og 69-åringene. Nei, det har vært snakk om en prioritering av knappe midler på dette området. Når det gjelder det nye systemet, er det et gjennomgående prinsipp som er lagt inn i det systemet, at man skal kunne tjene så mye man vil ved siden av alderspensjonen i folketrygden. Jeg tror det er viktig å presisere det, for det er ikke gjort noe vedtak om noe annet ennå, så det ikke fester seg et inntrykk av at det er vedtatt at det kan gjelde alle pensjoner framover. Det har vi ikke tatt stilling til. Men der er det gjennomført som et gjennomgående prinsipp, og det er derfor et ønske at dette systemet skal være det som er gjeldende. I mellomtida får vi slite med dette hullet som ligger der, og de fleste av oss har vel fått ganske mange henvendelser med sterke ønsker om å endre noe på det. Men i hvert fall fra SVs side: I de budsjettprioriteringene som har vært gjort på dette området, har vi klart prioritert arbeidsmarkedstiltak til arbeidsledige framfor å endre reglene for hele denne pensjonistgruppen. Det ble det ikke plass til, og vi mente at tiltaksnivået var viktigere.