trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-10-18:
Jeg skal bare prøve å oppsummere debatten. Etter mitt skjønn har debatten ikke gitt noe svar på de innvendingene som mindretallet har anført til lovendringen. For å begynne med det som statsråden avsluttet med: Dette er et gjennomregulert område. Ja, det er reguleringer som er laget og designet med tanke på at det er transmisjonsnettets systemoperatør som eier og driver hele transmisjonsnettet, inkludert overføringskravene til utlandet. Derfor mangler det regulering av hvordan inntekter og kostnader skal fordeles når man slipper inn andre enn Statnett på dette området. Det er det vi har anført som et av våre viktigste argumenter, og som vi har bedt regjeringen om å komme tilbake med en sak om. Jeg ble litt oppmuntret da statsråden sa at de vil komme tilbake med en sak, og jeg vil gjerne ha en avklaring: Betyr det at man da vil gå inn på det forslaget til vedtak som ligger under B i innstillingen, hvor vi ber regjeringen komme tilbake med sak før loven trer i kraft? Eller betyr det at man lener seg på forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, hvor man «ber regjeringen på egnet måte redegjøre for hvordan eventuelle ekstraordinære inntekter fra utenlandsforbindelser eid og drevet av andre aktører enn den systemansvarlige, kan tilfalle fellesskapet»? Det er i tilfelle et vedtak som – skal vi si – har liten verdi for dem som betaler leie i det norske transmisjonsnettsystemet, og det vet vi at alle strømkunder i Norge gjør. Representanten Odd Henriksen sier at dette kan skape muligheter som vi ikke ser i dag. Jeg ser i hvert fall ikke noen muligheter i dag. Det er mulig at noe sånt kan oppstå en gang i framtiden, men jeg forstår ikke hastverket. Stortingsflertallets holdning i denne saken er mest preget av tro, håp og kjærlighet. Det er tro på og håp om at regjeringen på et eller annet mirakuløst vis, på egnet måte skal klare å finne fram til noen grep som hindrer alle de negative virkningene som opposisjonen peker på i dette. Men sterkest av dem alle er kjærligheten, kjærligheten til markedsliberalismen, som går foran absolutt alt i denne saken. Dette er et rent ideologisk grep, som vil kunne påføre det norske kraftsystemet og de norske kraftkundene store kostnader, store ulemper. Og det er bare trist.
Odd Henriksen (Høyre), 2016-10-18:
Jeg kunne selvfølgelig ha sagt at jeg er enig med statsråden, og «rest my case». Men vi er inne i et system og et område som er sterkt regulert. Det er ikke sånn at det er fri ferdsel og fri flyt for hvem som helst når det gjelder vårt nett og det systemet som vi har bygd opp. Det vi nå gjør, er at vi åpner for at også andre enn Statnett skal kunne legge en utenlandskabel. Det er ikke dermed sagt at det blir lagt en eneste ny utenlandskabel, for det skal selvfølgelig konsesjonsbehandles, og det er gjennom konsesjonsbehandlingen man skal gå gjennom vilkårene for å se om det kan være fornuftig å gjøre ut fra et samfunnsøkonomisk perspektiv. Det er det som ligger til grunn her. Vi kan jo ikke fra denne talerstolen drive med selve konsesjonsbehandlingen. Jeg er helt sikker på at med den tradisjonen som vi har, og de rettighetene som vi har bygd opp over mange år, er vi i stand til å kunne regulere dette på en sånn måte at det kommer fellesskapet til gode. Det har vi gjort før, og det kommer vi fortsatt til å gjøre i årene som kommer. Sånn som verden ser ut i dag, vil det kunne dukke opp nye muligheter. Det er mange nye systemer som dukker opp, og da tror vi at det er fornuftig, i et perspektiv hvor vi både skal ivareta klima og sameksistensen med andre og levere strøm til kontinentet, at det finnes en mulighet for at også andre kan utvikle nye systemer som gjør at vi oppnår det som vi alle sammen er ute etter, nemlig å få et europeisk kraftsystem som gjør at CO 2 -utslippene går ned. Jeg kunne nevnt mange eksempler på ting som kunne vært fornuftig å gjøre. Det kan være at man innen offshorevind også ønsker utvikling sammen med andre land, hvor det er behov for utenlandskabler, og hvor det kanskje er fornuftig at det er andre som bygger ut og driver dem, i forhold til det som skjer i dag. Det vi tror, er at nettopp gjennom at man gir den åpningen, gjennom at man gir den muligheten, skapes nye muligheter som vi i dag ikke ser – og når vi ser den endringen som vi gjør i dag, sammen med den endringen vi gjorde i energiloven i mars, tror vi at vi har rigget en energilov som skal ta oss framover og ikke bakover i framtiden. Jeg er helt sikker på at de regulatoriske myndighetene som vi har i dag i departementet, er i stand til å foreta de vurderingene og de justeringene som er nødvendig for at dette ikke skal påføre fellesskapet noen kostnader, og hvis man skulle få tillatelse til å legge en kabel til utlandet, vil det også være naturlig at de forsterkningene som er nødvendig i dagens transmisjonsnett, må bæres av dem som skal legge kabelen, slik at ikke de øvrige kundene blir sittende med regningen til slutt. Det har vi fått til før, det er jeg helt sikker på at vi skal få til igjen, som sagt gjennom at vi har en lang og god tradisjon for å regulere dette i Norge.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-10-18:
Som det har kommet godt fram i debatten, har vi lang tradisjon i Norge for fellesskapets kontroll og eierskap over sentralnettet og utenlandskablene. Begrunnelsene er gode. Det handler om sikkerhet, det handler om fordeling av kostnader, og ikke minst handler det om fordeling av overskudd. Flertallet i denne sal underkjenner heller ikke disse innvendingene, altså problemene med å utlyse dette til private. Løsningen på de problemene er ifølge statsråden en eller annen form for anleggsbidrag og en eller annen form for skatt. Det finnes en veldig enkel måte å håndtere dette på, og det er å ha dette i fellesskapets eie. Da løser man begge problemene på en helt uproblematisk måte. Det som er flertallets største problem, er at man ikke klarer å synliggjøre hva fordelene er. Man skriver i innstillingen: «Et mer mangfoldig aktørbilde vil kunne drive frem prosjekter for sammenlikning og i konkurranse med hverandre. Konkurranse(…) vil kunne fremme nye handelsløsninger og teknologiske valg, samtidig som det kan virke skjerpende og bidra til en mer kostnadseffektiv utbygging av utenlandsforbindelser.» (…) Skjønner flertallet egentlig hva det er de skal gi konsesjon på? Man skal gi konsesjon på å eie og drifte kablene, ikke på å bygge dem ut. Det kan Statnett bestille hvem som helst til å gjøre. Det er allerede private aktører som kan tilby prosjekter, tilby teknologiske løsninger, tilby alt innen leveranse. Dette skjer jo hver eneste dag i Vestre korridor og overalt – når vi må legge kabler, er det mange private selskaper inne. Tror statsråden at disse selskapene skal slå til på anbud om å drifte og eie kabelen også – med en risiko for at det kommer en eller annen form for skatt som skal ta inn overskuddet, eller en eller annen form for anleggsbidrag som skal sørge for at ikke strømkundene i Norge får regningen? Hvilke investorer er det som går inn i prosjekter på et slikt grunnlag? Det er en helt useriøs måte å behandle markedet på. Som tidligere næringsminister i fire år har jeg aldri sett maken til tenkning rundt det å legge ut noe for private aktører. Man må jo vite hva man skal by på, hva man skal gå inn i, og hvilke rammebetingelser som gjelder. Ja, det er en superprofitt i dette, og nettopp derfor bør det komme fellesskapet til gode – ikke gjennom å finne på en skatt i ettertid, for dette ble plutselig et problem. Hele saken dreier seg om å slippe til private på et så å si risikofritt marked, som man med høyrekreftene i andre land gjør med strømnettet, som man gjør med vannettet, som man gjør med kloakknettet, som man gjør med ulike fellesskapsoppgaver, hvor man kan investere og få nesten risikofri profitt. Det er kjernen i dette – et ideologisk drevet prosjekt som verken bidrar til gode tekniske løsninger eller innovasjon.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-10-18:
Det er interessant å høre statsråden i denne debatten og sammenligne med det Fremskrittspartiet sa før valget i 2013, da bl.a. Ketil Solvik-Olsen understreket at han var ikke mot krafthandel med utlandet, men det måtte skje på en måte som ikke ga norske strømkunder høyere strømregning. Nå har man altså noen fromme ønsker om at dette ikke skal føre til det, og man har et fromt ønske om at man skal ta inn superprofitt med en eller annen form for skatt – sitat statsråden. Jeg er enig med statsråden i én ting, og det er det at han sier at dette er ideologi, dette er et ideologisk valg. Det synes jeg er rene ord for pengene. Dette er privatisering for privatiseringens skyld. Det er å slippe til private investorer på et område hvor man er garantert overskudd, og det man tar ut av overskudd, er selvfølgelig penger som ville kommet fellesskapet til gode. De pengene hadde jo blitt av et sted hvis det ikke var private investorer som skulle ha en ekstra profitt. Statsråden er nok ganske langt nede i kjelleren når han begynner å snakke om at Arbeiderpartiet nå plutselig skal ha offentlig eierskap av alt nett i Norge. Jeg synes heller han skal svare på hvorfor hans forslag bidrar til mer innovasjon. Igjen: Skjønner egentlig flertallet hva det er de skal sette ut? Hvor mange innovative måter er det å eie en strømkabel på – hvor mange innovative måter er det å drifte og eie denne utenlandskabelen på? Det er jo ikke legging av utenlandskabelen som skal settes ut til private – det gjøres av private allerede. Det er et titalls, kanskje hundretalls, aktører som er involvert i mange deler av utbyggingen – leverandører, underleverandører og deres underleverandører. Hvis man ønsker at Statnett skal være enda mer bred når det gjelder dette, går det an å gå i dialog med dem om hvordan de legger ut anbudene sine – en kan gjøre det på mange ulike måter. Det man skal ha inn, er privat kapital. Statsråden sier at man må ha risikoavlastning, men han må bestemme seg. Enten er det risikoavlastning, eller så er det superprofitt. Man trenger jo ikke ha risikoavlastning på en superprofitt. Så kunne man tenke seg at man skulle gå inn og få risikoavlastning på investeringer fordi staten manglet penger. Men staten mangler jo ikke investeringskapital – selv så grovt som Fremskrittspartiet forsyner seg av oljefondet, har vi ganske god mulighet til å ta denne kostnaden selv og slik både sikre inntektene og få spredt utgiftene og gjort det på en ordentlig måte.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2016-10-18:
Posisjonspartiene prøver å få dette til å handle om hvorvidt man er for utenlandskabler eller ikke, og det er godt representert ved leder i komiteen, Ola Elvestuen, som også kun omtaler kraftbehovet, og at Norge skal være det mye omtalte grønne batteriet. Men det er jo ingen som er uenig i at vi skal ha kraftkabler. Dette handler om hvorvidt det skal bygges ut i privat regi eller ikke. Det er som det mye omtalte sitatet fra nestleder i Fremskrittspartiet, om at kostnaden ikke skal tilfalle vanlige strømkunder over nettleien. Det er omtrent like troverdig som det Henriksen sier, og på linje med at Fremskrittspartiet kommer til å stemme for økte drivstoffavgifter, og de kommer til å stemme for økte bompengeavgifter, selv om man retorisk er mot. Noen må jo ta utgiften for denne superprofitten. Det en ikke får delt ut i skattekutt, skal deles ut i superprofitt. Hva er egentlig hovedbegrunnelsen for dette her? Er det at vi trenger en høyere grad enn 30 pst. kapasitet i utveksling på nettet? Er det, som flere har vært inne på, at vi mangler kapital? Jeg tror navnet på denne ledningen etter hvert kommer til å bli «The Missing Link», og det oppsummerer egentlig hele argumentasjonen til posisjonspartiene – hvorfor Fremskrittspartiets representanter ikke har tegnet seg engang, og hvorfor Høyres politiske talspersoner på feltet ikke tegner seg engang. Det finnes ikke logiske, fornuftige argument. Det er kun ideologiske argument.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
På vegne av stortingsrepresentantene Bård Vegar Solhjell, Audun Lysbakken, Snorre Serigstad Valen og meg selv vil jeg framsette et forslag om opphevelse av straffeloven § 184 bokstav a vedrørende krenkelser av representanter for andre stater.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. Siden Høyre og Fremskrittspartiet tiltrådte i regjering i 2013, har arbeidsløsheten i Norge økt dramatisk, med 50 pst. flere ledige. 134 000 nordmenn er nå uten jobb. Det er det høyeste tallet på 23 år. Ungdom rammes hardest, det er ungdomsledigheten som øker mest – ungdom som møter voksenlivet uten mulighet til å få seg jobb, inntekt og klare seg selv. Nær halvparten av dem som ble arbeidsløse i fjor, hadde kun grunnskole som høyeste fullførte utdanning. Samtidig går hver fjerde ungdom ut av skolen uten fullført videregående skole. Det er 15 000 nye ungdommer for hvert kull som stiller seg bakerst i arbeidsløshetskøen. Det kreves kraftfull innsats og nytenkning for å sørge for at mange flere kan lykkes i skolen og få den kompetansen som trengs i et veldig tøft arbeidsmarked. I denne situasjonen er det kunnskapsministeren går ut og sier at tiden for de store reformene er over. På tross av at Høyre og Fremskrittspartiet bruker mer oljepenger enn noen regjering før dem, har de ikke råd til å satse, ifølge Røe Isaksen. Arbeiderpartiet er dypt uenig. Dessverre får Høyre og Fremskrittspartiet her i salen flertall for å stoppe våre forslag til nye reformer. Da vi foreslo 33 tiltak for å reformere yrkesopplæringen og gi flere lærlingplass, stemte Høyre og Fremskrittspartiet det ned. Da vi foreslo å øremerke støtten til skolehelsetjenesten, øke innsatsen mot mobbing og gjøre alle elever trygge, stemte Høyre og Fremskrittspartiet det ned. Når vi foreslår en ny stor reform med tidlig innsats i skolen, en lese-, skrive- og regnegaranti, slik at alle starter skoleløpet godt, stemmer Høyre og Fremskrittspartiet det ned. Hva er grunnen til at Røe Isaksen og Høyre går imot disse nye, store satsingene og reformene som kan hjelpe elever i skolen til å fullføre?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Det er helt riktig at jeg er veldig opptatt av barn og unges oppvekst og vilkår.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen) Kostbare reformer har vi ikke råd til, sier Røe Isaksen til Aftenposten. Det er riktig. Men det er jo ikke helt sant, for én veldig kostbar reform har Høyre og Fremskrittspartiet råd til, og det er skattekutt til de mest velstående i Norge på nær 20 mrd. kr. Faktisk er det sånn at den ene satsingen som Stortinget enstemmig har vedtatt med Høyre og Fremskrittspartiet, er satsing på videreutdanning for lærere. Men den utgjør ti dagers skattekutt. Det er forskjellen på satsingen på skole og satsingen på skattekutt. I år utgjorde skattekuttene 40 ganger det Røe Isaksen fikk til grunnskole og videregående i tilleggssatsing. I fjor gikk 100 ganger mer til skattekutt enn ekstra til grunnskole og videregående. Før valget i 2013 sa Erna Solberg at skattekutt ikke hadde forrang foran andre satsinger. Er Røe Isaksen enig i at med 100 ganger mer til skattekutt enn til skole kan det virke som om skattekutt likevel fikk forrang?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
På alle områdene som representanten Giske nevner, leverer regjeringen og samarbeidspartiene. Vi leverer bl.a. på å tette hullet mellom voksenrett og ungdomsrett, som er et hull som har vært der veldig lenge – helt uforståelig. Vi har økt lærlingtilskuddet, som sto stille nesten samtlige år under forrige regjering. Nå er det økt. Lærlingklausulen som gjør at man skal presse bedrifter til å ha lærlinger på prosjekter når de selger til det offentlige, blir skjerpet inn nå. Alt dette kommer under denne regjeringen. Satsing på kompetanse i skolen, på dyktige lærere, kommer nå. Med samarbeidspartiene kommer også satsing på økt innsats med flere lærere på 1.–4. trinn. Så reiser representanten Giske et veldig viktig spørsmål, og det er: Må vi gjøre mer når vi ser at ledigheten øker og vi vet at ungdom blir hardest rammet av økt ledighet? Svaret mitt på det er: Ja. Vi må også gjøre mer. For det er krise i de områdene hvor ledigheten øker, og det er krise for dem som blir rammet. Da må vi se på om vi skal gjøre det enda enklere for bedrifter å beholde lærlinger i tøffere perioder, vi er nødt til å fortsette en stor satsing på kunnskap, innovasjon og forskning som denne regjeringen og samarbeidspartiene har stått for, vi er nødt til å se på innovasjonsvirkemidlene våre, og vi er nødt til å gjøre systemet vårt mer fleksibelt. Det ligger en stortingsmelding til behandling i Stortinget nå, om livslang læring og utenforskap, som egentlig dreier seg om nettopp de problemstillingene som mange av dem som nå mister jobben og ønsker å øke kompetansen sin, står midt oppe i, så det er en god anledning for Stortinget til å behandle det. Helt til slutt: Jeg vet at representanten Giske har hatt mye annet å gjøre de siste ukene og dermed kanskje ikke har lest avisene så godt som han pleier, for jeg har altså ikke sagt at tiden for de store reformene er forbi, men at jeg tror tiden for de store kostnadskrevende reformene som gir mer til alle, er forbi.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Vi bruker 1 mrd. kr på videreutdanning i året. Hvordan representanten Giske kan få det til å være ti dagers skattekutt, er utenfor min forstand. Nå er riktignok ikke jeg den stødigste i matematikk, men såpass klarer jeg å gjennomskue – at 1 mrd. kr ikke er ti dager i skattekutt. Så var det en satsing som var nødvendig nettopp fordi den forrige regjeringen ikke hadde prioritert de største og viktigste tingene i skolen. De hadde ikke prioritert kompetanse, ikke prioritert videreutdanning, ikke prioritert tidlig innsats. Jeg mener selvfølgelig også som medlem av regjeringen at en del av omstillingspakken er at det skal bli mer lønnsomt å drive, eie og beholde arbeidsplasser i Norge. Hvis man tror at de bedriftene som nå sliter, vil slite mindre ved at skatteregningen øker, er jeg veldig interessert i å høre hvilken støtte man har – fra økonomer eller andre – for at økt skatt i nedgangstider, når arbeidsledigheten øker, er et godt bidrag til å trygge arbeidsplassene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Vi har tenkt å følge opp i budsjettene, og vi har tenkt å følge opp gjennom en stortingsmelding. For det har jo ikke vært noe uenighet, det har ikke vært noen forskjell i retorikk i hvert fall, når det gjelder å satse på tidlig innsats. Spørsmålet er hva man faktisk satser på når man har sjansen. Forrige regjering gjorde en beundringsverdig satsing på ungdomstrinnet. Det var veldig mye bra med det. Jeg mener at den viktigste satsingen burde skje tidlig, en tidlig start, nettopp fordi vi vet at hvis vi klarer å fange opp de elevene som ikke lærer seg å lese, skrive og regne, tidlig i skoleløpet, vil det også bidra til at gjennomføringen på videregående skole blir bedre. Hva er det vi har gjort allerede? For eksempel det å ta kompetanse på alvor gjennom hele skoleløpet gjennom kompetansekrav, som heldigvis Arbeiderpartiet også er for – riktignok skal de komme om ti år, men det er nå en annen sak. Det er viktig. Det er også videreutdanning, hvor flere av tilbudene er direkte spisset inn for å gjøre lærerne til enda større eksperter – for å si det sånn – på tidlig innsats, og ikke minst også satsing sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre på flere lærere på 1.– 4. trinn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Vi har oversikt over utviklingen i både antall elever og antall lærere, og dermed også forholdet mellom hvor mange lærere man har og hvor mange elever man har – i det store. Og det store bildet er at det brukes ikke mindre ressurser i norsk skole nå enn det har vært gjort tidligere, og at det ikke har blitt færre lærere i norsk skole per elev – det har holdt seg relativt stabilt. Så er det helt riktig som representanten sier, at samarbeidspartiene har blitt enige om at vi skal satse mer på flere lærerstillinger i 1.–4. klasse. Jeg synes det er en god satsing. Uenigheten ligger i om vi skal knytte denne satsingen til en slags nasjonalbestemt norm. Og bare kort: Hvorfor er jeg ikke tilhenger av det, hvorfor er ikke regjeringen tilhenger av det? I Oslo har man, bl.a. med Kristelig Folkeparti i byråd, satset på flere timer i skolen, flere timer i skolen i norsk, matematikk – den type ting. Jeg mener at det er et valg kommunene burde ha, selv om det da kan gå på bekostning av andre viktige satsinger.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Detaljene vil komme i stortingsmeldingen som vi skal presentere for Stortinget. Det er riktig at det sies i lovverket at man skal ha ekstra ressurser for de aller yngste, og at det er en generell plikt til å følge opp alle elever. Kontrollspørsmålet vi må stille, er: Gjøres dette i alle kommuner og på alle skoler i dag? Mitt svar på det er nei. Jeg mener at det er – tallene tyder også på det – altfor mange barn og unge som går gjennom de første årene og allerede der faller fra, som vi ikke klarer å følge opp. Det statsministeren – i den sammenheng Høyre-lederen – varslet på Høyres landsmøte, var at ett av tiltakene for å styrke tidlig innsats vil være å skjerpe lovverket og gjøre det enda tydeligere at kommunene og skolene også har en oppfølgingsplikt. Det kan gjøres f.eks. på en ubyråkratisk måte ved at man har intensivopplæring i mindre grupper i perioder, men jeg tror det er en god idé at beslutningen om hvordan det skal gjøres, ligger i skolen. Så er det naturlig også å tenke seg at det kan følge ressurser med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Jeg er enig i at vi har fått til mye bra, og blant de tingene er det også, etter budsjettforliket sist, noen midler inne for å se på skolefritidsordningen, som Venstre var en pådriver for. Men så spør man hva jeg vil ta initiativ til. Det er viktig at skolefritidsordningen er så bra som mulig. I dag er det veldig stor forskjell mellom kommunene på hva de legger i det. Jeg mener allikevel at det fortsatt er så mange uløste oppgaver i skolen – tidlig innsats, lærere som skal få faglig påfyll, utvikle bedre undervisningspraksis, mer delingskultur, for ikke å snakke om ny lærerutdanning – at det vil være min viktigste prioritet fremover. Så hvis jeg skal velge og må velge – og det må jeg – vil jeg heller bruke ressursene våre på å styrke f.eks. tidlig innsats, sikre at ingen barn faller ut av skoleløpet allerede de første årene, enn å ha en ny, stor reform for skolefritidsordningen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Jeg gjør det jeg kan for å lytte, jeg er mye ute i sektoren, har jevnlige møter med tillitsvalgte, men så betyr ikke det at vi alltid er enige om saker. Man kan i og for seg stille spørsmålet tilbake til SV. En av de tingene som Utdanningsforbundet, den desidert største fagorganisasjonen for lærere, advarer mot, er heldagsskole. De advarer mot en heldagsskole fordi de mener at det vil føre til at det er diffust skille mellom skole og fritid, at ressursene vil brukes på noe som er en slags halvveisskole, uten at det er direkte sitat. Det er lov for SV å ha det standpunktet, selv om ikke lærernes organisasjoner slutter opp om det. Det å lytte dreier seg om å ha et utgangspunkt. Av og til må man kompromisse, få innspill fra sektoren, men det betyr jo ikke at regjeringens eller Høyres skolepolitikk til enhver tid vil være akkurat det som lærerorganisasjonene eller andre har på sin dagsorden, men i det store og hele – både på femårig masterutdanning og videreutdanning – har vi lærerne i ryggen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Generelt når det er slik at regjeringspartiene havner i mindretall, mener jeg at min jobb er å bite seg fast og gjennomføre det Stortinget har sagt. Stortinget har bedt oss om å utrede og se på muligheten for en ordning hvor man, der hvor det er mer enn 80 pst. av ett kjønn, har en fast ordning for tilleggspoeng, og det kommer vi til å gjøre. Da antar jeg også at Stortinget er interessert i både fordeler med en slik ordning og også potensielle ulemper. Så har vi i dag en ordning for dette allerede. Ordningen i dag er at institusjonene selv kan søke Kunnskapsdepartementet om å ha tilleggspoeng. Det finnes for en rekke studier hvor det er mannsdominans, og det finnes for noen få studier hvor det er kvinnedominans, herunder f.eks. veterinærstudiet. Noen steder har det nok fungert bra, f.eks. vurderer NTNU nå å ta vekk noen av kjønnspoengene sine, rett og slett fordi de føler at kjønnsbalansen har blitt bedre, om ikke optimal. På veterinærstudiet er det litt interessant å se på tallene siden de kjønnspoengene kom i 2004. Da var det en veldig sterk oppgang – hvis jeg ikke husker feil, var det fra ca. 8 pst. menn til rundt 30 pst. menn året etter. Men hvis man ser på søkertallene fra de siste årene, er det tilbake igjen på omtrent 7–8 pst. Med andre ord er det søkningen inn som er hovedproblemet, ikke bare hvem som kvalifiserer seg. Det gjør at man må tenke over om faste kjønnspoeng er den beste måten å gjøre det på, eller om det heller handler om å motivere flere til å komme inn. Når det gjelder akkurat helsesøster, er det flere diskusjoner der, som jeg har sett også Venstre har hatt. Det ene er at jeg mener det også der burde være et mål at man har en bedre kjønnsbalanse. Jeg tror det også handler mye om rekruttering. Allikevel er det slik at innenfor helsevesenet og andre steder kan det være argumenter for at det å gå til en mann hvis du er gutt, har noe for seg. Men jeg vil også si at jeg synes det er viktig å understreke at alle helsesøstre, enten de er kvinner eller menn, er like kvalifisert fra utdanningen sin til å vurdere og snakke med både gutter og jenter i skolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Først må vi bare slå fast at tiden hvor hvite, heteroseksuelle, middelaldrende menn hadde automatisk inngangsbillett til maktposisjoner og prestisjestudier i samfunnet, er i ferd med å gå over – for øvrig akkurat idet jeg selv blir middelaldrende. Jeg har lyst til å si at det er i utgangspunktet veldig bra. Det er bra at det kommer flere kvinner inn i prestisjestudier som medisin og juss og i økonomistudiet – det er veldig bra. Så må det også få den konsekvensen at flere rekrutterer de beste, og da også rekrutterer flere kvinner. Dette peker også på et annet problem, nemlig at vi nå ganske tydelig begynner å se konturene av et gutteproblem, både gjennom skolen og høyere utdanning, hvor guttene er overrepresentert på veldig mange av de dårlige statistikkene. Helt konkret spør representanten om medisinutdannelse. Jeg antar kanskje at representanten vil inn på om vi trenger et nytt medisinsk fakultet i Norge og den typen ting. Jeg vurderer at den situasjonen vi har i dag, er tilfredsstillende. Det er også Helsedepartementet som har betydelig interesse av og ansvar for helseutdanningen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Jeg er enig i at likestilling ikke er noe som kommer av seg selv. Jeg er enig i at det også trengs politiske virkemidler. Så vil det være en diskusjon om hva slags politiske virkemidler. Jeg mener at det er viktig at likestilling ikke bare blir kjempet frem av politiske vedtak. Med andre ord er det ikke mulig å sette noe likhetstegn mellom politiske vedtak, eller at det eneste som skjer innen likestilling, skjer gjennom politiske vedtak. Å slåss noe frem innebærer en langt større og bredere kamp enn som så. Så til de konkrete forslagene som ble vedtatt: Jeg mener også at likestillingspolitikk må balanseres opp mot god universitets- og høyskolepolitikk. Og jeg har sagt at både jeg og regjeringen er tilhengere av dagens system, som åpner for at man kan innføre kjønnspoeng hvis det søkes om det. Jeg synes også det er et viktig prinsipp at ikke alle avgjørelser om universitetene og høyskolene våre skal gjøres til gjenstand for sentrale bestemmelser fra Stortinget. Det er et viktig prinsipp at institusjonene har autonomi, og at de bestemmer at disse diskusjonene nettopp er der ute, hvor demokratiet også lever.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Likeverd mellom kjønnene og dermed også likestilling er i kjernen av skolens verdigrunnlag. Så vidt jeg husker, er det også beskrevet i skolens formålsparagraf. Det betyr en forpliktelse for skolene til ikke bare å praktisere likeverd og likestilling. Vi vet at veldig mye av forskjellsbehandlingen skyldes mer subtile former for forskjellsbehandling som gutter og jenter kan oppdage – og blir utsatt for. Det er det viktig at skolen er oppmerksom på. Men det betyr også at likestillingsperspektivet er en del av det skolen skal formidle, gi forståelse for, gjennom både norskfag, samfunnsfag og andre fag. Jeg har generelt mer tro på stimuleringstiltak, oppmuntring og at vi synliggjør forbilder og rollemodeller. Om det har vi mye arbeid. Som sagt er det min plikt som statsråd å følge opp det stortingsflertallet har bestemt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Alle gode ting er tre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Vi må skille, for det er ikke slik at norske institusjoner kan velge ikke å forholde seg til ambisjonene om likestilling, jevn kjønnsbalanse og god rekruttering. Det er overordnede mål der også sektoren må levere. Så er spørsmålet: Hvilke politiske virkemidler er det man bruker for å få institusjonene til å oppnå det? Stortingsflertallet har bestemt at vi skal utrede en ordning med automatisk kjønnspoeng. Jeg mener i utgangspunktet at dagens ordning, hvor institusjonen selv kan velge – diskutere dette, søke om det – er bedre. Grunnen til det er egentlig to ting. Det ene er, mener jeg, at det ikke er for lite detaljstyring av universiteter og høyskoler i dag, det er for mye. Det er også for mye detaljstyring av Forskningsrådet. Det er et mål å få det ned. Det andre er, mener jeg, at kjernen i en god universitets- og høyskolepolitikk er stor autonomi for institusjonene. Det betyr at i denne saken vekter jeg den autonomien høyere. Så kommer jeg til å si ja til gode søknader om å innføre kjønnspoeng, dersom de kommer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Jeg mener at de viktigste tiltakene, de aller viktigste tiltakene, for å få bedre kjønnsbalanse, f.eks. i skolen og i barnehagen, ikke dreier seg om kjønnspoeng og den type tiltak, selv om jeg gjentar at jeg er åpen for det i noen tilfeller. Hvis man ser på f.eks. rekrutteringen inn til barnehagelærerutdanningen og rekrutteringen inn til småskolen for de aller yngste, er det der det er størst kvinnedominans. Hvordan kan det ha seg? Jo, jeg tror noe ble avslørt av en undersøkelse som forrige regjering satte i gang, om hvordan vi ser på barnehagelærere. Når man spør folk flest, sier de at det er en kjempeviktig jobb. Så blir de spurt om det er faglig utfordrende, og da er det mellom 30 pst. og 40 pst. som sier at de tror det er det. Det å være barnehagelærer er faglig utfordrende! Det er en ekspertstilling og en ekspertjobb. Jeg tror at noe av det som henger igjen på en del av det vi kaller omsorgsyrker, er et syn som rett og slett er knyttet til et gammeldags kjønnsrollemønster. Jeg tror at det å bryte det vil være et viktig bidrag til bedre kjønnsbalanse.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Det er aldri mulig å garantere utfall av nye politiske tiltak, men jeg mener at den nye fraværsgrensen kan bidra til å få frafallet ned, rett og slett fordi en del av frafallet, ikke alt, også kan skyldes at elever blir gitt opp – at det ikke er klare krav til oppmøte, og at de dermed får et langt fravær, mange enkelttimer, som så i praksis fører til at de har sluttet skolen, og at de også blir gitt opp. Men så er det viktig å si to ting: For det første må vi gjøre mer, ikke mindre, for å få ned frafallet. Denne fraværsgrensen endrer ikke på det. Vi må fortsette den store satsingen som regjeringen og samarbeidspartiene har hatt, på helsesøstre og skolehelsetjeneste. Det er omkring 750 mill. kr – hvis jeg husker rett – som er brukt i løpet av denne perioden. Vi må ha enda bedre samarbeid mellom Nav og skole. Vi er nødt til å ha bedre samarbeid mellom utdanningssystemet vårt og det sosiale støttesystemet. Vi er nødt til å fortsette den satsingen som regjeringen og samarbeidspartiene har hatt på ungdomspsykiatri og psykiatri, bl.a. gjennom å gjeninnføre det som blir kalt «den gylne regel», altså at det skal være større vekst i psykiatrien enn i helsevesenet ellers. Så til punkt to: Jeg mener fraværsgrensen tar høyde for dette, for det er ikke en generell fraværsgrense; det er en grense for udokumentert fravær. Hva vil det bety? Det står godt beskrevet i rundskrivet fra Utdanningsdirektoratet. Det betyr at har du en sykdom, så er det gyldig fraværsgrunn. Har du omsorg for egne barn og de er syke, så er det gyldig fraværsgrunn. Har du omsorg for yngre søsken, så kan det også være gyldig fraværsgrunn. Det er selvfølgelig ikke lagt opp slik i systemet at hvis du f.eks. er til diagnostisering for en sykdom som ennå ikke er kjent, så skal du få fravær. Det vil selvfølgelig også være gyldig fraværsgrunn. Mitt poeng er at for de elevene som sliter med f.eks. psykiske lidelser, er det aller viktigste å få hjelp til å gjøre noe med det. Den innsatsen må forsterkes. Fraværsgrensen mener jeg allikevel er viktig, for den gir en klar og tydelig beskjed om at det å møte opp til timene ikke er frivillig dersom du ikke har noen god grunn til å la være. For øvrig var det 70 pst. i høringen som støttet at vi skulle innføre en fraværsgrense.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
En av grunnene til at denne fraværsgrensen kommer, er at forrige regjering presiserte lovverket og sa at det ikke var lov å ha en fraværsgrense. Da var det veldig mange skoler som hadde praktisert fraværsgrense og hatt gode erfaringer med det, som ønsket å fortsette, men Kristin Halvorsen sa at det fikk de ikke lov til. Så har dette vært ute på høring, og da er det, som sagt, stor støtte til at vi skal ha en fraværsgrense, også fra lærerorganisasjonene, f.eks. Så er det om å gjøre å finne en ordning som er klar, tydelig og rettferdig for elevene, samtidig som den er smidig nok til at skolene skal kunne ta nødvendige hensyn. Og jeg tror i hvert fall ikke at skolene, hvis det er en elev som sliter, vil gi opp den eleven fordi fraværsgrensen kommer. Snarere gir det et ekstra sterkt og klart signal om at en må følge opp elever tidlig, både med hjelp og med tilrettelagt undervisning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Som jeg sa, mener jeg at de elevene som sliter med sykdom, psykiske lidelser og omsorgsoppgaver, er godt ivaretatt gjennom dette fraværsregelverket. Det vil også for øvrig løse et av problemene med det gamle fraværsregelverket, nemlig at hvis en hadde en time eller to hos psykolog f.eks., var sjansene store for at man fikk hele dagen som fravær. Den problemstillingen blir nå borte. Men så mener jeg også at vi skal vurdere – og det skal vi gjøre – om skolens og fylkenes plikt til å følge opp elever som faller ut, må bli sterkere og klarere enn i dag. Det er en generell plikt til å følge opp eleven på alle mulige måter som er lovfestet, men jeg mener vi også skal vurdere en skjerpet plikt til å ha et system for oppfølging, og kommer til å komme tilbake til Stortinget hvis det er noe vi bestemmer oss for å gjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
For det første er det bra hvis Arbeiderpartiet står på det de har sagt tidligere, og ønsker en fraværsgrense – det er bra. For det andre er det også i det vi har sendt ut, rom for noe skjønn, bl.a. knyttet til vurdering av dokumentasjon og hva som er dokumentasjon. Det står godt beskrevet i det rundskrivet som norske rektorer helt sikkert har lest allerede. For det tredje er det en avveining, for det er fristende å tenke at her burde man ha veldig stort rom for skjønn. Men det som det også vil føre til, er forskjellsbehandling fra skole til skole. En av de tingene jeg har vært opptatt av, er at dette skal være en ordning som er forutsigbar for elevene, og som heller ikke skal legge for mye press på rektorene. Det skal være klare regler å forholde seg til – noe rom for skjønn knyttet til dokumentasjonen, men ikke fullt rom for skjønn. Dette var noe som flere av høringsinstansene påpekte, nemlig at hvis man har for stort skjønn, fører det til en forskjellsbehandling for elevene, og systemet vil veldig lett kunne oppfattes som urettferdig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Hvis en elev sliter med rusmisbruk eller psykiske lidelser og skolen vet om det, er det alle muligheter i dette regelverket til å legge til rette for at man skal få dokumentert fravær, og til at man, hvis man f.eks. er inne i behandling, kan ha selvstendig studiearbeid på institusjonen man er på. Dette skal ikke gjelde som fravær. Det er alle muligheter for at det ikke i seg selv skal føre til at eleven kommer over 10 pst. Problemstillingen oppstår hvis det er en elev som har rusproblemer som skolen ikke vet om. Dette blir riktignok anekdotisk, men jeg har møtt elever som forteller om 100–150–200–300 timers fravær fra skolen uten at noen egentlig har gått inn og spurt dem hvorfor de var så mye borte. Jeg mener at det å ha en fraværsgrense er en måte å gjøre det veldig klart på at skolen må gripe fatt i elever som allerede fra første stund har høyt fravær, og man må sette inn tiltak sammen med andre deler av det offentlige hjelpeapparatet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-27:
Jeg mener at nettopp for en del elever – dette gjelder ikke alle – som av forskjellige grunner velger å være hjemme, og som ikke er syke eller har helselidelser, dem holder jeg utenom her, kan denne fraværsgrensen være en viktig motivasjon. En av de tingene vi vet, er at de som faller fra, ofte begynner med fravær i enkelttimer, det øker, og så blir de borte mer og mer av tiden. Det å ha klare rammer å forholde seg til mener jeg kan hjelpe. Hvis dette grenser opp mot det som andre deler av hjelpeapparatet burde ha noe med, enten det er helsesøster, Nav, psykolog eller helsevesen, er det avgjørende å løse disse problemene. Det er altså ikke fraværsgrensen som skaper psykiske lidelser, men fraværsgrensen kan gjøre at skolen får et ekstra trykk på seg for allerede tidlig å fange opp elever som har fravær, og sette inn tiltak. Men vi må gjøre mer for å få ned frafallet – og det uavhengig av denne fraværsgrensen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Økt gjennomføring i videregående opplæring og på universiteter og høyskoler er kanskje det viktigste tiltaket for å gjøre folk forberedt på et ganske krevende arbeidsmarked. Tidlig innsats, det at alle barn og unge kan lese, regne og skrive når de går ut av skolen, er kanskje det viktigste tiltaket for å hindre frafall. I statsminister Erna Solbergs tale på Høyres landsmøte for ikke lenge siden var tidlig innsats det store som skulle løse utfordringene i skolen. Det vi husker alle sammen, var valgkampen i 2013. Da snakket hun om å be om tillit til å skape en ny og handlekraftig regjering. Hvor er tiltakene som regjeringen har tenkt å sette i verk for å få til nettopp tidlig innsats i skolen? Og hva har dere tenkt å gjøre mer enn bare å komme med store ord?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Statsråden har tidligere i denne runden snakket om at tiltak for å bedre kjønnsbalansen er delegert til institusjonene. Det er riktig. Samtidig detaljstyrer vi fortsatt sektoren ganske mye: Produktivitetskommisjonen har dokumentert at 500 mål og føringer er lagt på Norges forskningsråd. Det er Kongen i statsråd som bestemmer hva et universitet skal hete, departementet har meninger om hvilke tidsskrifter forskerne skal publisere i, og Stortinget detaljstyrer også når det gjelder antall stipendiatstillinger som vi bevilger penger til. Samtidig er dette delegert til institusjonene. Er ikke likestilling og likestilling i arbeidslivet så viktig for samfunnet at det er noe som statsråden og Stortinget må ha sterke meninger om, og ikke minst konkrete tiltak, for å få gjort noe med?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-04-27:
Det er bred enighet om at tidlig innsats er nøkkelen til å løse de utfordringene vi har i skolen i dag. Men for at vi skal lykkes med tidlig innsats, er det helt avgjørende at det er nok lærerressurser tilgjengelig i skolen. Derfor er jeg glad for den satsingen vi har fått gjennomslag for i forhandlingene med regjeringspartiene og Venstre, om flere lærere til de yngste elevene. Før hadde vi et klassedelingstall i norsk skole. Det tror jeg ikke det er noen som ønsker å ha tilbake. Men da Stortinget vedtok å fjerne klassedelingstallene i 2013, var flertallet samtidig tydelig på at dette ikke skulle være et sparetiltak. Det gamle klassedelingstallet skal fortsatt ligge som et minstenivå for ressurstildeling til skolen. Dette bekreftet også kunnskapsministeren i mai 2014, men da kunne ikke statsråden svare på om dette etterleves i norske skoler og norske kommuner eller ikke. Mitt spørsmål er om statsråden i dag kan gi noe svar på om departementet har en oversikt over hvordan dette regelverket etterfølges i norsk skole.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-04-27:
Det kan være gode grunner for å gjeninnføre en fraværsgrense når vi vet at fraværet har økt med 30 pst. siden muligheten til å operere med en slik grense ble opphevet i 2009. Når vi gir ungdom en rett til videregående opplæring, er det kanskje naturlig at det også følger med noen forpliktelser. Men jeg er redd for at vi får et litt for rigid regelverk. Blå Kors er bekymret for noen elevgrupper, at fraværsgrensen kan få negative konsekvenser for dem. Det gjelder f.eks. elever som ligger i randsonen til rusmisbruk, eller elever som rett og slett trenger litt trening for å mestre skolehverdagen – elever som kanskje har et litt høyt fravær i starten, og som fort når grensen på 10 pst. Blå Kors ønsket seg en mulighet for skoleledere til å bestemme at elever skal få mulighet til vurdering når de mener at det er grunnlag for det. De fikk ikke gehør for dette i høringen, og jeg forstår nå at kunnskapsministeren heller ikke er spesielt villig til å vurdere dette på nytt. Men hva vil kunnskapsministeren da at skoleledere og lærere skal gjøre for å klare å holde disse elevene på skolen, og at de ikke faller fra?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-04-27:
I talen til landsmøtet sa statsministeren at det – det var noe nytt – skal innføres en plikt for skolene til særskilt oppfølging av elever som blir hengende etter. Tidlig innsats er vi enige om at er utrolig viktig, og det er også viktig når det gjelder «drop-out» senere. Jeg synes det er bra at statsråden koster på seg å si at den innsatsen den rød-grønne regjeringa gjorde overfor ungdomsskolen, var bra, og jeg håper også at statsråden vil fortsette med å beholde det antall lærerstillinger som ble økt der. Så har denne regjeringa økt antallet lærere på barnetrinnet. Men det jeg lurer på, – jeg fikk ikke det helt med meg – er: Hva er det nye, hva er det som skal ligge i denne plikten for skolene til særskilt oppfølging av elever som blir hengende etter? I opplæringsloven som den rød-grønne regjeringa foreslo i 2009, ligger det allerede en plikt til tidlig innsats. Det ble lagt der i 2009, og til og med det at det skulle følges opp med et økt antall lærere. Så jeg lurer på hva det er som er nytt i denne plikten.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-04-27:
Det er fokusering på høyere utdanning. Vi vet i dag at det er flest kvinnelige studenter. Vi har flest kvinner i høyere utdanning. Vi har for få menn i omsorgsstudiene og i utdanningsstudier. Vi har for få kvinner i teknikk og naturfag. Nordiske kvinner er mer kjønnstypiske, de tar mer kjønnstypiske valg enn andre i Europa. Likevel har vi flest mannlige ledere. Likestilling starter ikke i videregående opplæring. Det starter heller ikke i høyskolene. Når en skal velge en linje, gjør en det ofte når en går på ungdomsskolen. Jeg lurer på: Hvilke tiltak er det statsråden ser for seg at regjeringa vil sette inn for å arbeide mer med likestillingsproblematikken i grunnskolen? Kommer det inn i stortingsmeldinga om tidlig innsats, som statsråden var inne på tidligere i spørretimen?
Abid Raja (Venstre), 2016-04-27:
På landsmøtet for to uker siden – hos Venstre – vedtok vi det programmet om barn, unge og oppvekst som jeg har her, og som ble stemplet av Arne Holthe fra Folkehelseinstituttet som noe av det beste for barna, hvis man fikk vedtatt dette. Vi har allerede gjort mye godt sammen med regjeringen, som f.eks. innført gratis kjernetid i barnehagen for alle barn, og ett av forslagene i dette dokumentet er gratis SFO for barn fra lavinntektsfamilier. 25 pst. av barna i Norge bruker ikke SFO i dag, og vi vet at det er veldig mye læring å hente i SFO. Vi i Venstre foreslår også i dette dokumentet en fullstendig reform av SFO, slik at alle barn får likere mulighet til kvalitetstid der, hvor man inkluderer kunst, kultur, idrett og ikke minst kyndig leksehjelp. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil han se på muligheten for å gjennomføre en slik reform av SFO? Det er klart det vil være kostbart, men det vil absolutt være til det beste for barna.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
En gang i tiden var Høyre kjent for å snakke om skatt og skole. Nå snakker man om skole, men gjør skatt – det er en veldig tydelig arbeidsdeling: Man snakker om én ting, og så gjennomfører man noe helt annet. Mangelen på vilje til å legge ressurser i skoler og barnehager er en av grunnene til at det er økende konfliktnivå mellom dem som jobber i sektoren, og denne regjeringen. Andre grunner er avskiltingsvedtaket, som kunnskapsministeren sto på til siste slutt, og motstanden mot å gjøre det lærerne sier er det aller viktigste for kvalitet i skolen, nemlig en lærernorm slik at vi kan få økt lærertetthet i grunnskolen, og barnehageplanene, der man nå lager nye rammeplaner uten å ta med fagmiljøene selv, for første gang. Det er sånn i denne sektoren at hver gang Høyre tar makten, øker konfliktnivået fordi Høyre ikke lytter til dem som jobber i sektoren. Hvorfor er kunnskapsministeren så dårlig til å lytte til lærere og barnehagelærere?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
«Monsieur le president»! Et lite spørsmål til statsråden: Jeg regner med at det ikke er «pardon» som er det første ordet i forhandlingene, men at det likevel kan være et problem for denne regjeringen at motparten er veldig godt kjent med det som har vært høyresidens syn på de tolltiltak som Norge tidligere har innført. Hvis en forhandler med noen som en vet har det utgangspunktet, er det ikke et godt utgangspunkt for det statsråden sier er hennes prosjekt, nemlig et best mulig forsvar for norske interesser. Derfor ville det hjelpe om statsråden var villig til å svare klarere på hva regjeringen mener om det Høyre tidligere har sagt, og den kritikken Høyre fremmet mot forrige regjering, og om det er sånn at en nå mener noe annet, eller om det er «je ne regrette rien» som er statsrådens eneste melding til EU.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren, for han har gjennom en ny forskrift innført en ny fraværsgrense i videregående opplæring som skal gjelde fra og med kommende skoleår. Grensen vil gjelde fravær fra timer i enkeltfag, ikke elevenes totale fravær, og elever som har mer enn 10 pst. fravær i et fag, vil ikke få karakter i faget. Den største utfordringen i videregående er at altfor mange elever ikke fullfører. Årlig er det 15 000 norske ungdommer som slutter skolen før de har fullført og bestått videregående opplæring. Forrige uke lanserte to Fafo-forskere en bok som heter «De frafalne», der de undersøker årsakene til dette og viser at det er et veldig sammensatt bilde. Det handler om lav motivasjon, det handler om mangel på godt grunnlag fra tidligere i utdanningen, mistrivsel, psykiske problemer, vanskelig hjemmesituasjon – veldig forskjellige situasjoner. Noen elever har aldri trivdes, og for dem oppleves det som en lettelse å droppe ut. De to forskerne mener vi må være pragmatiske. Strategien må være å bringe flest mulig lengst mulig. Det synes jeg er godt sagt. Men da må vi ha dyktige lærere og rektorer som jobber slik, som tilrettelegger, stiller krav, jobber tålmodig for å få elevene ett og ett skritt i riktig retning av et fullført vitnemål – altså å følge opp i stedet for å gi opp. En statisk fraværsgrense kommer til å ødelegge for disse lærerne. Det kommer til å bety at de tvinges til å gi opp eleven når eleven passerer et gitt antall timers fravær. Ikke minst blir det et stort problem på yrkesfag, der det finnes mange enkeltfag med lavt timetall. Derfor er det så mange nå – skoleforskere, rektorer, lærere – som frykter at den rigide grensen statsråden er i ferd med å innføre, kan føre til økt frafall. Det er en veldig alvorlig bekymring, og mitt spørsmål til statsråden er derfor: Kan han garantere at den nye fraværsgrensen ikke vil gi økt frafall i videregående opplæring?