trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Alle ulykker med alvorlig skade eller dødsfall er en tragedie for dem som rammes, enten det er de forulykkede eller deres nærmeste. For å bedre kunnskapsgrunnlaget som gjør oss i stand til å utforme effektive trafikksikkerhetstiltak, får Statens vegvesen og Samferdselsdepartementet utført en rekke undersøkelser knyttet til trafikksikkerhet. Undersøkelsen ved SINTEF, som representanten Bredvold henviser til – Dybdeanalyse av møte- og utforkjøringsulykker på rette strekninger i 80- og 90-soner med død eller alvorlig skade – er kommet i stand gjennom et samarbeid mellom Vegdirektoratet, en rekke lokale veikontorer og Norges Lastebileier-Forbund. Hendelsesforløpet for den typen ulykker som er analysert i undersøkelsen, er ofte meget uklart. I dybdeundersøkelsen tas det utgangspunkt i et lite antall ulykker som studeres meget grundig, gjennom intervju av førere eller andre berørte og politiets saksdokumenter. Undersøkelsen har avdekket en rekke forhold som Statens vegvesen i samarbeid med andre trafikksikkerhetsaktører vil se nærmere på. Statens vegvesen vil nå innkalle de impliserte veikontorene og Norges Lastebileier-Forbund til et møte for å diskutere tiltak for å redusere slike alvorlige ulykker. På dette møtet vil også helsemyndighetene, som er sentrale spesielt med hensyn til selvmord som ulykkesårsak, inviteres til å delta. Jeg ønsker derfor ikke nå å peke på de konkrete tiltak som er aktuelle i den forbindelse, men deler representanten Bredvolds bekymring for denne typen ulykker og vil påse at rapporten blir fulgt opp.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Statsråden kunne selvfølgelig ha gått inn på detaljer i rapporten. Han kunne ha listet opp en rekke tiltak som kan være aktuelle, men det ville være galt tidspunkt å gjøre det på, siden det skal finne sted et møte med helsemyndighetene og berørte parter, som referert til tidligere. Som et resultat av det møtet er det naturlig å gå videre. Statsråden kan bekrefte at han tar dette meget alvorlig, og at det er høyt prioritert så vel i Statens vegvesen som i Samferdselsdepartementet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Begrepet «lite» er relativt. Det som var viktig for meg å understreke, var at det er et begrenset antall ulykker som er gjennomgått så i detalj som rapporten har omtalt, og vi har derfor behov for å se dette i en bredere og større sammenheng. Jeg prøver ikke på noen måte å bortforklare eller bagatellisere alvoret i rapporten.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Som påpekt i skriftlig svar av 5. mai 1999 til representanten Petter Løvik, vil det ikke bli foreslått en utbygging av Eiksundsambandet for Stortinget før fylkeskommunen har tatt endelig stilling til hvilke prosjekter som skal prioriteres i transportplanen for 2002-2011. Eiksundsambandet er kostnadsberegnet til 730 mill. kr, hvorav 600 mill. kr skal finansieres med statlige midler. En utbygging av sambandet i neste planperiode vil ta en stor del av riksvegmidlene i fylket og dermed medføre at andre riksvegprosjekter som også er prioritert av fylkeskommunen, må utsettes. I sin behandling av Utfordringsdokumentet for Nasjonal transportplan den 1. mars i år understreket fylkesutvalget behovet for en raskest mulig oppstart av Eiksundsambandet etter år 2000. Fylkesutvalget understreket samtidig at planleggingsrammen til riksveginvesteringer er for lav og krevde at rammen må økes betydelig. Departementet vil ta opp med Møre og Romsdal fylkeskommune på en dertil egnet måte nødvendige avklaringer på fylkeskommunale prioriteringer og vurdering av de vedtak som er gjort.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Etter tolv år på Stortinget og fire år i kontroll- og konstitusjonskomiteen på Stortinget er jeg opptatt av at de tall som presenteres for denne forsamling, både er troverdige, er korrekte og kan følges opp. Det vil også være min linje i arbeidet framover med Nasjonal transportplan. Jeg er helt enig i viktigheten av Eiksundsambandet. Saken Eiksundsambandet ligger i dag i Vegdirektoratet og vil selvfølgelig med tiden også komme til departementet. Dette som jeg nå har redegjort for, både i skriftlig svar og i muntlig svar i dag, er ikke noe spesielt eller eget for Møre og Romsdal og Eiksundsambandet, men vil gjelde flere fylker og uklarheter med hensyn til prioriteringer av enkeltområder innenfor planrammen. Departementet og jeg har forståelse for de vanskelige prioriteringer som fylkeskommunen må gjennom. Sentralt står vi overfor store oppgaver og stramme rammer. Det er derfor vi må ha prioritering på alle nivå.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Statsråden ønsker at sambandet skal realiseres. Statsråden tror at Møre og Romsdal mener alvor. Møre og Romsdal fylkeskommune er troverdig. Men alle saker har et visst løp de skal igjennom, og jeg prøvde i hele går kveld å forklare for dem som var til stede og fulgte debatten, at nå holder jeg på å pakke opp flere av disse pakkene som er underveis til departementet, for å se hvilke bindinger de inneholder. Når Eiksundsambandet naturlig kommer fra Vegdirektoratet til departementet, vil det bli undergitt behandling på ordinær måte. Ingenting vil bli forsinket, men jeg vil at de tall jeg legger fram for Stortinget, og de presentasjoner vi gjør av prosjekter i framtida, skal ha stor troverdighet. Det er mitt utgangspunkt, og det gjør at jeg har behov for å gå inn og se konkret på en del prosjekters innhold. Men igjen: Jeg er positiv til Eiksundsambandet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Salg av kontantkort uten registrering reiser en rekke spørsmål i forhold til personvern og andre samfunnsinteresser. Hvordan et slikt salg stiller seg i forhold til gjeldende telekommunikasjonsregelverk, er for tiden til vurdering i Post- og teletilsynet. Tilsynets oppfatning forventes oversendt Samferdselsdepartementet i løpet av kort tid. Samferdselsdepartementet vil på dette grunnlag vurdere saken. Hensynet til personvern og andre samfunnsinteresser ved salg av kontantkort vil da bli nøye vurdert.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
De punktene som representanten Halvorsen nå gjennomgikk, er de viktige og essensielle punktene i den vurderingen som nå gjøres. Post- og teletilsynet har som oppgave å gjennomgå regelverket og gi tilråding til Samferdselsdepartementet i neste omgang. Jeg vil, som jeg sa i mitt første svar, følge dette opp, og saken vil bli nøye vurdert når innspillet fra Post- og teletilsynet er kommet til departementet. Og la meg føye til for egen regning: Jeg ser helt klart de problemstillinger som Halvorsen har reist, og er opptatt av at vi kan finne en løsning som tjener samfunnet, og som tjener enkeltpersoner.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg vil innledningsvis vise til tidligere samferdselsminister Dørums skriftlige svar av 16. februar 1998 på spørsmål nr. 74/1998 fra representanten Hallgeir H. Langeland. Av dette svaret framgår at prosjektet Haukelidbanen verken er prioritert i Norsk jernbaneplan 1998-2007 eller er innpasset i de kriteriene som jernbaneplanen bygger på om hvor det først og fremst skal satses på jernbane i årene framover. Den overordnede strategien som er lagt for den videre utviklingen av jernbane i Norge gjennom Norsk jernbaneplan 1998-2007, vil kreve betydelige statlige bevilgninger, også utover den tiårsperioden som gjeldende plan omhandler. Som også de tidligere samferdselsministrene Opseth og Dørum har uttalt, er det derfor uaktuell politikk for staten nå å engasjere seg i omfattende utredningsarbeid og planlegging av helt nye banestrekninger. Prosjektet Haukelidbanen vil eksempelvis være et betydelig større økonomisk løft enn den nye hovedflyplassen på Gardermoen, inklusiv Gardermobanen, eller om lag fem ganger så stort som det planlagte nye dobbeltsporet Skøyen-Asker, og ville, dersom det skulle finansieres over statsbudsjettet, binde opp alle midler til jernbaneinvesteringer over en 20-25 årsperiode dersom en legger dagens statlige investeringsrammer til grunn. Dersom det skulle fremkomme vesentlig nye momenter i denne saken utover det som tidligere er mottatt i departementet, vil jeg imidlertid ikke motsette meg at spørsmålet om å utrede Haukelidbanen nærmere, vurderes på nytt. Jeg er imidlertid ikke kjent med at det foreligger slike nye opplysninger nå.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jo, i høyeste grad skal norsk transport gjøre fremskritt. Og la meg, for ikke å bli misforstått, si om innslaget som gikk i gårsdagens dagsrevy – som jeg ikke fikk sett fordi jeg var her i Stortinget, og som sannsynligvis er et redigert klipp fra et større intervju som ble gitt til Brennpunkt-redaksjonen rundt påsketider om jernbanetransport i Norden og Europa – at i dette er det en bred innfallsvinkel til en rekke felt som jernbanepolitikken i Norge berører. Denne statsråd synes det er positivt at noen finner ut at privat planlegging skal gjøres. Det er ikke forbudt med privat planlegging i dette land. Kanskje jeg også kan tillate meg å spørre: Dette prosjektet – kanskje det kunne være det første privatfinansierte og kommersielle jernbaneprosjekt i Norge? Det er med andre ord ikke slik at alt som skal skje i transportsammenheng i fremtiden, trenger å gå over offentlige budsjetter. Det er å tenke nytt. Jeg vil kvittere ut denne saken i Nasjonal transportplan neste år.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Statsråden og Regjeringen er opptatt av å se norsk samferdselspolitikk i en helhet. Det har Stortinget bedt oss om, og det har Stortinget tidligere forutsatt. Vi vil fremlegge en helhetlig plan i begynnelsen av år 2000, Nasjonal transportplan, der flere av de prosjektene vi var inne på, både i går og i dag, vil være omtalt. Denne statsråd har ingen problemer med å se at på enkelte områder kan det være behov for privat planlegging og privat gjennomføring. Men det skal i siste omgang også være med i et helhetlig syn på planlegging av transportopplegg i Norge, så jeg forutsetter at det er behov og bruk for både privat aktivitet, privat initiativ og offentlig initiativ.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Vegvesenet ble omorganisert i 1995 med utgangspunkt i Stortingets behandling av St.meld nr. 41 for 1993-94, Nytt overordnet styringssystem for Statens vegvesen. Biltilsynsstasjonene ble da omgjort til trafikkstasjoner, som medførte at også drift og vedlikehold av vegene ble lagt til disse stasjonene. Det finnes i dag om lag hundre trafikkstasjoner og ekspedisjonssteder. Statens vegvesen er opptatt av til enhver tid å utføre sine tjenester på en mest mulig kostnadseffektiv måte, samtidig som det legges vekt på god service og tilgjengelighet for kundene. Etatens effektiviseringsarbeid skal være kontinuerlig, og omorganiseringen videreføres særlig innenfor produksjonsvirksomheten. Statens vegvesen utreder for tiden hvordan de publikumsrettede tjenestene på trafikant- og kjøretøyområdet best kan tilbys i fremtiden. Som et ledd i arbeidet med effektivisering av etatens virksomhet vil det bli utarbeidet standardkrav på utnyttelse av trafikkstasjonsbygg samt minimumskrav til publikums tilgjengelighet til de tjenester som utføres på trafikkstasjonene. Det vil bli vurdert om flere tjenester kan utføres via telefon eller datanett, slik at publikum i mindre grad vil ha behov for å møte på trafikkstasjonene for å få utført sine tjenester. På denne måten vil tilgjengeligheten til tjenestene forbedres i forhold til dagens situasjon. For tjenester som f.eks. førerprøver og kjøretøykontroll, som fordrer fremmøte, vil det bli lagt vekt på nærhet til kundene. Ved fremtidig vurdering av lokalisering av trafikkstasjoner vil det også bli lagt vekt på god utnyttelse av trafikkstasjonenes lokaler, utstyr og bemanning. Utredningen vil foreligge i løpet av høsten. Det legges opp til å trekke opp politikken for den videre effektivisering av Statens vegvesen i Nasjonal transportplan, som legges fram våren 2000.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Stortinget kan legge sterkere føringer, både gjennom de budsjettrammer man vedtar, og de prioriteringer som gjøres. Det er ikke til å legge skjul på at med de tilstramminger som har vært de senere år, og med de reduserte rammer som har vært til rådighet, har effektiviseringskravet økt kraftig. Da kan vi ikke, når det gjennomføres, legge skylden på de deler som blir pålagt å skaffe effektivisering. Derimot kan vi, både fra denne salen og fra departementets side, legge noen føringer i forhold til styrking av anlegg i distriktene kontra byene. Det er ikke slik at alle løsninger finnes i byene og ingen løsninger finnes i distriktene. Dette vil det være naturlig for Stortinget å drøfte i forbindelse med Nasjonal transportplan, der politikken vil bli trukket opp, når den fremlegges våren 2000.
Petter Løvik (Høyre), 1999-05-12:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Som svar på skriftleg spørsmål nr. 265(1998-99) seier samferdselsministeren: «Det vil ikke bli foreslått en utbygging av Eiksundsambandet for Stortinget før resultatet av fylkets prioriteringer er avklart.» Fylkestinget i Møre og Romsdal har diskutert og prioritert Eiksundsambandet fleire gonger, seinast i april 1999. (1998-99) Kva slags nye prioriteringar ventar statsråden på?»
Petter Løvik (Høyre), 1999-05-12:
Eg takkar for svaret. Eiksundsambandet er ei svært viktig sak for å skape ein allsidig arbeidsmarknad på Søre Sunnmøre. Svaret eg fekk på skriftleg spørsmål i førre veke, at statsråden venta på fylket sine prioriteringar, har, som ein kunne vente, skapt svært stor forundring i Møre og Romsdal, for å seie det mildt. Stortinget har godkjent førehandsinnkrevjing av bompengar for dette prosjektet, og prosjektet er prioritert på topp av nye prosjekt i Møre og Romsdal gong etter gong. Då er det grunn til å spørje statsråden: Har ikkje statsråden pr. i dag nok grunnlag til å gi eit råd, eit ja eller eit nei, til dette prosjektet, slik at ein veit kva ein har å halde seg til? Så kan ein få dette inn etter kvart som vi eventuelt får større rammer i åra framover.
Petter Løvik (Høyre), 1999-05-12:
Det ligg føre ein hovudplan. Det ligg føre reguleringsplanar. Det ligg føre prioriteringar, lokalt og regionalt. Trur ikkje statsråden at innbyggarane, næringsliv og politiske styresmakter i Møre og Romsdal meiner alvor med desse prioriteringane? Er det slik, som statsråden seier, at dei tala som er framlagde for Eiksundsambandet, ikkje er truverdige? Skal formalprosedyre utsette dette viktige prosjektet, eit ja eller nei til det, i eit år til, eller er det slik at statsråden i grunnen ikkje ønskjer at dette sambandet skal realiserast?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren: «Mobiltelefonoperatørene selger mobiltelefoner med såkalte kontantkort. Ett av selskapene selger telefoner uten at de blir registrert på noen juridisk person. Telefonene selges til «hvem som helst». Er dette betryggende ut fra personvern og samfunnsinteresser?»
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg takker for svaret. Jeg tror man først kan slå fast at kontantkort i grunnen er en grei ordning, for man får liksom styring over økonomien, man vet hvor mye penger man har på kortet. Så det er ikke det systemet jeg vil til livs, men dette at man snart kan gå inn i en hvilken som helst butikk og kjøpe en telefon uten at man behøver å registrere seg som en juridisk person. Da brukes denne telefonen faktisk til å terrorisere enkeltmennesker. Man kan spore opp hvem som har ringt, man kan få tak i nummeret, man kan få en nummerviser eller hva man vil, på telefonen, men man greier altså ikke å få tak i hvem som er personen bak slike handlinger, og politiet mister svært mye av de elektroniske sporene som i dag er blitt viktige for politiet for å spore opp de tungt kriminelle. Dette kan ikke være en riktig utvikling. Jeg vil derfor spørre samferdselsministeren om han er enig i at vi må få en nøye gjennomgang av dette.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Om ett år skal Stortinget vedta Nasjonal transportplan og legge rammene for transport 12 år frem i tid. Bladet Samferdsel nr. 3 1999 har en artikkel som beskriver jernbaneprosjekt som vil gi reisetid mellom Østlandet og Vestlandet som er kortere enn via fly fra bysentrum til bysentrum. Vil statsråden ta initiativ til at tallmaterialet blir gjennomgått for prosjektet høyhastighetstog over Haukeli, slik at Stortinget kan se om dette kan være aktuelt å satse på?»
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Men statsråden viser til eksisterende politikk – Norsk jernbaneplan, som ble vedtatt i juni 1997, og skal være i politikken fram til og med 2007. Nasjonal transportplan ser enda lenger fram, til 2012. NSB sier at togene skal bli best på mellomdistansene, Oslo-Voss, Oslo-Dombås, Oslo-Sira. Haukelidbanen vil bli best mellom byene Bergen-Oslo og Haugesund-Oslo. Mellom de tre store vestlandsbyene og hovedstaden reiste det i fjor 2,6 millioner flypassasjerer; togene fraktet bare en tjuedel. Høyhastighetsbanen over Haukeli vil gi fremtidsrettet, miljøvennlig transport, som også kan ha regionalpolitisk gevinst. Reisetiden Odda-Bergen vil f.eks. bare bli halvtimen. I dag tar denne reisen over tre timer. Folk bosatt i det ensidige industrisamfunnet Odda vil med høyhastighetstog kunne dagpendle til jobb i Bergen. Reiseveien fra Kongsberg til Flesland vil bli raskere enn Kongsberg-Gardermoen i dag. På bakgrunn av dette må det være grunn til å få tallmaterialet analysert godt nok. Skal ikke norsk transport gjøre fremskritt?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for dette svaret også. Det var jo hyggelige toner det at man kan tenke seg en privat finansiering, for jeg tror faktisk at investorene står i kø nede på kontinentet. Både tyske og franske interesser skal visst være i siget – om de får lov. Jeg tillater meg å være litt uhøytidelig og si at norsk jernbaneadministrasjon ikke har sett hvor fremskrittet går. Om Stortinget hadde fulgt den jernbanefaglige innstillingen i forrige hundreår, ville ikke Bergensbanen blitt en realitet. Og den gangen fremskrittsvennlige bergensere ville legge om til elektrisk drift, gikk NSB-ledelsen imot slike «luftslott», som de kalte det. NSB sa det var kull og olje som hadde fremtiden for seg. Det er Stortinget som skal legge premissene for fremtidens transport. Jeg er sikker på at statsråden mener at vi ikke skal være sandpåstrøere for etatenes byråkratiske tanker om hva som er fremtidsrettet politikk. Og så håper vi på at det er mulig å slippe til private i neste omgang.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-12:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I lokalene til Løiten Brænderi er det, ved hjelp av arbeidslyst, kreativitet og formsans, etablert en bedrift med 25 arbeidsplasser som produserer håndlagede lys i en fantastisk variasjon av form og farver. Produksjon og salg, basert på tusenvis av besøkende fra inn- og utland, holder til i tradisjonsrike lokaler. En spesialpakket original Løiten aquavit ville passe som hånd i hanske i et utvidet sortiment. Kan statsråden se for seg en «Aquavit-shop» i disse omgivelsene?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-12:
Dette var et usedvanlig oppløftende svar. Innledningen var selvfølgelig bedre enn avslutningen, men også der finner jeg mye godt, for hvis jeg forstår statsråden rett, er det hensynet til detaljmonopolet som gjør at hun ikke kan følge sitt indre øye. Dermed har vi åpnet for den glimrende muligheten at Vinmonopolet kan åpne et utsalg i de samme lokalene. Hvis det ikke skulle være tilfellet, må vi i hvert fall få en annen begrunnelse for det, enn den som er gitt i svaret, og det går jeg ut fra at vi ikke får. Jeg har bare lyst til å anskueliggjøre litt hva vi snakker om her. Her har vi en liten gavepakning(representanten viste fram gavepakningen) med dette utmerkede produktet, laget sammen med en lokal håndverker som lager tradisjonsrike drikkebegre i tinn. Andre tenkbare løsninger er glass lagd av tre. En tredje variant er lokale glassverk, og glassblåsere som kan delta i den samme prosessen. Dette åpner for store muligheter, og jeg gleder meg til å høre statsrådens bekreftende svar på at hvis Vinmonopolet tar seg av salget, kan dette la seg gjøre. (representanten viste fram gavepakningen)
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-12:
Dette blir bare mer og mer oppmuntrende og oppløftende. Jeg mener jo nå meget bestemt å høre statsråden si at det fra departementets side ikke er noen innvendinger hvis styret i Vinmonopolet finner at de vil bruke sin rett og anledning til å åpne en «Aquavit-shop» i Løiten Brænderis lokaler på Løten. Jeg føler meg rimelig overbevist om at eierne meget sterkt vil vurdere å sende en slik søknad. Jeg vil bare for ordens skyld få bekreftet nok en gang fra statsråden at departementet ikke vil ha noen innvendinger mot at Vinmonopolets styre behandler den saken uten noen form for innblanding eller påvirkning fra departementets side.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
La meg først presisere at den uttalelsen representanten Stang siterer i sitt spørsmål, ikke stammer fra departementet. Denne overskriften må stå for avisens egen regning. Det som ble sagt da vedkommende journalist henvendte seg til departementet i forkant av siste spørretime, var at spørsmålet var utsatt fordi representanten var bortreist. Dette viste seg i ettertid å være feil, og spørsmålet ble besvart på ordinær måte. Som det vil være kjent, hender det at spørsmål i spørretimen blir utsatt, enten fordi statsråden må være fraværende eller, noen ganger, fordi representanten er det. Når det i det foreliggende tilfelle ble gitt den feilaktige opplysning at spørsmålet var utsatt, skyldtes det at representanten Stangs spørsmål ble forvekslet med et annet. Det var en lapsus fra departementets side som jeg er lei for. Jeg har derfor sendt en beriktigelse til de aktuelle aviser med beskjed om at feilen er departementets og ikke må lastes representanten Stang.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg kan forsikre representanten Stang om at den feil som her ble begått, som helt og fullt er departementets feil, har ført til en gjennomgang av rutinene, slik at dette ikke skal gjenta seg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Hovedmålsettingen med innsatsstyrt finansiering – ISF – er å øke aktiviteten i sykehusene, for derigjennom å redusere ventetiden for behandling. I 1998 var målsettingen å øke aktiviteten med 6,5 pst. fra 1995 til 1998. Planer fra fylkeskommunene viste en samlet planlagt vekst i denne perioden på 5,2 pst. Aktiviteten i sykehusene viser nå en vekst på 8,3 pst. i 1998, sammenlignet med 1995. Dette er en tilsiktet vekst, og det ser ut til at den nye finansieringsordningen har virket etter intensjonene. Fylkeskommunene får etterbetalt for meraktivitet i 1998 i forhold til plantall. Både før og etter innføringen av ISF er det lagt stor vekt på å gi bred informasjon om gjeldende retningslinjer for koding, refusjoner og forhold som vil kunne bli håndtert særskilt i utbetalingsgrunnlaget. Aktivitetstallene som sykehusene avleverer, er utbetalingsgrunnlag i finansieringsordningen. Ved en gjennomgang av aktivitetstallene er det lagt vekt på at utbetalingene skal bli mest mulig korrekt etter gjeldende retningslinjer og etter intensjonene med ordningen. Etter denne gjennomgangen har Sosial- og helsedepartementet funnet å måtte redusere refusjonsgrunnlaget for enkelte fylkeskommuner. Det presiseres at fylkeskommunene får utbetalt for all registrert aktivitet som faller inn under finansieringsordningen, men ikke nødvendigvis for endret registreringspraksis. ISF er delvis finansiert ved trekk i rammetilskuddet til fylkeskommunene. Grunnlaget for trekket er basert på registrert aktivitet i 1995. Ved innføring av ISF var det en betydelig underregistrering av hva sykehusene faktisk utførte av pasientbehandling. Underregistreringen innebærer at fylkenes rammetilskudd ble tilsvarende mindre redusert. Etter at ISF ble innført, er kvaliteten på registreringen blitt bedre og mer i samsvar med retningslinjene. I 1998 tilsvarte refusjonssatsen 45 pst. av den gjennomsnittlige behandlingskostnad. Endret registrering vil kunne innvirke på utbetalingsgrunnlaget og kan gi en økonomisk uttelling som er mange ganger høyere enn faktiske kostnader ved pasientbehandlingen. Dette gjelder særlig registrering av dagpasienter og observasjonspasienter. Fylkeskommunene er orientert i informasjonsskriv i januar 1998 i vedlagte «Prisliste DRG 1998 med kodeveiledning» om at bl.a. registrering av dagpasienter vil kunne bli håndtert særskilt i beregning av DRG-indeks og derved ved fastsettelse av utbetalingsgrunnlaget. Det er videre uttalt i eget brev i mars 1998 at intensjonen med ISF er å behandle flere pasienter, og det skal gis utbetaling for det. Det skal ikke utbetales kun for kodeendringer. Etterbetalingen for 1998 er for enkelte fylkeskommuner blitt mindre enn de hadde regnet med. Departementet har dialog med de aktuelle fylkeskommunene om gjennomføringen av den justerte avregningen for 1998. Det ble avholdt et felles møte med de berørte fylkeskommunene 7. mai. Det vil nå bli en gjennomgang med den enkelte fylkeskommune, deriblant Vestfold fylkeskommune, som det er avtalt et møte med 1. juni.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
All den tid det fortsatt er en dialog mellom departementet og de fylkeskommunene det gjelder, bl.a. Vestfold fylkeskommune, synes jeg ikke det er riktig av meg her og nå å prosedere dette spørsmålet knyttet til enkeltsykehus. Det jeg vil si, er at det er en dialog, en diskusjon, mellom fylkeskommunene generelt og departementet om den problemstillingen som også gjelder Vestfold og Kysthospitalet, spørsmålet om endringer i registreringspraksis i forhold til reell aktivitetsøkning. Det som er departementets utgangspunkt, er at reell aktivitetsøkning skal honoreres gjennom ISF, men ikke nødvendigvis en ren registreringsomlegging. Så får vi ta den diskusjonen i tur og orden med fylkeskommunene. Og fylkeskommunene får anledning til å legge fram all den dokumentasjonen de har for at noe som er lagt fram fra departementets side, eventuelt skulle være feil.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
La meg for ordens skyld presisere at det er fullt samsvar mellom det jeg svarte nå, og det jeg sa i forrige spørretime, nemlig at fylkeskommunene skal få oppgjør for reell aktivitetsøkning, men ikke nødvendigvis for endringer og omlegging i registreringspraksis. De skal ikke få oppgjør for aktivitet som ikke ligger innenfor innsatsstyrt finansiering, som enkelte fylkeskommuner har inkludert. Jeg sier ikke nå at det gjelder Vestfold, men det gjelder en del andre fylkeskommuner. Så er det slik at når man har en dialog og inviterer til å legge dokumentasjon på bordet, betyr jo det at man har tenkt å ta den dokumentasjonen innover seg, studere den og finne ut om det står noe der som man ikke visste fra før.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Ved en inkurie er det sneket seg inn en liten feil i mitt spørsmål. Departementet har gjort oppmerksom på det via Stortingets kontor, og jeg leser derfor spørsmålet slik det skal være: «Sosial- og helsedepartementet gav 9. juli 1998 en anbefaling til blant annet Vestfold fylkeskommune om beregningsmetode i forhold til ISF. Vestfold fylkeskommune har fulgt anbefalingene som er kommet fra departementet. Fylkeskommunen har ikke gjort beregningsfeil i forhold til anbefalingene, og det er ikke gitt melding fra departementet om forestående endringer av beregningsgrunnlaget. Hvilken hjemmel har departementet for den nye praksis med å trekke dagopphold ut av beregningen for DRG-indeks 1998?»
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Som statsråden sikkert er klar over, gjelder dette først og fremst Kysthospitalet i Vestfold. Og det angjeldende sykehus har hatt veldig nær kontakt med departementet gjennom hele 1998 for at de skal ha riktig koding. Det har vært skrevet en rekke brev, og det har vært telefonkontakt mellom sykehuset og departementet. Er det etter statsrådens mening rimelig at sykehus som har fulgt opp retningslinjene, i tillegg til å ha hatt omfattende kontakt med departementet og lagt departements egne kodifiseringsretningslinjer til grunn, likevel skal fratas midler som departementet tidligere har hevdet at sykehuset har krav på?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for et godt svar. Jeg tolker statsråden dit hen at han nå går bort fra det han sa i forrige spørretime om at årsaken til misforholdet først og fremst var at fylkeskommunene rapporterte feil. Jeg oppfatter statsråden slik nå at det er mulig at de opplysningene departementet selv har, er uriktige, og at dialogen kan føre til at sykehusene får beholde det hele eller deler av disse midlene som departementet så langt har ønsket å frata dem. Det ser jeg positivt på.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
I SVs gruppe har det vært diskusjon og litt uenighet om det forslaget som dreier seg om at det ikke lenger skal være mulig å fremsette forslag i forbindelse med interpellasjonsdebatter. Vi ser at det kan være et problem når noen i forbindelse med en interpellasjonsdebatt kan fremme både 10 og 15 og kanskje også 20 forslag av til dels prinsipiell karakter, og ingen andre stortingsgrupper ser hva som kommer som forslag i salen, før etter kl. 09.00 samme dag. Det betyr en helt annen mulighet enn den betryggende behandling i de enkelte stortingsgruppene, som vi stort sett har av alle andre saker. Samtidig synes jeg det er et problem at man innskrenker den muligheten Stortinget har til å fremme saker og forslag på kort varsel. Vi har ved mange korsveier jobbet for at Stortinget skulle kunne være – hva skal jeg si – mer oppdatert, bl.a. ble det innført en spontanspørretime, som skulle gjøre at man drog de aktuelle politiske sakene mer direkte inn i Stortingets behandling. Vi tror også at en slik type innskrenking i forbindelse med behandling av interpellasjoner kan ha den ulempen at vi, når vi ønsker å fokusere en sak, isteden må legge inn private forslag, såkalte Dokument nr. 8-forslag, og at det kan føre til en uhensiktsmessig økning av den type forslag. Vi er imidlertid innstilt på å støtte Presidentskapets enstemmige innstilling, men gjør oppmerksom på at SVs stortingsgruppe anser dette som en prøveordning, og at vi vil følge med på hva som kommer til å skje når det gjelder på hvilke andre måter forslag fremmes. Vi forbeholder oss retten til å komme tilbake med et eventuelt forslag om endring av forretningsordenens § 51 hvis dette får den virkning at Stortinget blir mer handlingslammet i forhold til å kunne fremme konkrete forslag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
President, kan jeg få gi en kort stemmeforklaring?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
Jeg viser bare til det innlegget jeg holdt, hvor jeg uttrykte betydelig skepsis til å endre § 50 i forretningsordenen, om forslag i tilknytning til interpellasjoner. Men jeg anbefaler SVs gruppe å stemme for forslagene til endringer i forretningsordenen, samtidig som vi gir beskjed om at vi anser det som en prøveordning og ikke utelukker at vi kan komme tilbake med forslag om å endre den. Presidentskapet hadde innstillet:
Børge Brende (Høyre), 1999-10-27:
Jeg har et spørsmål til barne- og familieministeren. Finansdepartementet har for budsjettåret 2000 beregnet virkningene av Regjeringens forslag om fjerning av forsørgerfradraget og omlegging av barnetrygden. Det vil «gi redusert støtte til knapt 910 000 barn, mens knapt 140 000 barn vil tjene på omleggingen i år 2000.» Og de fleste som får redusert støtte, vil «få redusert støtten med vel 1 700 kroner». Bestrider Svarstad Haugland tallene fra eget finansdepartement? Jeg håper at hun ikke tåkelegger det hele med å snakke om hva virkningene vil bli i et tiårsperspektiv. Det er tross alt virkningene av neste års budsjett statsråden har ansvaret for. Mener statsråden det er god fordelingspolitikk at ni barn får mindre støtte for at ett barn skal få mer?
Børge Brende (Høyre), 1999-10-27:
Først må jeg si at jeg synes det er godt gjort av statsråden å få 1 700 kr mindre i året til å bli 100 kr mindre i måneden. Jeg må også si at det er iallfall et fremskritt at statsråden nå innrømmer at ni av ti barn kommer dårligere ut. Man la opp til en utredning av dette for å finne ut om det var en god ordning, men det stod faktisk ikke i avtalen at man skulle fremme dette hvis utredningen viste at det ikke var forsvarlig ut fra en fordelingspolitisk synsvinkel. Så statsråden burde selvsagt ikke fremme et forslag som vil svekke barnefamilienes økonomi og som vil bidra til, som jeg nevnte, at ni av ti barn kommer dårligere ut. Det er en mager trøst for de fleste barnefamiliene at man i et tiårsperspektiv vil komme noe bedre ut. Tross alt vil 1/4 million komme dårligere ut da også, spesielt de som bruker barnehage når barna er mellom ett og tre år. Og statsråden er kanskje klar over at de fleste barnefamiliene ikke lever på sikt.
Børge Brende (Høyre), 1999-10-27:
Representanten Brende griper gjerne den muligheten, men den eksisterer vel ikke.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Nei, eg tvilar ikkje på tala som kjem frå Finansdepartementet, og eg er heller ikkje naiv, slik Dagens Næringsliv skriv – dei påstår at eg ikkje visste at dette vart verknaden av at vi la om barnetrygda. Vi har ein avtale mellom sentrumspartia og Høgre og Framstegspartiet, kontantstøtteavtalen, og der står det: «Disse partier er enige om at ulike støtteordninger for ungdom mellom 16 og 18 år bør vurderes nærmere, herunder forslaget om å utvide barnetrygden til 18 år uten at totalbeløpet økes. » Då er det faktisk innlysande for meg – og eg synest nesten det er litt pussig at ikkje representanten sjølv tenkjer så langt – at dersom vi skal bruka dei same pengane på fleire born, blir det mindre pr. år pr. barn. Men dei aller fleste borna kjem når dei er 16 år, til å oppleva at foreldra får barnetrygd for dei i to år til, og det er der fortenesta er for heile ungdomskullet vårt. Dersom vi skulle lagt om barnetrygda utan at nokon «tapte noko» for neste år, måtte vi hatt meir friske pengar inn i barnetrygdpotten. Det har denne regjeringa ikkje kunna prioritere, og dermed kjem vi fram til eit resultat der dei som mottar barnetrygd, får ca. 100 kr pr. månad mindre pr. barn neste år – og neste år og neste år – men når borna er 16 år, får ein altså barnetrygd i to år til. Eg synest faktisk at det er ei god ordning for barnefamiliane, og eg er optimistisk og vonar at dette skal bli vedtatt.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Barneministeren er klar over det – det er det ingen av oss som gjer. Det eg vil understreka, er at talet 1 700 kr pr. år kjem fram på grunn av den måten Finansdepartementet reknar ut prisjustering på også når det gjeld barnetrygda. Barnetrygda er ikkje prisjustert sidan 1992. Det er ikkje noko nytt at ei regjering legg fram ei barnetrygd utan prisjustering. Eg trur Børge Brende er klar over dei sosialøkonomiske modellane som Finansdepartementet brukar. Eg trur òg Børge Brende er klar over forskjellen på 1 700 kr og 1 300 kr i forhold til akkurat det perspektivet. Det som er den reelle skilnaden på utbetaling av barnetrygd i år i høve til neste år, er ca. 100 kr. Det utgjer for å vera heilt nøyaktig 1 304 kr pr. år, og det er vel 100 kr pr. månad. Det som undrar meg, er at Høgre ikkje før no oppdagar at når vi skal fordela barnetrygda på 18 år, må det faktisk bli noko mindre pr. år på alle born, og at dei no lagar eit nummer av det som står i avtalen: «uten at totalbeløpet økes».(Presidenten klubber.) Eg er freista til å spørja Børge Brende korleis han kan fordela ein sum pengar på fleire born utan at nokon skal få mindre pr. månad. (Presidenten klubber.)
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Det hadde vore artig å høyra det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Eg har både i valkampen, i sommar og i vår snakka om at eg ynskte å utvida barnetrygda til 18 år. Kvar einaste gong dette har vore oppe som tema har eg sagt at eg ikkje har meir pengar å legga inn i barnetrygda, difor må det bli noko mindre pr. barn pr. månad for dei åra som kjem. Dette får ein att når borna er 16 år. Eg har aldri prøvd å legga skjul på det, og eg gjentar igjen det som står i avtalen: Ein skal utgreia dette «uten at totalbeløpet økes.» Regjeringa har rettnok gått eit steg vidare. Vi har foreslått ei endring, vi har både utgreidd og foreslått. Dei tala som kom fram i Dagens Næringsliv, var ikkje uventa for meg. Og på pressekonferansen i samband med at eg la fram budsjettet for Barne- og familiedepartementet, understreka eg faktisk at dei fleste born får ca. 100 kr mindre pr. månad til neste år enn det dei får i reelle kroner i dag. Det har eg aldri prøvd å legga skjul på. Så kan ein spørja seg om dette er ei stor skatteskjerping(presidenten klubber) eller om mange foreldre vil føla at det dei får igjen når borna er 16 år, faktisk er så mykje verdt at den hundrelappen pr. månad toler dei å tapa i tida fram til det. Det er det opp til Stortinget å vedta, og så får vi sjå. (presidenten klubber)
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Eg er enno usikker på reknestykket til Høgre – korleis dei skulle få dette til å gå opp utan å auka beløpet. Det må ein tryllekunstnar til for å få til det. Eg klarar i alle fall ikkje å forklara det. Det Regjeringa faktisk har foreslått når det gjeld fjerninga av forsørgjarfrådraget, er å legga forsørgjarfrådraget inn i barnetrygda, slik at den no blir betalt ut i kroner og øre pr. månad i staden for at det skal vera eit skattefrådrag på inntekta slik det er i dag. Det er ikkje å ta noko frå barnefamiliane. Eg er samd i at ein del av Finansdepartementet sin tekst på dette området er noko forvirrande, men hovudgrunnen til at desse 700 millionane blir tatt fram gong på gong, er at vi heller ikkje i år har prisjustert barnetrygda, noko som ikkje er gjort på mange år. No har vi fått eit lyft for barnefamiliane på 2-3 milliardar kr dei åra vi har sete i regjering(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Eg vil ta avstand frå at det er ei høgredreiing i politikken å utvida barnetrygda til å gjelda til borna er 18 år. Eg skjønar i grunnen ikkje grunnlaget for spørsmålet. Eg kan ikkje svara på om vi hadde lagt fram dette forslaget dersom vi ikkje hadde hatt avtalen med Høgre og Framstegspartiet, fordi eg ikkje veit korleis diskusjonen i Regjeringa hadde vore utan den. Eg skal heller ikkje prøva å seia kva som hadde blitt resultatet. I Kristeleg Folkeparti sitt program står det at vi ynskjer å jobba for barnetrygd til 18 år, men vi er fleire parti saman, og dermed kan eg ikkje svara eit klart ja eller nei. Det som er heilt klart frå mi side, er at avtalen gav meg frimod til å jobba vidare med dette spørsmålet. Eg synest faktisk – same kva måte Per-Kristian Foss seier at eg legg fram dette forslaget på – at det er eit godt forslag, og eg veit at det er veldig mange barnefamiliar som er glade for at vi har gjort det. Så får vi sjå. Eg vonar at det skal overleva òg Stortinget. Om forsørgjarfrådraget går inn i barnetrygda eller det blir gjort på den gamle måten, er ikkje det viktigaste for meg, det viktigaste for meg er å få barnetrygd til 18 år.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Det er vanskeleg for meg på vegner av både kommunane og fylkeskommunane å svara eit klart ja, at eg kan forsikra om at desse borna får det beste tilbodet som vi har. Men eg er sjølv veldig uroleg over ein del av desse oppslaga vi ser, og eg er veldig glad for at vi frå departementet og Regjeringa si side faktisk har satsa på metodar som eg trur gir eit betre resultat enn ein del av den institusjonsbruken som vi har i barnevernet i dag. Som sikkert alle veit, la vi ned ein del spesialskular for ein del år tilbake. Ein del av dei er gjorde om til institusjonar. Vi har òg hatt store manglar på psykiatriområdet. Veldig mange av desse borna er i grensa mellom psykiatri og barnevern, og då er det barnevernet som har fått dei. Så barnevernet har store utfordringar i dag, og dei har hatt det. Vi har gripe fatt i det på ein slik måte at vi har prøvd å transformera nokre metodar frå bl.a. USA som går ut på at dei mest utsette borna skal få hjelp i nærkontakt med familiane sine, og då treng ein ikkje bruka institusjon til dei. Det har vore veldig gode resultat i Amerika av desse metodane. Vi har også omtala det i budsjettframlegget. Dette er ein metode som skal gå ut til alle fylkeskommunane. Vi har hatt prøveprosjekt i nokre fylkeskommunar til no. Eg vonar inderleg at dette kan vera med på å lyfta barnevernet, og eg vonar òg inderleg at desse tiltaka skal vera så gode at desse borna, som på mange måtar er taparane i samfunnet, får hjelp til å klara seg. Vi ser òg i dag i avisene at mange av dei som er på institusjon, ikkje får hjelp som er varig. Forsking viser at dersom dei kan få hjelp i nærmiljøet, helst i samarbeid med familiane sine, er det større sjansar for at den hjelpa kan vara og ikkje berre vara den tida dei eventuelt er på ein institusjon. Eg har god tru på dei nye metodane, og eg håpar inderleg at det skal vera eit godt tilbod til borna våre.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Her er det ein balansegang, om ein statsråd og ei regjering skal gripa inn i kommunen og fylkeskommunen sine planar for barnevernet. Eg har òg sett eksempel i avisa i dag som viser at kommunane kjem billigare ut med bruk av institusjon, for då betalar dei ikkje heile rekninga sjølve. Eg er opptatt av at vi må få betre samordning mellom kommune og fylkeskommune, slik at midlane blir sette inn på ein best mogleg måte, til beste for dei ungdomane som er ramma. Eg har sett ned eit utval leidd av Edvard Befring som skal koma med ei innstilling om ikkje så lenge. Dei skal gå gjennom heile barnevernet, tilbodet vi har, lovverket, forsterheimsproblematikken osv. Eg reknar med at dei òg grip fatt i den problematikken som er reist dei siste dagane i avisene, for å sjå korleis vi kan legga til rette frå statlege styresmakter si side for at ungdomane skal få det tilbodet som er best. Eg trur heller ikkje at det er den billigaste måten vi gjer det på. Kommunane kan koma billigare ut, men fylket får rekninga, og borna blir ofte lidande.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
No er det, som representanten seier, vanskeleg å gå inn i detaljar her. Men vi har eit regelverk i forhold til fosterforeldre og foreldra sjølve som tilseier at dersom barnet har vore hos fosterforeldra lenge, skal det sterke grunnar til for at det skal bli flytta. Som representanten sikkert òg veit, har ikkje eg makt til å omgjera fylkesnemnda sine vedtak. Men eg har sjølv bedt om å få meir informasjon om denne saka. Eg har òg bedt om at ein ser på kva vi kan gjera. Det er fylkesnemnda som sit med ansvaret, men eg brukar dei kanalane eg har, både til informasjon og til å sjå kva vi kan gjera for å påverka, slik at dette barnet får vera der det etter vårt syn bør vera. Førebels kjenner eg også berre til saka frå media. Derfor skal eg ikkje seia noko meir om den, anna enn at det verkar uforståeleg på oss alle det som har kome fram i media. Eg skal love å følgja opp saka. Eg skal òg love å følgja opp situasjonen i Moss. Der har vi òg tatt kontakt med fylkesmannen for å gå vidare.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-10-27:
Vi er jo i denne spørretimen blitt vant til at det er statsrådene som spør Stortinget og ikke omvendt. Jeg skal da benytte anledningen til å svare, og si at det undrer meg at en statsråd fra Kristelig Folkeparti etter to års forhandlinger med Fremskrittspartiet og Høyre tror at Høyre vil være med på en skatteskjerpelse for barnefamilier, selv om statsråden nå på sin sjarmerende måte fremstiller det som et gledesbudskap til barnefamiliene at de får 1 700 kr mindre å rutte med i året fra neste år. Jeg undres over hvordan man kan få en slik tankegang til å gå i hop. Skulle man få svar på denne undringen, hadde det vært en mulighet at representanter for Regjeringen underhånden hadde spurt de partiene som har inngått avtalen, om en vurdering av hvordan det var fatt. Det har man ikke gjort, på tross av invitasjoner fra bl.a. Høyres parlamentariske leder. Her har man famlet i blinde, og man har presentert et resultat, som statsråden nå bekrefter, nemlig at barnefamiliene totalt sett kommer svekket ut, og at det fra denne gruppen skal inndras ca. 700 mill. kr over statsbudsjettet for neste år.
Trond Helleland (Høyre), 1999-10-27:
Det er bra at Regjeringen følger opp budsjettavtalen fra i fjor og ønsker å øke kontantstøtten til 3 000 kr, men det er ikke like bra at Regjeringen enda en gang prøver å finansiere dette ved å ta penger fra de barnefamiliene som ikke mottar kontantstøtte. I Finansdepartementets forslag til skatter og avgifter er nettopp fjerning av forsørgerfradraget dratt inn som en finansiering av kontantstøtten. Og det var vel ikke meningen – i alle fall ikke fra Høyres side – å finansiere kontantstøtten med skatteskjerpelser for andre familier. Regjeringen innrømmer at ni av ti barn kommer dårligere ut til neste år, men ingen regjering kan garantere hva foreldrene vil motta om f.eks. ti år. Med Regjeringens forslag vet vi nå at det blir sju magre år, men vi vet ikke om det blir sju fete år etter det, og derfor vil Høyre gå imot dette forslaget. Det er på en måte å ta fra den ene og gi til den andre.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Om dette er en stor eller liten skatteskjerpelse er kanskje ikke det viktigste, men det innebærer i alle fall en ganske stor omfordeling innenfor gruppen barnefamilier. Det er det som er det viktige her. Det som overrasket meg, var at statsråden, da hun startet med å vise til avtalen, sa at det på en måte var avtalen mellom Høyre og Fremskrittspartiet som var årsaken til at hun la fram dette omfordelingsforslaget. Så da blir mitt spørsmål til statsråden: Hvis Kristelig Folkeparti og Regjeringen stod fritt og ikke var bundet av den avtalen, ville de da ha lagt fram et slikt forslag med en så omfattende omfordeling innenfor gruppen barnefamilier? Jeg synes det ville være interessant å få vite om det er avtalen i seg selv, om det er den høyredreiningen av politikken, som er årsaken til at Regjeringen nå legger fram en slik omfordeling.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg har et spørsmål til barne- og familieministeren angående barnevernet. Vi har sett at siden 1994 har utgiftene økt kraftig. Det er et klart symptom på at situasjonen er alvorlig for de mest utsatte barna og ungdommene. Man får ikke offentlige institusjonsplasser, men blir nødt til å kjøpe det på det private markedet, ofte dyrere og kanskje ikke av like bra kvalitet heller. Kan barne- og familieministeren forsikre oss om at de mest utsatte barna og ungdommene får det optimale tilbudet som det offentlige kan gi dem, uavhengig av den økonomiske situasjonen rundt omkring i fylker og kommuner?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Det kunne kanskje vært en fordel for statsråden i dag om hun hadde vært med på de forebyggende tiltak som Arbeiderpartiet foreslo i fjor, men jeg skal ikke gå nærmere inn på det. Det som også kan være situasjonen, ut fra disse medieoppslagene som tyder på at institusjonsplassene er dyre og dårligere enn det tilbudet som er det optimale for en del av disse barna, er at barna på grunn av det systemet som er utviklet får institusjonsplasser i stedet for det optimale tilbudet, som ofte vil være et billigere tilbud. Men fordi regningen sendes andre plasser, får disse barna et dårligere tilbud enn det de ellers ville fått. Kan statsråden forsikre oss om at hun vil se på dette, slik at vi får et system som ikke fungerer på den måten at barna får et dårligere tilbud enn det som er det beste vi kan gi dem?