trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-06-19:
Det har vært mange runder om departementets brev om praktiseringen av priskontrollen, både i kontroll- og konstitusjonskomiteen og ved Stortingets behandling av representantforslag. Jeg mener at det meste om brevet er sagt fra min side. Jeg vil understreke at jeg ikke tar lett på den kritikken som har kommet. Jeg mener samtidig at det er grunnlag for å legge merke til den redegjørelsen jeg har gitt. Min kortversjon er at jeg mener at lover skal overholdes, og at brevet er innenfor lovens ramme. Jeg vil dessuten presisere at det ikke har vært min mening å foregripe Stortingets behandling ved å sende brevet ut. Årsaken til utsendelsen var at det var ønskelig å unngå en situasjon der omsetningen av landbrukseiendommer stoppet opp. Det var altså en god grunn til å rette en slik henstilling til kommunene. Jeg har også påpekt overfor Stortinget at det ikke er nytt innenfor dette lovverket at det blir sendt brev til kommunene med henstilling om praktiseringen før en lovendring er vedtatt av Stortinget. Ved sin behandling av Dokument 8:29 S for 2013–2014 den 8. mai i år ga Stortinget uttrykk for at de mente prosessen rundt brevet hadde vært uryddig. Det var samtidig ulike oppfatninger i Stortinget om hvordan jeg burde rette opp det de mente var en uheldig prosess. Kristelig Folkeparti og Venstre ønsket å få til behandling en proposisjon hvor en kunne se på reguleringen av priskontrollen på nytt, mens Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti ønsket at det skulle sendes ut et nytt brev. Jeg sa den gang i Stortinget at jeg selvfølgelig ville forholde meg til Stortingets mening om denne saken. Jeg har i brev til kontroll- og konstitusjonskomiteen datert 6. januar 2014 vist til at mitt mål har vært at Stortinget skulle få et forslag om oppheving av priskontrollen til behandling i løpet av vårsesjonen 2014. Som en oppfølging i tråd med Stortingets behandling i mai har jeg lagt opp til at forslag om opphevelse av priskontrollen i konsesjonsloven kan fremmes for Stortinget i morgen. Stortinget vil dermed få anledning til å behandle kjernen i denne saken når en trer sammen igjen i høst. Jeg har dermed gjort mitt for at Stortinget nå får saken til behandling. Jeg ser i den forbindelse fram mot en god og konstruktiv dialog med Stortinget om dette viktige forslaget.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-19:
Det er godt å høre at regjeringspartiene har tenkt å forholde seg til det som blir resultatet av behandlingen i salen. Det er bra. Det er riktig at Senterpartiet er opptatt av lokalavisene. Lokalavisene er faktisk blant de avisene som har kommet seg best gjennom de omstillingene man har sett så langt. De har hatt et lavere fall i annonseinntektene, og de har i større grad klart å holde på abonneentene enn mange av de meningsbærende riksavisene har klart å gjøre. Lokalavisene har utfordringer på linje med resten av bransjen, men de har faktisk i mindre grad merket de utfordringene enn mange av de meningsbærende avisene har gjort. De sliter også med en del av det nye som kommer, ikke minst knyttet til de digitale satsingene, men de fleste lokalavisene i dag er jo en del av et større mediehus, og når det gjelder de tekniske plattformene og de tekniske løsningene, vil de i stor grad kunne dra nytte av det samla mediehusets arbeid. Sjøl om utfordringene er store for lokalavisene, synes jeg regjeringspartiene skal være forsiktige med å overdrive det i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-19:
Det er godt å høre at en ikke skyldte på Arbeiderpartiet. Men jeg må jo si at hvis en tror at den medierevolusjonen vi er midt inne i, har noe med rammebetingelsene å gjøre, at man kan legge skylda på noe parti i denne sal for den medierevolusjonen vi er midt inne i, og at det har noe med rød-grønn politikk å gjøre – da har man ikke forstått hva den revolusjonen handler om. Den er så altomfattende, og den drives av sterke krefter, både nasjonale og internasjonale. Det er – må jeg si – langt utenfor partipolitikk. Når det gjelder lokalavisene framover, er det en ting vi kan gjøre: nullmoms på digitale medier. Senterpartiet er der helt på linje med Kristelig Folkeparti og ønsker at man skal ha momsfrie digitale medier. Det ville være et stort løft for samtlige lokalaviser i dette landet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-19:
Som flere har vært inne på: Endringene i mediemarkedet skjer svært raskt for tida. Jeg vil påstå at også mediehusene sjøl strever med å ha oversikten, fordi dynamikken er så uforutsigbar. Vi vet at en i veldig mange av de nye plattformene får en del ting på plass, men særlig strever med inntektssida. Derfor er noen av de debattene vi har i dag, vesentlige – både om produksjonstilskuddet og om utbytte, som er tatt opp her. Også det som går på moms, er viktig i den framtidige debatten. Jeg opplever en regjering som stort sett fastholder de gamle standpunktene, den gamle kritikken – den gamle skepsisen – mot pressestøtten. Så møter de i Stortinget i dag et flertall som mener noe annet. Ser ikke statsråden behovet for en ny form for dialog med Stortinget om de endringene som skjer så raskt, sånn at(presidenten klubber) vi ikke får … (presidenten klubber)
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-19:
Jeg synes det er et positivt signal fra statsråden at hun sier at lovarbeidet blir sendt ut på høring i juli. Det er bra. Men det blir svært viktig når kommunene ikke kan gjøre gyldige vedtak underveis i lovarbeidet – men får fortsette planleggingen, etter det jeg forstår, som de allerede er i gang med – at behandlingen av loven skjer så raskt som mulig, og at en ikke her risikerer at en får et lovarbeid som trekker ut i tid på grunn av ulike forhold. Det er viktig at en får lagt fram saken for Stortinget så raskt som mulig, og også får behandlet den, slik at loven kan tre i kraft. Kan statsråden bekrefte at det vil skje raskt, og at vi kan forvente oss at det blir både vedtakelse og ikrafttreden før nyttår?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-06-19:
Saken har vært omfattende debattert, to ganger i kontroll- og konstitusjonskomiteen og én gang i næringskomiteen, så den er i hvert fall godt dekket. Selv har jeg levd et helt liv innenfor dette lovverket, og jeg vil egentlig karakterisere mye av det som politisk bingo. Det kommer jeg litt tilbake til. Jeg synes Kolberg sa det veldig presist da han sa at måten regjeringen går fram på, er saken. For landbruksministeren kunne ha oppnådd akkurat det samme som man oppnår med det hun har gjort, ved å gjøre som Arbeiderpartiet har gjort mange ganger i regjeringsposisjon, nemlig halvere renten, kalkulasjonsrenten f.eks. Det gjør man bare med et rundskriv. De siste 15–20 årene har kalkulasjonsrenten i prisfastsettelsen på landbrukseiendommer variert fra 9 pst. til 4 pst. For å forklare Stortinget hva det faktisk betyr, er verdifastsettelsen i landbruket en ren nåverdibetraktning av framtidige inntektsstrømmer. 9 pst. rente i det regnestykket betyr at verdien på eiendommen er under halvparten av hva den er på 4 pst. Verdifastsettelsen, selve grunnlaget for hele næringen, er altså en politisk bingo som man ved et rundskriv i Landbruksdepartementet har endret mange ganger, og som også illustrerer at det er faktisk heller ikke samsvar mellom renten man har brukt på jord, og renten man har brukt på skog. Så det er en konflikt internt der, og man har ikke et avklart forhold til om dette er en realrente, eller om det er en nominell rente. Det er veldig mange sider ved denne saken som burde debatteres grundig, og jeg er veldig glad for at vi nå får en ordentlig sak til Stortinget i morgen som legger grunnlag for en skikkelig diskusjon. For dette er rammer rundt en næring som er direkte ødeleggende for investeringsvilje og -evne. Man kan ikke finansiere og få med seg verdiene inn i framtidige satsinger, og man har også en politisk risiko i forhold til verdiene som man investerer i. Dette mener jeg er ting Stortinget må ta på det største alvor. Det vi egentlig nå har debattert et helt år, er en landbruksminister som har vært ærlig nok til å si at dette mener man faktisk ikke er rammebetingelser som gir næringen framtidsrettede forutsetninger, mens man tidligere bare har sjonglert med realrenten i regnestykkene uten at noen har sett at det er også å gjøre politisk bingo ut av verdiene i landbruket. Det er man ikke tjent med.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-06-19:
Dette var jo litt morsomt, for representanten Lundteigen gikk rett i fella! Han sa at kalkulasjonsrenten henger sammen med det rentenivået man har i samfunnet generelt, og det er nettopp det som er poenget. På 1980-tallet hadde vi en negativ realrente i samfunnet. Da hadde vi 9 pst. realrente i landbruket. Vi hadde høy nominell rente i samfunnet, men vi hadde også en enorm prisstigning. Jord og skog er oppfattet av alle som å være rimelig inflasjonssikre investeringer, de stiger med prisstigningen i verdi. Det er nettopp det som er poenget. Her har vi en politisk fastsatt rente som man ikke engang har et avklart forhold til om er en realrente eller nominell rente. Når rentenivået i samfunnet er høyt, er det ofte på grunn av at man også har høy prisstigning. Da kommer det plutselig politiske vedtak om høyt realrentenivå i landbruket. Nå har vi faktisk en situasjon med relativt høy realrente i samfunnet, for det er nesten ikke prisstigning. Da sitter vi med lav realrente i landbruket. Det er nettopp det som er poenget. Alle blander realrenten inn i et system som – jeg gjentar – har gjort verdifastsettelsen til selve fundamentet for jordbruket, altså verdiene. Jordbruket og landbruket forvalter noe av det viktigste vi har, arealene i landet. Alle berøres av det, alle ser på det, og alle er tjent med en god forvaltning av arealene. De har vi gjort til et spill rundt en oppfatning av hva som er den nominelle renten i samfunnet, og så endrer man det med et lite pennestrøk ved å lage et rundskriv. Og det var det som var poenget mitt. Hadde landbruksministeren bare satt ned renten til 2 pst., hadde ingen i dette hus blunket, og vi hadde satt all priskontroll ut av funksjon, for det finnes ingen, selv i Norge, som vil betale så mye for de fleste eiendommer at man kommer opp på en slik pris, hvis man regner med en kalkulasjonsrente på 2 pst. Da hadde man doblet dagens prisnivå. Det er kanskje noen eiendommer veldig tett innpå Oslo som da kunne ha blitt omsatt til det prisnivået. Dette illustrerer i det hele tatt hvor usikkert og lite forutsigbart hele dette systemet er. Og jeg gjentar: Det er veldig bra at landbruksministeren nå kommer med en proposisjon om saken til Stortinget i morgen, slik at vi kan få en skikkelig gjennomarbeidet diskusjon om det er sånn vi skal ha det i landbruket framover.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-06-19:
Det er i stor grad en veldig samstemt komité. Det er stor oppmerksomhet om miljøutfordringene og helseutfordringene som er knyttet til palmeolje. Samtidig er dette et veldig stort og internasjonalt marked. For å illustrere dette kan jeg nevne at forbruket av palmeolje har fordoblet seg siden år 2000, og prognosen er at det vil fordoble seg nok en gang før 2020. Vi må kanskje anerkjenne at Norge er et lite land i verden, og at vi må jobbe veldig internasjonalt, noe som også saksordføreren var inne på. Det er sporbarhet, bærekraft og merking som er det helt sentrale. Når det gjelder bærekraft, er 50 pst. av omsetningen allerede underlagt strenge bærekraftprinsipper, og det er noe næringslivet og markedet selv har tatt initiativ til. Det er en positiv utvikling. I tillegg er merking av palmeolje EØS-harmonisert. Det jobbes i Norge også med å iverksette EU-forordning nr. 1169/2011, den såkalte matinformasjonsforordningen, i norsk rett innen nyttår. Den skal gjøre det enklere for forbrukeren å vite hva som er innholdet i produktene. Det gjøres veldig mye: Produsentene bevisstgjøres og gjør tiltak som underlegger dette strenge bærekraftprinsipper, forbrukeren bevisstgjøres gjennom en rekke tiltak, og det går veldig klart i riktig retning. Dette er et så stort internasjonalt produkt at Norge ikke kan melde seg ut av verdenen. Derfor ser vi at det jobbes veldig aktiv, fra både regjeringen og alle parter, med å få god kontroll på omsetningen og de utfordringer som er knyttet til palmeolje, og flertallet ser ikke behov for en helhetlig sak på det nåværende tidspunkt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-06-19:
Akkurat nå da saksordføreren hadde gjort en så glimrende jobb og fått en enstemmig innstilling i komiteen, måtte jo SV ødelegge idyllen. Det var litt av grunnen til at jeg ventet med å tegne meg til innlegg, for det var ikke noen grunn til å gjenta saksordførerens framstilling. Betenkeligheten til SV er i og for seg det helt sentrale. Alle er oppmerksomme på menneskerettighetssituasjonen og arbeidstakerrettighetssituasjonen i Colombia. Det som er spørsmålet, er hvordan vi klarer å påvirke den situasjonen best. Klarer vi å påvirke den best ved å bidra til at Colombia integreres og klarer å skape utvikling i sitt samfunn gjennom handel, som har vært vår ferd mot en økt velferd, eller skal man isolere dem til man har funnet løsningen internt? Jeg var veldig glad for at hele komiteen sluttet seg til at det å integrere et land, er måten å løse denne type problemstillinger på. Norge har et stort engasjement opp mot humanitære formål i Colombia, og gjør en betydelig jobb der, og det er riktig at vi også gjør en jobb gjennom å integrere Colombia i mest mulig handel. Som vel de fleste også har registrert, har det akkurat vært presidentvalg i Colombia, og sånn sett har – fra norsk synspunkt – den riktige kandidaten vunnet. Jeg synes det er riktig at vi også bidrar ved å få ratifisert og satt den handelsavtalen vi nå behandler, i verk, for dette her er definitivt riktig vei å gå. Sånn sett synes jeg regjeringen vår har gjort en veldig bra jobb med å få MoU-en på plass nå i februar 2014, slik at også den avtalen som har ligget seks år i Næringsdepartementet, kan bli iverksatt.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-19:
Først vil jeg understreke at jeg stiller meg fullt og helt bak Martin Kolbergs innlegg, og jeg deler også hans virkelighetsforståelse av denne saken. La meg være helt klar: I denne saken har det, så langt det er framkommet, ikke vært brudd på forvaltningspraksis eller annet regelverk fastsatt av Stortinget. Men saken reiser en del spørsmål som jeg regner med at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre svarer ordentlig på. For det første er Solhjell og Navarsete blitt kritisert for at de ikke har lyttet til Statens vegvesen og fylkesmannen i tilstrekkelig grad, tvert imot har de valgt å lytte til kommunestyret og fylkestinget. Det rimer veldig dårlig med det vi ellers hører fra regjeringspartiene om å ha tillit til lokaldemokratiet. De to statsrådene burde fått ros for at de har tatt lokal- og fylkespolitikerne på alvor. For det andre forventes vi stortingsrepresentanter å jobbe for fylkene vi kommer fra. Det handler ofte om samferdselsprosjekter, og ofte om helt konkrete veiprosjekter. Mitt spørsmål er om Høyre og Fremskrittspartiets holdning i denne saken innebærer at de vil innføre et nytt prinsipp om at hvis man bor i nærheten av E6 eller E18, har man på en måte ikke rett til å jobbe for utbedring av de veiprosjektene – eller for å innføre midtdelere, eller, for den saks skyld, for å fjerne bompenger på veier man selv bor i nærheten av, eller bruker i det daglige. For det tredje: Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre sendte brev til departementet, og departementet svarte at det ikke var noe ureglementert med denne saken. Det er tydeligvis sånn at disse partiene ønsker å endre praksis og regelverk, sånn at regjeringen ikke skal fatte beslutninger mellom valgdagen og den dagen regjeringen går av. Da må jeg spørre: Hva har statsråden og regjeringen tenkt å gjøre for å endre denne praksisen? Igjen er det grunn til å minne om at Kristin Clemet godkjente mange privatskoler i tiden etter valget i 2005, før den nye regjeringen tiltrådte. Dette ble sterkt kritisert politisk av oss, Arbeiderpartiet og andre partier, men kritikken som ble framført, rommet aldri anklager om brudd på regler eller forvaltningsskikk. Men på grunnlag av den sterke kritikken som Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har framført, formoder jeg at statsministeren og regjeringen kommer tilbake til Stortinget med et forslag om å endre dagens praksis. Hvis de ikke gjør det, framstår disse partienes kritikk som tomme ord og uten innhold, og partiene som uten evne og vilje til konkret oppfølging.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-19:
Jeg har både lest innstillingen og fulgt debatten med stor interesse. Når det gjelder den interne debatten mellom komiteens medlemmer om komiteens arbeidsform, har jeg ikke tenkt å kommentere det. Men generelt – uten å kommentere denne saken spesielt – mener jeg at dette er en viktig debatt. Det er viktig å ha en både opplyst og nyansert debatt om regjeringens arbeidsform og om overgangen fra én regjering til en annen. Når det gjelder det sentrale spørsmålet her, nemlig hva en regjering kan/bør gjøre i overgangen mellom en avgående og en påtroppende regjering, er det nedfelt i Retningslinjer Om statsråd fra Statsministerens kontor. Der står det: «Mye kan tale for at regjeringen i en slik situasjon bør utvise varsomhet med å fatte endelige beslutninger i viktige og kontroversielle saker.» Jeg oppfatter det ikke som min oppgave å ta stilling til det skjønnet som er utvist av en avgåenende regjering eller av en avgående statsråd – eller å ha synspunkter på den kritikken som er fremført i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité. Jeg kan selvsagt bekrefte innholdet i det brevet som ble sendt fra mitt departement, som også i første omgang burde ha vært sendt fra meg. Der er det ikke fremført noen kritikk, men det var det heller ikke vår oppgave å gjøre. Vår oppgave var å få frem de faktiske forhold, så langt det lot seg gjøre. Så er det opp til Stortinget og Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité å foreta en vurdering. Jeg oppfatter det ikke som min oppgave som etterfølgende statsråd å ha synspunkter på den kritikken som er fremført. Jeg verken kan eller skal – det vil jeg understreke – ha innsikt i intern saksbehandling i den forrige regjering. Det er grunnen til at det ikke er mulig for meg å gå inn i denne saken utover de faktiske forhold, som vi har meddelt Stortinget ved Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité. Når det gjelder Retningslinjer Om Statsråd, har vi ikke noen planer om å endre dem. Min vurdering er at det er gode retningslinjer, som enhver regjering og statsråd må vurdere – og forholde seg til.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-19:
Jeg mener at det første og viktigste er at vi erkjenner at vi står overfor betydelige utfordringer, at det er en sammensatt utfordring, og at dette er et område det er helt avgjørende å ta tak i for å lykkes med å skape et samfunn med muligheter for alle. Dette handler om barn, det handler om integrering, og det handler om mange av dem blant oss som er mest sårbare, som kanskje trenger hjelp til å bo – og ikke minst at de blir møtt med respekt – i en situasjon der man er vanskeligstilt på boligmarkedet. Jeg har hatt gleden av å møte flere mennesker som har slitt på boligmarkedet, mennesker som sliter med rus og psykiske helseutfordringer, som bor i skjermede boliger, men som hadde én drøm: på et tidspunkt å få sin egen bolig. Jeg har også møtt en ung jente som har slitt betydelig på boligmarkedet, men som hadde en god historie å fortelle, nettopp fordi hun ble møtt med respekt av den kommunen som hun bor i. Disse to historiene viser for meg at alle mennesker har en drøm om å ha et eget sted å bo, og det viser meg også hvor viktig det er nettopp å gi mennesker den tryggheten en egen bolig innebærer. Det neste er at vi også på dette området må erkjenne at det er behov for nytenkning, og at det er behov for sosial innovasjon og sosialt entreprenørskap. Her finnes det ikke ett svar, her er vi nødt til å arbeide på et bredt felt. Nettopp derfor er regjeringen opptatt av at staten skal koordinere og samordne sine virkemidler – de ulike etatene, de ulike ordningene – og vi er opptatt av å ha et best mulig samarbeid med kommunene. Jeg er også enig i det som ble sagt om at flere kommuner er godt i gang. Jeg har hatt møte med flere av byrådene i Oslo, som har en tydelig strategi på dette området, og som nå også har gjort en avtale om kjøp av flere leiligheter. Man er nettopp opptatt av ikke bare å kjøpe leiligheter som så skal leies ut, men at dette inngår i en større og bredere strategi. Flere kommuner har også strategier for å gå fra leie til eie – det mener jeg også er et viktig virkemiddel – slik at man kan starte med å leie en bolig, og på et senere tidspunkt ha muligheten til å eie sitt eget hjem. Det gir en trygghet, og det gir en mulighet til å komme videre i livet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-19:
Jeg vil også benytte anledningen til å takke for en interessant og nyttig og viktig debatt. Jeg håper at denne diskusjonen markerer starten på en dugnad i Stortinget på det boligsosiale området. Jeg er enig med interpellanten i at dette er et område som krever bred innsats. Både vårt arbeid for å gjøre det lettere å bygge flere og rimelige boliger gjennom det forenklingsarbeidet vi nå gjør, og strategien på det boligsosiale området er viktige virkemidler. Der er det sentralt at vi får koordinert og samordnet de statlige etatene og de ulike støtteordningene, men jeg vil også understreke at samarbeidet med kommunene er helt avgjørende, og at kommunene møter menneskene som sliter på boligmarkedet, med respekt. Så til slutt: Når det gjelder Husbanken, er jeg enig i at Husbanken skal spille en viktig rolle på det boligsosiale området, men Husbanken skal ikke konkurrere med det ordinære finansmarkedet. Husbankens ulike låneordninger skal være et supplement, komme i tillegg. Det er grunnen til at vi nå også har målrettet startlånsordningen, slik at det ikke er en låneordning for mennesker som har god råd, men at det er en ordning for dem som har langvarige utfordringer på boligmarkedet. Vi er godt i gang med den boligsosiale strategien. Strategien er på plass. Det er startet et viktig koordinerings- og samordningsarbeid. Vi er godt i gang med å forenkle og fornye plan- og bygningsloven og legge til rette for at det kan bygges flere boliger. Og vi er godt i gang med også å øke bevilgningene til utleieboliger, slik at flere kan komme inn på boligmarkedet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-19:
Trasévalget for E16 i Lærdal hadde et enstemmig kommunestyre og et enstemmig fylkesting bak seg, og de pekte på samme trasévalg. Det var stor lokalpolitisk enighet om det. Jeg hørte på innlegget til representanten Tetzschner tidligere i debatten, der han slenger ut noen påstander for fortsatt å la det henge et mistenksomhetens lys over tidligere statsråd Navarsete. Han sa i sitt innlegg at Navarsetes ektemann meldte seg inhabil i kommunestyrets behandling av den saken. Representanten Tetzschner vet utmerket godt, regner jeg med, at den traseen ikke var en del av den behandlingen, for den ble lagt bort. Derfor var det ikke noe spørsmål om inhabilitet lenger. Likevel velger representanten Tetzschner å si det, nettopp fordi dette er et partipolitisk spill. Det er få som kjenner saken så godt som ham, som vi som sitter i salen her, og med å komme med den type påstander skal fortsatt mistanken henge ved. Jeg synes det er et uverdig spill, og jeg synes det er en uklok måte å opptre på. Hele denne saken startet med et ønske om å sverte statsråd Navarsete og sette hennes integritet på spill, og det ble påstått indirekte og direkte at hun gjorde dette for å tjene seg selv. Men da jeg leste innstillingen for å forberede meg til denne debatten, sto det ingenting om det. Og hvorfor det? Jo, det er vel som jeg leser i Asbjørnsen og Moe for mine barn: Når trollet kommer fram i lyset, sprekker det. Det var ingenting å kritisere statsråd Navarsete for, men det var et sterkt ønske fra representanten Tetzschner å sverte Liv Signe Navarsete som Senterpartiets leder. Det merket vi også i dagens innlegg, der representanten ikke klarer å dy seg for å trekke fram det ene eksempelet etter det andre som han mener er feil, og kaste et mistenksomhetens lys. Jeg synes ikke vi skal drive politikk på den måten. Det er to oppslag det er forunderlig å lese nå i ettertid, der både representanten Tetzschner og representanten Raja kritiserer at det har vært telefonisk kontakt mellom to statsråder i en regjering. Da kan jeg bekjenne: Jeg ringte statsråd Navarsete mang en gang, jeg ringte statsråd Arnstad om trasévalg, jeg ringte statsråd Bård Vegar Solhjell om trasévalg gjennom Åkersvika, jeg ringte statsrådene Faremo og Strøm-Erichsen om at jeg ville ha noen forsvarsarbeidsplasser til mitt hjemfylke. Jeg var meget aktiv ved å ringe og snakke for å få traseer, veier, elektrifisering og arbeidsplasser til Hedmark. Hvis de skal legge seg på en sånn praksis og et sånt lavmål, er det umulig å drive politikk. Det er en fordel at vi har aktive statsråder for sine fylker, og jeg håper også Jan Tore Sanner ringer sine kolleger og kjemper Akershus’ sak i visse sammenhenger.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-19:
Det som er så forunderlig med å høre Tetzschner, er den frekkhetens nådegave som kommer fra Oslobenken. Jeg fulgte denne saken svært tett, og hvordan var det denne saken startet? Den startet rundt statsråd Navarsete og hennes rolle. Så forsto Tetzschner at det ikke var hold i å kjøre den linjen, og gjennom behandlingen måtte han da finne en ny vei og en ny knagg for å redde sin egen ære. Men den beste måten å redde sin egen ære på, er noen ganger å si: Jeg tok feil; den måten jeg opptrådte på her, var uklok; jeg hadde ikke rett i min analyse. Så kan man gå videre. Men istedenfor å velge den kloke vei er det nye angrep som blir forsvaret. Men det er ikke det beste forsvar. Jeg mener den type opptreden vi har sett i denne saken, bygger ned tilliten til politikere og til Tetzschner spesielt. Det blir bare spill og en målsetting om at det skal henge igjen mistanker mot tidligere statsråder, selv om det ikke er grunnlag for det. Jeg synes det er beklagelig, men det rammer Tetzschner mye hardere enn noen andre.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Jeg er forundret over at vi har denne debatten. De borgerlige har altså insistert på å fremme en kritikk som det ikke er grunnlag for, på en måte som framstår som uortodoks, for å si det forsiktig. Det er åpenbart at de tidligere statsrådene Navarsete og Solhjell ikke har brutt noen lover eller vedtak gjort av Stortinget, og heller ikke opptrådt i strid med god forvaltningsskikk for en avtroppende regjering. God forvaltningsskikk tilsier at en regjering ikke skal avgjøre spørsmål det står politisk strid om, og som det nylig avholdte valget kan ha påvirkning på. Trasévalget for E16 gjennom Lærdal var ingen politisk omstridt sak. Regjeringen sluttet seg til en vurdering det var enstemmighet om i både kommunestyret i Lærdal og fylkestinget i Sogn og Fjordane. Dette er interessant å se i den skarpe kontrast det står til regjeringen Bondevik II, som høsten 2005 fattet flere kontroversielle avgjørelser. Et eksempel var utbyggingen av Hatteberg-vassdraget i mitt fylke, en åpenbar og – jeg vil si – effektiv snubletråd for den påtroppende rød-grønne regjeringen. Det mest graverende var likevel den daværende utdanningsministerens godkjenning av privatskoler, like etter et valg hvor nettopp privatskoler hadde vært et hovedtema, der de partiene som ønsket den godkjenningen som ble gitt, hadde lidd et dundrende nederlag. Når jeg tar ordet i denne saken, er det for å understreke kritikken av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstres opptreden i kontrollkomiteen i denne saken. Den smaker av spill og doble standarder, og den undergraver etter min mening respekten for den utrolig viktige oppgaven kontrollkomiteen har. Det er ikke Stortingets oppgave å ettergå statsråder for det partipolitiske spillets skyld, men å kontrollere når det virkelig er behov for kontroll. Den oppgaven svekkes når man opptrer på den måten som Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre gjør her. Det er for øvrig interessant at de partiene så til de grader senker terskelen for hva som skal til for å kritisere en statsråd. Det skal bli veldig interessant å se om høyresiden vil opptre med samme lave terskel for sine egne statsråder. Noe sier meg at det ikke kommer til å skje. Dermed har man strøket på testen for hva som er en saklig og god måte å utføre oppgavene som medlemmer av kontrollkomiteen på.
Erik Skutle (Høyre), 2014-06-19:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å ta ordet i denne saken her, men jeg føler behov for å imøtegå noen påstander fra representantene Pedersen og Eldegard, som jeg er litt usikker på om har skjønt hva denne saken dreier seg om. Vi tar ikke stilling til om trasévalget i Lærdal var rett eller galt. Vi tar heller ikke stilling til om den telefoniske kontakten mellom Navarsete og Solhjell var rett eller gal. Det vi tar stilling til, er om regjeringen som kollegium, og statsråd Solhjell spesielt, har brutt regjeringens interne regelverk. Det lyder som følger: «Enkelte ganger vil det være klart at en regjering vil søke avskjed før dette er formelt meddelt Kongen og han har bedt regjeringen fortsette som et forretningsministerium. Det vil være tilfelle fra det tidspunktet statsministeren klart og utvetydig har erklært at han eller hun vil innlevere regjeringens avskjedssøknad. Mye kan tale for at regjeringen i en slik situasjon bør utvise varsomhet med å fatte endelige beslutninger i viktige og kontroversielle saker.» Det er også klart at Statsministerens kontor har minnet departementene om disse retningslinjene både før og etter valget. Det er som kjent også klart at Stoltenberg utvetydig annonserte regjeringens avgang på valgnatten. Argumentasjonen fra de rød-grønne partiene er en henvisning til lokal enighet. Jeg siterer fra merknadene: «Disse medlemmer viser til at kommunestyret i Lærdal og fylkestinget i Sogn og Fjordane enstemmig gikk inn for det alternativet som regjeringen Stoltenberg bestemte skulle legges til grunn. Dette dokumenterer at tidligere statsråd Navarsetes engasjement og den beslutning daværende statsråd Solhjell traff, var godt demokratisk fundert, og hadde tverrpolitisk støtte i den kommunen og det fylket den angikk. Saken var således ikke politisk kontroversiell, det var tvert imot bred politisk enighet om den.» Da er lokal enighet blitt det viktigste argumentet for at en sak ikke er kontroversiell. Det er veldig interessant, all den tid fylkesmannen i mitt hjemfylke, Hordaland, hundrevis av ganger har stoppet saker det har vært lokal enighet om i Bergen bystyre, i Hordaland fylkesting og i andre kommunestyrer rundt omkring i Hordaland. Jeg synes det er bra at de rød-grønne politikerne tar den vendingen, men det er litt sent. Dette er en sak der trasévalget koster 800 mill. kr. Er det uviktig? Det har en negativ samfunnsøkonomisk gevinst, og så er det ikke kontroversielt? Flertallet i denne sal mener at det er kontroversielt, og vi mener det var lite skjønnsomt av statsråd Solhjell.
Mudassar Kapur (Høyre), 2014-06-19:
Jeg vil takke statsråden for svarene så langt, og jeg setter pris på at regjeringen tar disse spørsmålene på største alvor. Jeg må også si at jeg satte ekstra stor pris på at statsråden inviterte alle partiene på Stortinget til dette arbeidet, for dette er, som jeg sa i starten av mitt innlegg i stad, en dugnad for de mest vanskeligstilte. Jeg ønsker å fokusere litt mer på den gruppen, og da tenker jeg spesielt på de svakeste av alle, nemlig de bostedsløse barna – eller barn i bostedsløse familier, for den saks skyld. Norsk institutt for by- og regionforskningdefinerer «bostedsløs» slik: «Som bostedsløs regnes personer som ikke disponerer eid eller leid bolig, men som er henvist til tilfeldige eller midlertidige botilbud, oppholder seg midlertidig hos nær slektning, venner eller kjente, personer som befinner seg under kriminalomsorgen eller i institusjon og skal løslates eller utskrives innen to måneder og ikke har bolig. Som bostedsløs regnes også personer uten ordnet oppholdssted kommende natt.» Dette er mennesker som er i den ytterste nød, vil jeg si, når de ikke har et sted å bo. En kartlegging gjort i forbindelse med rapporten «Bostedsløse i Norge 2012» viser at antallet bostedsløse barn økte fra 400 i 2008 til 679 i 2012. Dette skjedde mens den rød-grønne regjeringen styrte landet. Om lag 30 pst. av disse oppholdt seg på krisesenter, og mange av dem hadde minoritetsbakgrunn – og vi vet at innvandrerbakgrunn ofte kan gi en litt tøffere start på livet hvis språk, skole og integrering er vanskelig fra før. Hvis man i tillegg sliter med å få et sted å bo, blir det en ekstra byrde å bære. Som sagt kom denne økningen under den rød-grønne regjeringen. Spesielt tidligere debatter jeg har deltatt i, har vist – noe kanskje også debatten i dag vil vise, det gjenstår å se – at de rød-grønne ikke kommer til å ta ansvar for dette, men vil prøve å legge skylden på kommunene. Jeg er utålmodig på barnas vegne. Barna har ikke tid til de rød-grønnes bortforklaringer. Mange kommuner, bl.a. Oslo, er godt i gang med å utvikle et helhetlig og målrettet boligsosialt arbeid. Disse kommunene står for nytenkning, og de tar et helhetlig grep om det boligsosiale arbeidet. Jeg ønsker derfor regjeringens strategi velkommen, og vil høre litt mer om hvordan statsråden mener vi kan lage den store dugnaden for å sørge for at disse barna og familiene deres raskere får et trygt og permanent hjem.
Mudassar Kapur (Høyre), 2014-06-19:
Jeg vil takke hjerteligst alle som har deltatt i debatten, spesielt statsråden, som har gitt tydelige signaler om at regjeringen skal sørge for bedre koordinering enn det som har vært de siste årene, på tvers av departementer og etater. Det tror jeg er helt avgjørende. Jeg mener også at de andre partiene i innleggene har pekt på mange av de samme problemstillingene. Representanten fra Arbeiderpartiet nevnte bl.a. at det må bygges mer. Det gjorde også representanten fra SV. Men da forundrer det meg at de stemmer imot mange av forenklingsforslagene – senest for tre døgn siden. Så sier representanten fra SV at vi må pøse ut mer penger i dette markedet for å få flere inn i boliger. Men det hjelper jo ikke å pøse ut masse penger i markedet når de som skal bygge, ikke har riktige forutsetninger for å bygge boligene. Så det blir litt vanskelig å forstå. Jeg må også minne representanten fra Arbeiderpartiet om at det var nettopp den rød-grønne regjeringen som ønsket en innstramning av startlånsordningen hos Husbanken. Og jeg merker det fra talerstolen: Vi foreslo det, vi foreslo a, vi foreslo b og c – og så får vi nå skylda for at denne regjeringen faktisk gjennomfører, mens de andre hadde en del gode forslag på hjertet. Jeg vil også gi honnør til representanten Heggelund for å peke på en veldig enkel sak, og det er ofte det enkle som er det beste. Det er at vi må ha flere ja-kommuner. Når han snakker om at vi må ha bedre informasjon, handler det rett og slett om å gi god service til den enkelte innbygger. De må møte den samme type informasjon og service som de møter ellers i samfunnet, så de kan være bedre i stand til å hjelpe seg selv gjennom en vanskelig situasjon. Jeg er også helt enig i at arbeid og boligpolitikk henger sammen. Jo flere mennesker vi får i arbeid, jo flere mennesker får vi også inn i boligmarkedet. Det er det ingen tvil om. Til slutt: Jeg er også veldig glad for at alle partier som tok ordet, er enig i regjeringens nye strategi for det boligsosiale arbeidet framover. De er også enig i at det må bygges mer. De er også enig i at det må forenkles. Og de er også enig i at det må prioriteres bedre. Da har jeg store forhåpninger til at de også er med på å stemme for våre forenklingsforslag, forbedringsforslag og fornyingsforslag i denne salen i årene som kommer.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-06-19:
Jeg har lyst til å rette en stor takk til interpellanten, representanten Mudassar Kapur, for å ta opp et viktig spørsmål og en viktig debatt. Jeg ønsker også å takke statsråden for et klart og godt svar. Det er spesielt i et rikt land, som går godt, at vi har 150 000 vanskeligstilte på boligmarkedet, og at 6 200 mennesker mangler et fast sted å bo – 6 200. Det er når man hører sånne tall og ser forbi de tallene, ikke tenker på tallene som statistikk, men som en rekke mennesker som lever med sin skjebne, at man virkelig blir minnet på at den selvgodheten vi i Norge kan føle over den offentlige velferden vi har bygd opp, ikke må overskygge vår evne til å ha kontakt med virkeligheten. Og så minner det oss om den vesensforskjellen det er mellom et hus og et hjem. Bolig og tilknytning til arbeidslivet henger sammen. Rundt 600 000 mennesker står i dag utenfor arbeidslivet. I tillegg viser tall fra SSB at det i første kvartal i år var 71 000 undersysselsatte personer i Norge, altså personer som er i jobb, men som ikke er i hel stilling, men som ønsker å jobbe mer. Derfor har jeg lyst til å understreke at denne regjeringen har en politikk for å få flere i arbeid, løfte flere av dem som står utenfor arbeidslivet, inn i arbeidslivet, og en politikk for flere heltidsstillinger. I det arbeidet er vi nødt til å se på tiltakssystemet, og vi må gjøre moderate endringer i arbeidsmiljøloven. Faste stillinger skal være hovedregelen, men flere må få sjansen til å få en fot inn. Lokale forsøk med ulike turnusordninger har vist at mer frihet til å lage lokale avtaler også kan føre til flere heltidsstillinger. Regjeringen er i gang, og regjeringens arbeid på dette området er utrolig viktig. Mange av dem som sliter på boligmarkedet, er unge. Det vet vi, samtidig som vi vet at ungdomsledigheten er nær tre ganger høyere enn ledigheten for øvrig, og at sysselsettingen blant unge er redusert med rundt 5 prosentpoeng siden 2008. I 2012 var 23 pst. av de bostedsløse unge mennesker. I den sammenheng har jeg lyst til å trekke fram noe fra den nasjonale strategien for boligsosialt arbeid. Det er resultatmål 3, at bostedsløshet blant barnefamilier og unge skal forebygges og reduseres. Hva handler det helt grunnleggende om? Jo, det handler om å få en start på livet og en start på voksenlivet med føttene på trygg grunn. Dette er ikke noe ett departement kan gjøre alene – riktignok har vi et superdepartement, men vi har ikke et mirakeldepartement. Derfor må dette gjøres i samordning med andre velferdspolitiske tiltak, bl.a. når det gjelder arbeid, og når det gjelder sosiale tjenester. Så handler det om informasjon, informasjon om hvilke muligheter man har, og hvilke rettigheter man har. Helt til slutt vil jeg bare si at i et slikt arbeid er det viktig at man ikke ser seg blind på penger som virkemiddel, slik enkelte partier har en lei tendens til å gjøre. Like mye handler dette, som på så veldig mange andre områder, om samordning og koordinering. Der er jeg glad for at statsråden er helt klar.
Svein Harberg (Høyre), 2014-06-19:
Det er en enstemmig komité som er enig med regjeringen i at det har vært en styrke for norske forbrukere å være med i de forbrukerprogrammene som har gått i EU, og at det dermed også vil være en styrke å gå inn i det fjerde forbrukerprogrammet. Det fjerde forbrukerprogrammet er i all hovedsak en videreføring av det som har vært i de andre programmene, men komiteen har merket seg og er glad for én ting, og det er at det er lagt enda mer vekt på å se på forholdene for de sårbare forbrukerne. Det er viktig for oss å sikre et høyt nivå på forbrukervernet. Når vi handler, og stadig mer på tvers av grensene og med andre land, er det viktig for oss at vi er trygge på at vår egen helse og våre juridiske og økonomiske rettigheter blir godt ivaretatt. Når vi er med i dette programmet, vil vi også bli en del av et felles markedstilsyn som ivaretar akkurat disse tingene for oss. De fire hovedmålene som ligger i programmet, er også sentrale for norske forbrukere. Det er produkttrygghet gjennom overvåking av markedet, det er forbrukerinformasjon og -utdanning samt støtte til forbrukerorganisasjonene, det er rettigheter og oppfylling av rettigheter, bl.a. gjennom gode tvisteløsninger, og det er håndheving av forbrukerrettigheter gjennom samarbeid mellom nasjonene. Det har derfor vært enkelt å samle komiteen om at dette bør vi gjøre. Så vil jeg bare presisere at bakgrunnen for at denne saken kommer hit nå, er at innlemming i dette er noe som krever budsjettvedtak over flere år. Det var derfor viktig og nødvendig at Stortinget gir sin tilslutning til dette nå, før vi tar sommerferie.
Svein Harberg (Høyre), 2014-06-19:
Kristelig Folkeparti og representanten Bekkevold skal ha ros for at de har stått fast på et standpunkt når det gjelder dette med statisk tak. Samtidig må jeg få lov til å utfordre representanten, for jeg oppfatter at både partiet og representanten veldig ofte er opptatt av å sikre mangfold, bredde og å få flest mulig med i ordningen, og her vil en altså si nei til akkurat det. Det ble snakket om dynamisk tak som incentiv til å få god økonomi. Nei, en kan bare øke kostnadene der, og så dekker staten 40 pst. av det når en ligger oppunder det taket. Det er ikke noe incentiv til å spare penger. Hva er hovedbegrunnelsen til at Kristelig Folkeparti ikke vil omfordele fra dem som tar en tredjedel av potten her, og til det mangfoldet som virkelig er der ute?
Svein Harberg (Høyre), 2014-06-19:
Takk for svaret, men jeg kjenner at jeg blir kraftig bekymret, for nå er representanten Bekkevold langt inne i budsjettforhandlinger, nær sagt, og det tar vi ikke her! Men jeg registrerer nå at representanten – i innlegg og replikksvar – sier at det må komme en økning i produksjonsstøtten, økning i rammen, for her skal de stadig få mer penger. Samtidig sa han vel i innlegget nå at han vil ha nullmoms på både papiraviser og digitale aviser. Jeg lurer på hvor i medie- og bokbransjen vi skal ta inn igjen de kjempestore summene Bekkevold nå lover fra talerstolen her.
Svein Harberg (Høyre), 2014-06-19:
Først en liten kommentar: Vi kommer nok til å kjempe for vår sak helt til avstemningen. Jeg trodde det var vanlig, og at man ikke ble så overrasket over at vi gjør det. Når saken er stemt over, skal vi forholde oss til det som ble vedtaket. Mitt spørsmål til Senterpartiet, som er en ivrig og konsistent forkjemper for mangfoldet, ikke minst ute i distriktene, er: Hvordan i all verden ser representanten for seg at en nå kan styrke mangfoldet ute i distriktene når en sier nei til den omfordelingen som faktisk er foreslått i denne saken?
Svein Harberg (Høyre), 2014-06-19:
De fleste har sagt det, og jeg vil gjenta det: Ja, vi slår fast at mediebransjen er inne i en ganske spesiell tid, en utfordrende tid. Det skjer mye, og det skjer fort. Jeg har også lyst til å gi støtte til representanten Aasrud, som var inne på at de har litt skyld i det selv også. De har vært på vent. Men jeg forstår det, for nå skjer utviklingen så fort at de ikke helt vet hvor de skal satse selv. På begynnelsen av 2000-tallet sa redaktørene selv at innen 2010 ville papiravisene være borte. Nå er det referert fra salen her i dag at VG nå sier at papiravisen kanskje er borte i løpet av et par år. Det er vanskelig å se hvordan dette utvikler seg, og det er utfordrende for bransjen, men vi tar nå viktige skritt som hjelper, med plattformnøytraliteten. Det dynamiske taket har vi tatt, men det kommer til å bli nye utfordringer for denne bransjen som vi ikke helt ser rekkevidden av i dag, og derfor blir det flere debatter framover. Disse nye plattformene gir nye muligheter og helt sikkert muligheter vi ikke har fanget opp ennå. Det diskuteres om ukeavisene bør inn under den samme ordningen, og da må vi få objektive og gode kriterier for å ta dem inn. De papiravisene som er igjen, og som er aktive, ser på nye måter å distribuere og etablere seg på. Det å se på kriterier og definisjon blir viktig. Jeg har merket meg at representanten Gullvåg er helt klar på hva som er nødvendig her. Det er de som kritiserer regjeringen. Det vil kanskje bety at vi må endre pressestøtten etter hvem som sitter i regjering. Nå må jeg si at jeg personlig ikke er helt sikker på om jeg har funnet dem som er så veldig positive til oss politikere sånn i det daglige, men skulle det være én av dem jeg har opplevd de siste årene, er det Vårt Land. Det har selvfølgelig å gjøre med politikkområder en har jobbet med. Det er ikke siste gang vi diskuterer dette her i salen. SV repliserte at det iallfall var ære til Høyre, som gikk ned med flagget til topps, fordi vi kjempet sånn i denne saken. Det tar jeg som en honnør, selvfølgelig, men vi må huske på at bakgrunnen for at denne diskusjonen er her, er at den forrige regjeringen la til rette for et statisk tak. Flere partier i salen har vært helt tydelige på at de ville ha det, og nå har de snudd. Da oppstår denne situasjonen. Helt til slutt i denne omgang – jeg hadde mye jeg skulle ha sagt akkurat nå – vil jeg anmode Arbeiderpartiet om å være med på å gjøre forslag nr. 2 om til et oversendelsesforslag. Det er det flere av partiene i salen som kunne tenke seg. Statsråden har sagt hun vil jobbe med det, men formuleringen i forslaget er litt upresis. Vi tror intensjonen blir ivaretatt, spesielt fordi statsråden har sagt hun vil jobbe videre med det.
Svein Harberg (Høyre), 2014-06-19:
Takk, president! Og takk til Arbeiderpartiet. Jeg tror mange av de tingene som Aasrud refererte til nå, er vi veldig enige om å se på. Da kan vi gjøre det i fellesskap. Det som jeg ikke fikk sagt noe om i sted, er den debatten som noen har brakt inn i dag, og som ikke er tema i dag, men som henger sammen med det vi diskuterer, og det er moms. Den ene etter den andre har vært her oppe og slått fast, og det var ikke noen bombe, at det må være plattformnøytralitet også i dette. Det må være målet. Så registrerer jeg at den ene etter den andre dukker opp, også fra regjeringspartiene som har sittet i åtte år, og som ikke gjort noe med det, og sier: Nå må vi få ned momsen på aviser. Det er spennende. Vi i Høyre har sagt at vi også har det målet. Vi har ikke sagt helt hvor vi skal lande. Det har statsråden lovet at hun skal komme tilbake til. Det er mange utfordringer ved å gjøre disse grepene fordi ting skal ses i sammenheng. Det gjelder støtte, og det gjelder moms. Det gjelder hvordan brukerbetaling skal håndteres, som er en av nøkkelløsningene for mediebransjen når jeg snakker med dem nå – de må få brukerbetaling på de nettløsningene de har, og de må få reklameinntektene tilbake til en ny plattform, som får stor bredde når de får gode ordninger. Så må vi se på argumentet for å ha en lav moms. Hva utløser dette av andre som også bør ha lav moms? Hvordan virker det inn på hele momsproblematikken i samfunnet når vi begynner å dra ut den ene etter den andre av det systemet? Hvordan påvirker det økonomien vår? Hva med litteraturbransjen, som venter på det samme? Hvilket nivå skal det være, og hvilke overgangsordninger skal vi ha? Jeg er glad for at noen partier her i dag har flagget helt klart hva de står for. Jeg håper at vi kan ha en diskusjon framover for å finne de gode, helhetlige løsningene på dette. Det blir utfordrende, både fordi det koster penger og skal inn i et budsjett, og fordi vi må lage ordninger som ivaretar alle grupper på en rettferdig og god måte. Det blir en spennende debatt.