Jan Tore Sanner (Høyre), 2004-11-25:
Optimismen er tilbake. Det er vekst i økonomien, det skapes nye arbeidsplasser, flere kommer i jobb, og velferden styrkes. Budsjettet for 2005 vil forsterke den positive utviklingen i norsk økonomi. Etter stortingsvalget i 2001 var det mange som spådde kaos og rot. I dag vet alle bedre. Regjeringen har vist lederskap og styringsevne gjennom en vanskelig tid. Da vi overtok i 2001, var arbeidsledigheten på vei opp, og Norge var på vei inn i en nedgangskonjunktur. Mange bedrifter slet på grunn av svekket konkurranseevne, et høyt rentenivå og altfor høye skatter. Dette skapte usikkerhet. Mange lokalmiljøer så med bekymring på fremtiden, og mange familier var usikre både i forhold til personlig økonomi og i forhold til fortsatt å ha arbeid. I dag er pessimisme snudd til optimisme. Nedgang er snudd til oppgang. Rekordlav rente, en konkurransedyktig kronekurs, moderate lønnsoppgjør og lavere skatter har bidratt til å trygge arbeidsplassene og til en sterk vekst i antall nyetableringer. Dette er viktig, for trygge arbeidsplasser er selve grunnlaget for velferdssamfunnet vårt. Vekst i mer å fordele og arbeid er nøkkelen til velferd for den enkelte av oss. Det står politisk strid om Regjeringens kurs. Fortsatt er det noen partier som tror at vi kan bevilge oss til en bedre fremtid, og som ikke ser sammenhengen mellom verdiskaping og velferd. Fortsatt er det de som mener at vi bare kan forsyne oss av vår felles formue som skal sikre morgendagens pensjoner og fremtidens generasjoner. På disse områdene er Regjeringen kompromissløs. Verdiene må skapes før de kan fordeles. Vi gambler ikke med rammebetingelsene for et næringsliv som er selve fundamentet for velferden vår, og vi tar et ansvar for dem som kommer etter oss. Statsbudsjettet for 2005 er det siste som skal behandles i denne stortingsperioden. Spådommen om at Regjeringen ville gå fra kabinettsspørsmål til kabinettsspørsmål, er gjort til skamme. Vi har funnet løsninger i Stortinget. Jeg skal ikke legge skjul på at det har vært krevende. Flere partier har bidratt til å finne gode kompromisser, og har derfor grunn til å være med og glede seg over den positive utviklingen vi ser på mange områder. «Budsjettforhandlingene i Stortinget i høst har vært de ryddigste i denne stortingsperioden», skrev Aftenposten på lederplass etter forliket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Form er viktig. I fjor tok vi et oppgjør med spillet ved å kreve at opposisjonen la frem sine alternative budsjetter før vi startet forhandlingene. Resultatet var en ryddig prosess, og forhandlingsperioden ble forkortet fra fem uker til fem dager. Jeg vil gi honnør til Fremskrittspartiet, og særlig til Siv Jensen, for ryddig opptreden i forhandlingene i høst. Forhandlingene var preget av respekt for hverandres smertegrenser og vilje til å finne gode kompromisser. Derfor kom vi frem til et resultat som alle partiene kan være stolte av. Avklaringen i høst har skapt klarere politiske skiller. De ikke-sosialistiske partiene har samlet seg om et budsjett som bedrer rammebetingelsene for næringslivet styrker velferden gjennom økt satsing på skole, helse, psykiatri og kommuner senker skattene for boligeiere, vanlige lønnsmottakere og næringslivet øker bistanden Det er interessant at det sosialistiske flertallsalternativet ikke har klart å bli enige om et felles opplegg i høst. Ifølge TV 2 spriker Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet med mellom 30 og 40 milliarder kr. Ikke nok med det, men lederne for de tre sosialistiske partiene har i TV-debatt etter TV-debatt lovet at de ikke skulle øke skattene. Det er verdt å merke seg at ikke engang i opposisjon klarer de å holde sine løfter, verken løftet om mer penger til mange gode formål eller løftet om ikke å øke skattene. Det ble som vi sa: Både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet foreslår skatteøkninger i 2005. Vi kan nå se konturene av hva sosialistene kan samle seg om. Reformarbeidet skal stoppes. Moderniseringen av offentlig sektor og valgfriheten vi har kjempet frem, skal reverseres. Mens vi fjerner boligskatten, vil sosialistene at folk fortsatt skal betale boligskatt. Mens vi holder rammen for Forsvaret, kutter sosialistene i forsvarsbudsjettet. Mens vi gir barnefamiliene valgfrihet, vil sosialistene ta kontantstøtten fra småbarnsforeldre. Mer enn 3 500 kr pr. måned vil Stoltenberg og Halvorsen ta fra familiene. Mens vi bedrer rammebetingelsene for næringslivet, øker sosialistene skattene. Mens vi fritar vanlige lønnsmottakere for toppskatt, mener sosialistene fortsatt at lærerne er noen rikinger som skal betale kakseskatt. Med budsjettforliket beholdes hovedprofilen i Regjeringens forslag: Velferden styrkes, skattene senkes, og skolen får et kunnskapsløft. I 2005 tar vi det første steg i den nye skattereformen. Den vil gi oss et flatere og mer rettferdig skattesystem. Marginalskatten på arbeid og kapital blir mer lik, og formuesskatten skal trappes ned. Sosialistene hevder at det er usosialt å senke marginalskatten. Mener virkelig Arbeiderpartiet at det er rettferdig at folk skal betale mer enn halvparten av siste krone i skatt? For Høyre er det et viktig prinsipp at alle skal få beholde minst halvparten selv. Det var også Arbeiderpartiets politikk den gangen Gro Harlem Brundtland var sjef. Men nå er det åpenbart at det er LO og SV som har overtatt sjefsstolen, og som styrer arbeiderpartiskuta mot venstre. Denne høsten har vi hatt en debatt om skatt og velferd. Sosialistene tror åpenbart at det er en motsetning mellom lavere skatt og bedre velferd. Her er det ingen motsetning, men en sammenheng. Lavere skatt trygger velferden. Ved å legge til rette for bedriftene øker verdiskapingen, og det blir mer å fordele. Lavere skatt bidrar også til at flere kan leve av egen inntekt og skape trygghet og velferd for familien. Sosialistisk Venstreparti har de siste ukene sittet på bakrommet og diktet opp en liste med velferdskutt de mener Høyre vil gjennomføre i neste stortingsperiode. Det er egentlig ganske skremmende at et parti som har ambisjoner om å overta Finansdepartementet, ikke har fått med seg at det er noe som heter økonomisk vekst. Eller er det slik at SV fortsatt er tilhengere av økofilosofien nullvekst? Sannheten er at Regjeringens politikk er dobbelt sosial. For hver krone vi har gitt i skattelette denne perioden, har vi brukt mer enn 2 kr på å bygge ut den offentlige velferden. Høyres politikk er derfor sosial både i nåtid og i fremtid. Vi satser penger i dag, og vi legger grunnlaget for lønnsomme arbeidsplasser som sikrer fremtidens velferd. Det betyr ikke at alle offentlige utgifter er hellige. Selvsagt må vi omprioritere, og selvsagt må vi hele tiden vurdere om ordningene fortsatt virker som de skal. Jeg tror at SVs utfall mot Høyre heller er et uttrykk for at partiet ønsker å fjerne søkelyset mot egen politikk. Sosialistisk Venstreparti utgjør nemlig den største trusselen mot velferden i Norge. Når sosialistene vil skatte arbeidsplassene ut av landet, blir det mindre penger til velferd. SV har gått imot det meste av ny olje- og gassproduksjon de siste tyve årene. Hadde SV vunnet frem, hadde det blitt langt mindre penger til velferd. Velferd er langt mer enn det vi bevilger over offentlige budsjetter. Velferd er også muligheten til å kunne leve av egen inntekt og skape trygghet for våre nærmeste. La oss se hvordan situasjonen har endret seg for en helt vanlig norsk familie der både mor og far er lærere, en familie som eier et lite hus og kanskje har 1,5 mill. kr i gjeld. Da Arbeiderpartiet styrte Norge, betalte de 7–8 pst. rente på boliglånet sitt, begge betalte toppskatt, de betalte boligskatt, og barna fikk altfor få undervisningstimer på skolen. Etter fire år med vår regjering har denne familien bedret sin økonomi med 70 000 kr. De betaler bare 2–3 pst. rente på lånet sitt, de betaler ikke lenger skatt på boligen, de betaler ikke lenger toppskatt, og barna har fått lengre skoledag og mer kunnskap i skolen. For vanlige norske familier betyr det mye hvem som styrer Norge. Til neste år vil et lærerektepar som hver har 380 000 kr i lønn, få 5 900 kr mindre i skatt, selv etter momsøkningen. Med Arbeiderpartiets alternative budsjett ville denne familien fått 4 500 kr i økt skatt. Dersom de har kontantstøtte, ville denne familien få svekket sin økonomi med ytterligere 36 000 kr. Dette handler om trygghet, velferd og valgfrihet for familiene. Jeg vil få lov til å ta opp regjeringspartienes forslag i sak nr. 4.