trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Flåtten (Høyre), 2006-05-16:
La meg først få lov å si til representanten Schjøtt-Pedersen, som lurer på hva vi gjorde i 1 400 dager i regjering, at han bare kan se seg rundt i norsk næringsliv for å se resultatene av det. Jeg tror det skulle være et tilstrekkelig svar. Jeg tror representanten Klungland må ha tatt feil manuskript. Han bruker fortsatt et manuskript fra valgkampen, mens vi debatterer noe helt annet. Jeg synes ikke det er noe godt argument mot medeierskap at Mamut – en bedrift som har medeierskap – går utmerket bra. Det burde være omvendt. Når det gjelder hans tall på fattige og hjemløse, er de faktisk direkte gale. Det er ikke riktig at antallet har økt. Tvert imot sank det i vår regjeringsperiode. Så til SV og Heikki Holmås, som fortsatt mener at de ansatte bare skal styre gjennom den lille muligheten de har gjennom å sitte i styrene. Han mener med andre ord at det er fagforeningene som skal bestemme hvem som skal ha denne påvirkningen, mens det vi vil, er at man skal utvide mulighetene for alle. Det som verken Klungland, Holmås eller, aller minst, Lundteigen lenger snakker om, er dette med aktiv næringspolitikk. Dette er en måte å aktivisere næringspolitikken på. Når Lundteigen snakker om betingelsene for personlig næringsdrivende, er mitt spørsmål tilbake: Hvorfor har ikke Lundteigen kommet med forslag om å forbedre betingelsene etter at hans parti kom i regjering, hvis han synes at de er dårlige? Tvert imot er de skjerpet. I tillegg til de sakene som Jan Tore Sanner nevnte, har man også skjerpet inn på lønnsfradraget for selvstendig næringsdrivende. Det som er sannheten, er at når det gjelder beskatningen for personlig næringsdrivende, har Senterpartiet ved sin deltakelse i denne regjeringen havnet i et meget slett selskap.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-05-16:
Forskjellsbehandlingen som representanten Lundteigen er opptatt av, kommer rett og slett vesentlig av at Lundteigens parti i regjering har bidratt til at skattereformen ikke gjennomføres, ved at formuesskatten avvikles.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-05-16:
Høyre er med i flertallet i denne saken. Jeg har lyst til å gi honnør til sakens ordfører, som på en utmerket måte har gitt oss et lite innblikk i markedsmekanismenes velsignelser, eller jeg vil ikke akkurat si velsignelser når det kommer fra SVs side, men hvordan prisdannelse virker i forhold til tilbud. Når det er sagt, skal jeg ikke stikke under stol at i stedet for å skyte på Fremskrittspartiet, burde representanten Holmås og SV se mer inn mot seg selv og hva de gjør, og ikke minst ikke gjør, på tilbudssiden. For det er jo utbygging som trengs, det er mer kraft som trengs. Det er helt riktig, som representanten Holmås sier, at med mer vann blir det mer kraft, og prisene vil synke. Det er vårt største problem. Men for øvrig synes jeg at han har en overraskende god innsikt i hvordan markedet fungerer. Så har jeg bare lyst til å si én ting: Det er noe som kan hjelpe ikke minst de mest vanskeligstilte hvis vi får en alvorlig strømkrise, og det er bostøtte, som er et effektivt og virkningsfullt middel. Jeg viser i den anledning til det som står i en merknad her, fra budsjettinnstillingen fra i fjor høst, at man bør vurdere å bruke bostøtten i en slik situasjon. For øvrig, som sagt, støtter vi flertallet.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-05-16:
La meg først gi honnør til interpellanten for å ha tatt opp denne saken. Den er viktig av to årsaker. Det er for det første fordi – som hun sier innledningsvis – alle ting går mye bedre i dette landet, og hver og en av oss og enda flere får større muligheter til å spare. Men det er også en annen side ved dette, og det er at sparingen også i disse såkalte strukturerte papirene er en finansiering av norsk næringsliv. Så hensynene her må jo være på den ene siden å ta vare på oss som kunder – vi skal primært ta vare på oss selv, men så skal vi også ha et godt regelverk som gir trygghet. På den annen side må ikke dette avskjære mulighetene til en finansiering for næringslivet. Det er de to tingene som må være på plass. Jeg skal ta opp noen forhold som interpellanten var inne på. Det gjelder for det første – som flere har vært inne på – skillet mellom selger og rådgiver. Jeg er ikke så sikker på at det er en veldig viktig nyanse. Det er noe med at folk skal føle seg trygge på banker og finansieringsinstitusjoner. Jeg tror at vi må ha et regelverk som gjør at folk føler seg trygge, enten det er rådgivere eller selgere, når de kommer til disse institusjonene. Slik jeg har forstått bransjen, arbeider man godt med å stille minstekrav så vel til finansielle rådgivere som til selgere. Man har innarbeidet det i bedriftene, i opplæringen; man har etikkundervisning. I det hele tatt vet man at man er i et viktig og vanskelig område for mange. Jeg tror også det er viktig med faktisk kunnskap. Dette er kompliserte papirer som gjør at det stilles store krav til dem som skal håndtere dette. Derimot tror jeg ikke det er slik som interpellanten gir uttrykk for, at skyhøy fortjeneste for noen behøver å være noe problem. En sunn og god konkurranse hvor kostnader og opplysninger om provisjoner er transparente, vil gjøre at noen fortsatt vil kunne tjene godt og mer enn godt. Men det synes jeg ikke spiller noen rolle hvis kundene får tryggheten og en god plassering, og at næringslivet får den finansieringen som de trenger. Nå har finansministeren sagt at hun har skrevet brev til Kredittilsynet, og at de vil komme med utkast til forskrift. Det er bra. Vi får se hva som kommer ut av det. Verdipapirmarkedslovutvalget – det heter vel noe så langt og vanskelig – har lagt frem et utkast til lovforslag som er ute på høring. Det er ett forhold der som jeg vil legge vekt på. Det er forholdet til verden rundt oss. Vi kan ikke ha og må ikke ha regler som er annerledes enn i EU og i den verden vi skal ha kontakt med. Nettopp av den grunn vil jeg advare litt mot en debatt som retter seg veldig mot høye provisjoner, stor fortjeneste osv. for institusjonene. Gi oss bare tryggheten gjennom regelverket, så vil en sunn og god konkurranse håndtere dette for både kunder og næringsliv.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
Vi har altså en sak her i dag hvor regjeringspartiene, som utgjør flertallet, tidligere i merknads form har vært meget positive til det som forslagsstillerne tar opp. Vi har gjennomført en høring, og høringsinstansene er veldig positive. Vi har ikke fått noen motsigelser der. Komiteens flertall har til og med i sin egen merknad skrevet en del om at det er positivt at bedrifter eies og styres av de ansatte. Likevel velger man altså å konkludere med at dette går man ikke videre på – forstå det den som kan. Jeg viser til det brevet som statsråden sendte til finanskomiteen, datert 16. mars, hvor hun bl.a. skriver følgende: «Bedriftsledelsen(og ansatte) kan få motiver til å fokusere mindre på langsiktig, bærekraftig utvikling av bedriften, og mer på kortsiktig verdistigning av selskapets aksjer, både gjennom økonomiske disposisjoner og i regnskapsføringen.» (og ansatte) Her føler jeg det ligger en betydelig mistenkeliggjøring fra statsrådens side av mange som er ansatt i norske bedrifter, og av mange bedriftsledere som jeg tror i samlet flokk er veldig opptatt av å sikre sine bedrifter et langt og godt liv. Det er jeg helt overbevist om. Og jeg syns denne mistenkeliggjøringen er noe underlig. På den annen side registrerer jeg hva flertallet skriver i sin merknad: «Bedrifter som eies og styres av de ansatte vil være opptatt av langsiktig lønnsomhet, fremfor kortsiktig avkastning.» Her bruker man altså en selvmotsigelse – det er to vidt forskjellige begrunnelser. Likevel leder dette til samme konklusjon, at dette er noe man bare vedlegger protokollen og ikke kommer tilbake til. Ut fra det som er blitt sagt fra bl.a. representanten Klungland i denne sal i dag, syns jeg det er noe underlig når man innleder med at man er positiv på enkelte områder, for så å slakte det. Kunne man ikke i hvert fall bedt Regjeringen senest i forbindelse med statsbudsjettet for 2007 legge fram en bred vurdering av tiltak som kan bidra til at flere ansatte blir medeiere i egen bedrift? Det ville vært positivt å få i hvert fall en bred debatt om mulige tiltak, og så kunne man sett om man kunne kommet noe videre. I stedet velger man altså å avvise det. Det syns jeg er noe underlig.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
Det kunne virke som om jeg bød opp finansministeren til dans, det får vi ha til gode!
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
Ut fra det siste innlegget ministeren holdt, kunne man kanskje få inntrykk av at det ville være en fordel i forhold til trafikksikkerheten hvis alle bilister i Norge hadde store, tunge biler. Men det var kanskje ikke det som var ment. Jeg har hørt at regjeringspartiene tidligere i debatten nå har sagt at de endringene som kommer, skal gjøres innenfor en provenynøytral ramme, altså at norske bilister samlet sett skal betale like mye avgifter. Man har til tider kanskje kunne fått inntrykk av at bilistene hadde noe positivt i møte, at de samlede avgiftene skulle ned, og at man skulle betale mindre inn til statskassen. Jeg vil gjerne bare få bekreftet fra statsråden at man faktisk ser for seg at norske bilister også i framtiden skal betale like mye i avgifter som man gjør i dag.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-16:
De ansattes medeierskap har mange sider. Det dreier seg både om identitet, forståelse for verdiskaping, forståelse for risikotaking og også motivasjon – det er faktisk veldig mange som finner det mer motiverende å male eget hus enn å male andres. Det dreier seg også om hvordan man skal beholde kompetansearbeidskraft når man står overfor nye utfordringer. Vi snakker ofte om et godt og aktivt næringsliv, men diskuterer veldig sjelden hvor viktig eierskapet er i så måte. Et aktivt eierskap er, slik jeg ser det, selve forutsetningen for et sterkt og utviklingsorientert næringsliv. Her dreier det seg ikke bare om å ha fokus på makt, men det dreier seg like mye om å ha fokus på utviklingen. Et aktivt eierskap er avgjørende for innovasjon og nyskapingsevne, og et aktivt eierskap er dermed ganske så avgjørende for norsk velferd på lang sikt. Jeg tror man trenger en diskusjon om hvordan man faktisk kan beholde et aktivt privat eierskap i Norge. Det å sikre ansattes medeierskap må være en uhyre viktig del av den diskusjonen. Som representanten Sanner var inne på, skattlegges eierskap i Norge i dag veldig tøft, og de rød-grønne har gjort det enda tøffere ved å beholde formuesskatten og redusere skjermingsfradraget, og da kommer selvfølgelig også utflyttingsproblematikken inn til en viss grad. Den vil nok bare gjelde noen få. Men de aller fleste norske eiere er små eiere som sitter ute i sine lokalmiljøer og identifiserer seg med disse, og de har egentlig ikke noe alternativ. De ønsker å bidra til en utvikling i sine lokalmiljøer, og den evnen svekkes ganske betraktelig på den måten. Studier viser også at Europa rett og slett kanskje har problemer med hensyn til utvikling, ved at man har en mye lavere både risikovilje og risikoevne enn man har i andre verdensdeler. Det er noe jeg tror man er nødt til å ta på alvor, og det å introdusere de ansatte som medeiere i bedriften er en viktig del av det. Så for meg er det nokså uforståelig at man bare avviser et slikt forslag og ikke drar det inn i en bredere diskusjon og tar det opp til vurdering. Det hadde fortjent en mye bedre behandling enn som så.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-16:
Man kan jo diskutere hensikten med en lang debatt, for det er ikke ett menneske i presselosjen og heller ikke i diplomatlosjen. Dette er en veldig spesiell debatt. Høyres representanter, ikke minst Sanner og Flåtten, har framstilt det slik at dette dreier seg om de mest grunnleggende spørsmål med hensyn til hvordan norsk næringsliv skal utvikles. Ifølge Sanner er det det grunnleggende spørsmålet hvordan det moderne arbeidslivet skal utvikles, dette forslaget handler om. Som representanten Holmås sa, har Høyre sittet fire år i regjering. I 1 400 dager har de hatt mulighet til å legge fram forslag om hvordan en skal møte det moderne arbeidslivet. Jeg har ikke sett noe slikt forslag. For det andre registrerer jeg at representanten Flåtten sier at her har Regjeringen en mulighet til å gi et lite, men viktig bidrag. Hvorfor gjorde man ikke det da man var i regjeringsposisjon? Hvorfor kom ikke dette lille, men viktige bidraget da Høyre i disse 1 400 dagene satt i regjering, da de hadde flertall sammen med Fremskrittspartiet og hadde full kontroll med hensyn til Kristelig Folkeparti og Venstre? Jeg så ikke noe slikt bidrag. Jeg mener ikke nødvendigvis at det hadde vært riktig, men man hadde altså full mulighet til det. Man gjorde det ikke. For det tredje, til diskusjonen om skattereformen. Den forrige regjeringen la altså fram en stortingsmelding om en skattereform. I den stortingsmeldingen så jeg ikke ett forslag om at man skulle iverksette tiltak for å stimulere ansatte til å eie aksjer. Tvert imot, noe av det som preget den stortingsmeldingen, var at man foreslo å fjerne alt som fantes av fradragsordninger – litt uspesifisert. Man ville ikke fortelle før valget hva man skulle kutte, men man skulle kutte. Det var ikke snakk om å etablere noen nye slike ordninger. I dag mener man at det er helt uinteressant hva Per-Kristian Foss, Sanners mednestleder i Høyre, mente da han satt som finansminister. Jeg synes faktisk ikke det er uinteressant å se på hva som var praksis for et halvt år siden, og heller ikke på hva som var praksisen til Fremskrittspartiet, som da hadde stor innflytelse på politikken. Men så er det et viktig moment: Det er en prinsipiell forskjell på høyresidens og sentrum-venstresidens argumentasjon med hensyn til innflytelse. Arbeiderpartiet har sammen med SV alltid argumentert for at de ansatte skal ha innflytelse i kraft av den arbeidskraft man bidrar til utviklingen av bedriften med, og ikke bare i kraft av at man skyter inn kapital. Det har høyresiden kjempet massivt mot fra første dag. Riktignok har de etter hvert gitt seg noe når det gjelder spørsmålet om bedriftsdemokrati. For oss er det altså slik at de ansatte skal sikres innflytelse gjennom bedriftsdemokrati i kraft av at de bidrar til utviklingen med arbeidskraft, og ikke at de må kjøpe seg inn i en minoritetsposisjon for å få en skinninnflytelse i virksomheten.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-16:
Det er grunn til å gi representanten Marianne Aasen Agdestein honnør for å ta opp dette alvorlige temaet i dagens interpellasjon. Det er alvorlig, som interpellanten sa, å forvalte andres penger, og det er grunn til å merke seg at vi dessverre har sett eksempler på at enkelte selskaper har opptrådt langt utover det etisk forsvarlige i måten de har håndtert andres penger og opptrådt overfor sine kunder på. Jeg mener det er viktig å understreke tre forhold, som også interpellanten var inne på: For det første må alle kostnader være kjent. Det må være full åpenhet om provisjon og kostnader. Det er viktig at det blir gitt et pålegg om en slik åpenhet, slik man også har i andre sammenhenger i finansmarkedet, og, som statsråden også pekte på, det er viktig at man både har kunnskap om kostnadene og om hvilken risiko man pådrar seg, både i forhold til den investeringsrisiko man har, og den risiko man har hvis man trer ut av avtalen på et tidligere tidspunkt enn opprinnelig forutsatt. Det andre er det med å skille mellom rådgivning og salg. Jeg tror det er helt riktig, som både interpellanten og statsråden har vært inne på, at en kunde forholder seg til en rådgiver i mange sammenhenger som om det er en nøytral part som søker å ivareta kundens beste. Da blir det helt feil hvis den såkalte rådgiveren har eget salg til fordel for seg selv og/eller sin institusjon for øye. Derfor er det viktig å skille mellom disse funksjonene, og jeg synes det er en god idé, slik interpellanten har tatt til orde for, at her må det være et krav om å benytte tittelen selger og ikke rådgiver. Det tredje viktige momentet er spørsmålet om hvilken kunnskap selger har. Det vil her ofte være snakk om store penger som skal forvaltes – i alle fall store penger for den enkelte kunde – og det må skje på en betryggende måte, ved at den som kunden forholder seg til, må ha kunnskap om de forhold som han overfor kunden gir inntrykk av å ha kunnskap om. Derfor er det grunn til å tenke igjennom hvilke krav som skal stilles til selgers kompetanse for å opptre i dette markedet. Jeg merket meg at statsråden her har satt i gang et arbeid for å vurdere konsesjonskrav knyttet til virksomheten. I det forutsetter jeg også at man vurderer aktuelle kompetansekrav for dem som opptrer. Jeg vil gjerne be finansministeren om nettopp, som interpellanten sier, å utvikle et strengere lovverk og ikke minst utvikle strengere reaksjoner mot dem som opptrer uetisk. Jeg er tilfreds med at finansministeren varsler at hun følger dette opp, og at hun har satt i gang et viktig arbeid med det. La meg også, som flere har vært inne på, understreke at det er viktig og positivt at næringen selv har tatt tak i det, bl.a. gjennom årskonferansen i Finansnæringens Hovedorganisasjon og det engasjementet som FNHs leder, Gunn Wærsted, har hatt, og de klare signalene som hun har gitt overfor næringen. Jeg forutsetter at statsråden vil komme tilbake til Stortinget med disse spørsmålene på en egnet måte, og føler meg helt sikker på at interpellanten vil ha et våkent øye på all utvikling på området.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-05-16:
Representanten Holmås har nå på en forbilledlig måte lagt fram flertallet i komiteens syn på dette forslaget. Jeg skal bare knytte noen få ytterligere kommentarer til selve saken. Den viktigste årsaken til høye strømpriser i Norge pr. dags dato er, slik Heikki Holmås sier, mangel på kraft i markedet. Vi importerer dyrere kraft fra utlandet, fordi vi ikke har nok selv. Her kan jeg bare si at i motsetning til den forrige regjeringen tar denne regjeringen denne saken på ytterste alvor. Det er jo også litt underlig, om man kan si det slik, at Fremskrittspartiet støttet den forrige regjeringen, som ikke løftet en finger og ikke gjorde altfor mye i forrige periode – og nå er vi der vi er i dag. Arbeiderpartiet er opptatt av kraft og strømpriser, og det er flere virkemidler som er tatt i bruk eller skal tas i bruk for å lempe på den situasjonen vi nå er i. For det første skal eksisterende konsesjoner til gasskraftverk videreføres. I tillegg er det gitt konsesjon på Tjeldbergodden, hvor vi også har sagt at staten skal være med på finansieringen av rensing. Som representanten Holmås var inne på, jobbes det under høytrykk med å få på plass et nytt regime for å øke tilgangen på ny fornybar energi. Men noe som derimot ikke er aktuelt, er å bygge atomkraftverk i Norge, slik vi har hørt andre foreslå tidligere, i forrige uke. Jeg kan ikke la være å si at jeg på mange måter synes at noen av disse forslagene fra Fremskrittspartiet er noe pussige, enten det handler om et variabelt avgiftsregime på drivstoff, som vi hørte om tidligere i år, eller det handler om elavgiften. De av oss som opererer opp mot den virkelige økonomiske verden, kunne ha innlatt seg på mye polemikk og kommet med mange festlige eksempler på hvordan dette ville slå ut. Men siden det er 17. mai i morgen og folk har lyst til å dra hjem, skal jeg la det ligge i denne omgang. Jeg er selvsagt bekymret for folk med dårlig råd, som vil slite og sliter når strømprisene blir høye. Men dette må løses på andre måter, bl.a. gjennom de tiltakene som både Heikki Holmås og jeg selv har vært inne på, og ikke gjennom å redusere inntektene til fellesskapet, slik Fremskrittspartiet foreslår, spesielt når vi ikke vet om disse avgiftsreduksjonene vil komme forbrukere i Norge fullt ut til gode. Jeg tror jeg avslutter med det, og så venter vi spent på å høre hva begrunnelsen er for at dette er et smart forslag i denne omgang.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
Eg synest det er litt underleg at finansministeren ikkje har noko reknestykke knytt til desse påstandane som kjem fram her. Eg synest også det er litt underleg at ein hevdar at ein avgiftsreduksjon i Noreg, med 4,6 millionar innbyggjarar, skal påverke straumprisen i heile den nordiske marknaden omtrent like mykje som avgiftsreduksjonen, og ikkje berre i den nordiske marknaden, men også i Polen, Russland og Tyskland. Det vil eg ha litt utdjuping av frå finansministeren. Det er absolutt i strid med det desse forskarane frå SSB har rekna seg fram til, og dei har gått grundig gjennom desse problemstillingane. Så eg vil ha ei utdjuping frå finansministeren: Korleis kan du hevde det som du hevda, at ein avgiftsreduksjon i Noreg vil påverke prisen i heile den nordiske marknaden?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Gjerne det, Leirstein!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Først bare en liten kommentar til dette med tyngden og størrelsen på biler. Det vil være slik, sett fra bare et sikkerhetssynspunkt, at hvis alle kjører i store tunge biler, blir problemstillingen litt annerledes enn hvis noen kjører i små, lette biler og noen kjører i store, tunge biler. Poenget med dette sikkerhetsmomentet vil være at hvis vi får bilparken til å se omtrent lik ut, med biler som ligger rundt den samme vektklassen, har man en sikkerhetseffekt av det. En stor, tung bil er i seg selv en mye større forurenser og et bidrag til klimautslipp enn en liten, lett og bensingjerrig bil. Det er to momenter i den samme debatten. Så til det som vi skal gjøre i forbindelse med omlegging av bilavgiftene. Nei, vi har ikke lovet noen stor reduksjon i bilavgiftene. Vi kommer til å legge fram et forslag som inneholder omtrent det samme provenyet som i dag. Det er et godt utgangspunkt. Diskusjonen om hva vi skal prioritere i forhold til hvilke skatter og avgifter vi eventuelt skal redusere, er en annen sak. Der vil Fremskrittspartiet sikkert ha noen andre prioriteringer enn det denne regjeringen har.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg synes representanten Gitmarks åpningsreplikk var en invitasjon til et videre borgelig samarbeid som et alternativ til denne regjering. Men representanten får nyte friheten så lenge det varer. Så til denne sammensetningen. Når det gjelder diskusjonen om vektklasser og størrelser på biler og sikkerhet, vil det selvfølgelig være slik at familier har litt ulike behov. Men det er en fordel om man har et avgiftssystem som ikke oppfordrer folk til å kjøpe tyngre biler enn det de i utgangspunktet har behov for. Derfor har vi gjort en viss opprydding i det avgiftssystemet som vi har hatt. Det er et viktig poeng både utslippsmessig og også sikkerhetsmessig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Jeg har ikke gått inn i spørsmålene rundt hva slags andre typer stimulanser en eventuelt skal ha for enten å stimulere folk til å kjøpe elbiler eller andre biler som kan gå på biodrivstoff, osv. Jeg synes det er interessant det de har fått til i Sverige på dette feltet. De har brukt et bredt spekter av virkemidler for å få til det. Vi følger nøye med på det. Men samtidig er det slik at når det gjelder disse nye E85-bilene, er, så vidt jeg husker, ca. 20 pst. av nybilsalget i Sverige i denne kategorien. Det betyr at en del av de virkemidlene som man har vært litt romslig med i det øyeblikket man har introdusert en ny teknologi, plutselig kanskje må strammes inn igjen, fordi det går på bekostning av andre typer miljøhensyn. Men jeg skal se på flere typer virkemidler her, slik at vi kan få litt mer fortgang i investeringen i en mer miljøvennlig bilpark. I stor grad vil det dreie seg om hvordan man kan introdusere ny teknologi. Når den har etablert seg og fått en betydelig markedsandel, vil kanskje rammebetingelsene bli litt endret igjen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Jeg har bare en kort kommentar, fordi innstillingen og saksordførerens innlegg gjør veldig godt greie for det som også er Regjeringens syn i denne saken. Så jeg har bare noen få merknader til noen momenter som har vært framme i debatten så langt. For det første er det ikke slik at vi nødvendigvis kan produsere oss ut av en mangel på elektrisk kraft. Det er rett og slett slik at vi må husholdere med den kraften vi har, på et annet vis. Særlig er det veldig mange av oss som bruker elektrisitet, noe av den reneste kraften man kan få, til direkte oppvarming, og det er en veldig lite klok måte å stille seg på. Så vi må gjøre flere ting: Vi må produsere ny fornybar energi. Der har vi i Norge fremdeles en lang vei å gå, men Soria Moria-erklæringen er veldig ambisiøs på dette. Vi må også sørge for å husholdere med elektrisk kraft på en slik måte at vi ikke bruker den til oppvarming, men at vi bruker andre kilder til oppvarming. Da vil vi være i en situasjon hvor vi har en bedre sammensetning av det som er energiforbruket i Norge. Dette er spørsmål som Regjeringen jobber med. Det er Stortinget kjent med, og vi kommer tilbake så fort vi er klare.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Jeg tror ikke jeg skal legge fram noen regnestykker for representanten her på stående fot. Men det som henger helt klart sammen, er at hvis man går inn med en prisreduksjon i et marked hvor det er knapphet, og hvor det fremdeles er slik at det er en stor etterspørsel etter denne varen, vil en avgiftsreduksjon i seg selv ikke nødvendigvis komme kunden til gode, men like gjerne bety at overskuddet til de kraftselskapene som tilbyr kraft, går opp. Det er en enkel logikk, og det er det svaret går ut på. Og det er det veldig vanskelig å regne seg bort fra. Da ville det være slik at en eventuell avgiftsreduksjon og det man bruker på det, mye mer effektivt kan brukes på bostøttetiltak til dem som rammes mest av at strømmen blir dyrere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Jeg har ikke gått inn og sett på de beregningene fra Statistisk sentralbyrå som representanten her viser til. Men det er slik at prisen på strøm i det nordiske markedet fastsettes i et marked. Norsk strøm går inn i det samme markedet, og selv om vi reduserer avgiften på norsk energi, vil prisfastsettelsen likevel kunne påvirkes, uavhengig av hva en avgiftsreduksjon ville være. Slik er det når man har lagt om energiloven og har et felles nordisk marked. Hvis representanten har behov for grundigere regnestykker bak dette, vil jeg gjerne komme tilbake til det. Representanten kan bare sende meg et skriftlig spørsmål.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Som representanten Aasen Agdestein er inne på, er dette et område som Regjeringen og Finansdepartementet er opptatt av å følge veldig nøye. Det er også derfor vi har gitt dette oppdraget til Kredittilsynet. Det kan være mange tegn i det som er avdekket gjennom pressen f.eks. når det gjelder provisjoner og hva slag butikk det er for finansinstitusjonene å selge denne typen produkter, som tilsier at det er for dårlig konkurranse, for lite gjennomsiktighet i forhold til betingelsene, og at det er vanskelig for kundene å orientere seg og sammenlikne de ulike produktene. Det er også noe med måten man omtaler dette på: nærmest som en garantert spareform. I det øyeblikket en kunde kanskje plutselig kommer i knipe og må ta ut sparepengene før kontraktstiden er omme, så kan man være i en helt overraskende situasjon hvis vedkommende kunde ikke fullt og helt har forstått hva man gikk inn på. Hvis man da også har hatt på følelsen av man satt overfor en uhildet rådgiver, som i realiteten var en effektiv selger, så kan man ytterligere ha kommet i en situasjon der man gikk inn på en kontrakt som man ikke overskuet. Siden dette er et produkt som nå har et omfang på 50 milliarder kr, tilsier det også en ekstra årvåkenhet. Hvis finansnæringen selv er oppmerksom på dette og setter høye etiske krav og standarder for seg selv, så hjelper selvfølgelig det. Hvis det er behov for en mer oppdatert og bedre lovgivning her, så kommer vi tilbake igjen til Stortinget med det. I tillegg tror jeg at jo mer som skrives om det, jo mer oppmerksom blir kunden på at andre har følt seg lurt ved å inngå liknende kontrakter, og jo mer opplyst blir man i forhold til hva slags produkter som finnes. Med de tre virkemidlene burde man komme ganske langt i forhold til å opplyse kundene, og deres behov for informasjon når en såpass omfattende beslutning skal tas.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-16:
Jeg tror ikke det er noe behov for å forlenge denne debatten utover det som allerede er sagt, for debatten viser jo at det er bred politisk enighet rundt å få bedre mulighet til kontroll og innsyn i hva dette dreier seg om, og bedre klargjøring av hva som er det reelle kundeforholdet. Men til syvende og sist vil det jo alltid være slik at det er den enkelte kunde som har ansvar for egne handlinger. Det vi kan sørge for, er at informasjonen man får, og måten dette skjer på, gir et så godt overblikk som mulig for å kunne ta beslutninger. Interpellanten har tatt tak i et marked som er stort, der vi har altfor mange eksempler på fortjeneste for dem som selger slike sammensatte produkter, som er veldig store, og der vi har for mange eksempler på at noen har gått inn i et kundeforhold der de ikke har hatt oversikt over hva som var baksiden av medaljen. Så det jobber vi videre med, og hvis det er nødvendig, kommer jeg tilbake til Stortinget med forslag om endringer i lovverket. Uansett vil dette være en sektor som vi følger nøye med på.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
La meg, når vi snakker om bilavgifter og CO2, få lov å berømme finansministeren for at det faktisk var en SV-finansminister som bidrog til at avgiftene på bioetanol nå er fjernet. Men så må jeg uttrykke et ønske om at denne ordningen blir varig, også dersom den blir en suksess. Det kan jo tyde på at når naturgass nå er i ferd med å bli tatt i bruk i Norge i noen grad, kommer den til å bli avgiftsbelagt. La oss håpe at så ikke skjer med bioetanol. Man har i årevis hatt et mål om å redusere CO2-utslippene fra den norske bilparken. Etter min oppfatning har dette vært en symbolpreget politikk. Det har vært snakk om elbiler og småbiler og hydrogen osv. Jeg tror vi kan være enige om at det ikke har ført til særlig mye reduksjon i CO2-utslippene. Å redusere CO2-utslippene pr. kjørte kilometer i personbil er enkelt, det handler bare om at jo mindre bilen veier, jo mindre CO2 slipper den ut. I lys av det synes jeg det er underlig at Gitmark legger så stor vekt på trafikksikkerhet som han gjør i sitt innlegg, all den tid forslaget til Venstre og Høyre ikke kan forstås på noen særlig annen måte enn at de ønsker et avgiftssystem som kun er basert på CO2. Jeg tror at årsaken til svikten i den eksisterende politikken på dette området er at man ikke har gitt noe troverdig incitament til dem som har mest bruk for bil. Både Micaelsen og Gitmark var inne på det. Dette er familiene i distriktene, og finansministeren sier at folk ikke skal kjøpe en tyngre bil enn de har behov for. Er det Finansdepartementet som vet hvilken bil enkeltmenneskene og familiene i norske distrikter har behov for? Jeg tror at elbiler kan bli så billig de bare vil – når mamma og pappa og to barn skal på jobb, barnehage og skole om formiddagen og korøvelse, hockeytrening og bridgeklubb på ettermiddagen, og de bor to mil unna alt dette, ja da blir det uaktuelt å kjøpe elbil uansett hva den koster. Jeg tror at det eneste fornuftige man kan gjøre, er å innføre et avgiftssystem som gjør trygge og miljøvennlige familiebiler lettere tilgjengelig for folk flest, og da nytter det ikke å basere avgiftssystemet ensidig på CO2-utslipp, man må også ha andre forhold inn i bildet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
Jeg har et veldig kjapt og enkelt spørsmål til finansministeren. I brev til komiteen skriver finansministeren at en elavgiftsreduksjon bare vil bli oppveid av en tilsvarende økning i kraftprisene og dermed ikke vil tilfalle forbrukerne noe som helst. Ifølge de tallene jeg har sett, bl.a. fra SSB, har strøm en priselastisitet på minus 0,05. Det betyr at én prosent økning i strømprisen gir en reduksjon i forbruket på 0,05, og motsatt. Det betyr at en endring i elavgiften vil gi en marginal endring i strømforbruket. Da spør jeg: Hva slags priselastisitet tror finansministeren gjelder for strøm, når hun klarer å påstå at det faktisk vil være en prisjustering som oppveier elavgiftsreduksjonen og gjerne vel så det?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-16:
Det er behov for å oppklare en del åpenbare misforståelser, som spesielt representanten Klungland ynder å framstille. For eksempel kunne det vært interessant å følge opp debatten om hva Klungland selv sa da han forstod at det ville bli krav om CO2-rensing på gasskraftverk. Da sa han: Prisene vil gå i taket, industrien vil flytte ut. Det er den politikken Regjeringen nå fører. Den skal ha krav om CO2-rensing på gasskraftverk. Når det gjelder kraftmarkedet, er jeg helt enig med Lundteigen. Selvsagt må en ha et marked som fungerer både på etterspørsels- og på tilbudssiden. Problemet er at en har ikke hatt det i det siste. En har ikke hatt det på 15 år. Når det gjelder tillatelse til å øke kraftproduksjonen, har det blitt strupt av politikerne, så man har et fritt marked på etterspørselssiden, men ikke på tilbudssiden. Dermed får en også en kunstig prissetting, som gjør at prisene blir mye høyere enn det en ellers ville hatt. Da viser jeg igjen til representanten Klungland, som selv har stemt imot full utbygging av Sauda, men halvert det, og stemt imot en masse vannkraftprosjekter. Det er blitt avslått minst 5 TWh på vannkraftprosjekt på Stortinget bare de siste ti årene. I tillegg har vi så urimelige krav for gasskraftverk at det blir ikke bygd. Det nytter ikke å vise til at en skal bidra til CO2-rensing når alle sier at hvis ikke staten tar 100 pst. av den kostnaden, er det ikke aktuelt å bygge noe som helst. Da blir det en feilslått politikk fra Regjeringens side. Da er det på kort sikt kun elavgiften som kan gjøre noe direkte med strømregningen til folk. Da er det helt legitimt å foreslå å redusere den, i alle fall når priselastisiteten er så lav på det produktet at det ikke vil ha særlig utslag på forbruksetterspørselen, og dermed heller ikke ha noe særlig utslag på priskurven. Jeg har ennå ikke hørt en eneste fra regjeringspartiene argumentere med at det jeg sier om priselastisitet, er feil. Hvis dere gjør det, skal jeg være med og gå inn i en debatt om det er riktig å redusere elavgiften. Men så lenge dere ikke kan påvise noe annet, får dere slutte med den synsingen, fordi det er irrelevant i debatten. Kom med tall og diskuter tall, og ikke kom med synsing. Når det gjelder økt kraftproduksjon, skal jeg være med og stemme for stort sett alt dere foreslår, men da må dere i alle fall komme med forslag til Stortinget. Det har heller ikke kommet ennå – åtte måneder etter at dere kom til makten.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2006-05-16:
Jeg er veldig glad for at finansministeren gir et så godt og utfyllende svar som hun gjør, og at hun varsler at det vil komme tiltak på dette området. Det noen kanskje kan spørre seg om, er hvorfor det er så viktig at politikerne må mer på banen enn det vi har sett de siste årene. For meg dreier dette seg om at det å forvalte andres penger er en alvorlig sak i seg selv. Den som låner bort penger for at andre skal investere dem, må være trygg på at dette skjer på en skikkelig måte. Punkt 2. Jeg mener at dette markedet er blitt svært stort. Det forvaltes så mye penger, og det er snakk om så store summer som enkelte tar ut i utbytte i en del av disse firmaene – oppimot 60–70 mill. kr i året – at det er åpenbart at fortjenesten er skyhøy. For det tredje har vi som politikere ansvar for at konkurransen fungerer optimalt i finansmarkedet. Aktørene må oppleve at konkurransen er sunn og rettferdig, og at det er full åpenhet omkring alle kostnader. Først da kan kunden orientere seg og velge det beste tilbudet. Dessuten er jeg redd for at et for sløvt regelverk gir spillerom for useriøse aktører. Det kan i sin tur lett føre til finansskandaler, og en slik situasjon bør vi gjøre alt for å unngå. Jeg mener derfor at en fornuftig utforming av regelverket og et effektivt oppsyn av markedet bør skje så raskt som overhodet mulig.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2006-05-16:
Jeg tar meg den frihet å konstatere med en viss glede at i hovedsak har de som har tatt ordet, støttet intensjonen i denne interpellasjonen, og det er jeg veldig glad for. Selv om Fremskrittspartiet legger inn sine premisser, oppfatter jeg vel at det går innunder mye av det samme som jeg selv mener. Likevel vil jeg kommentere akkurat dette med selgere og rådgivere, fordi jeg mener at det å kalle seg rådgiver i dette markedet gir en falsk trygghet. Når yrkestittelen er villedende i stedet for veiledende, mener jeg at det er på tide å endre den. Dette med store utbytter ble også kommentert. Jeg har ikke noe personlig imot at firmaer gir store utbytter til sine ansatte eller eiere. Men kombinasjonen skjulte gebyrer, skjulte kostnader og store utbytter gjør meg urolig, for da fungerer ikke markedet, og man kan mistenke at man melker kunder, uten at de egentlig forstår det selv. Oppsummert oppfatter jeg denne debatten som at Finansdepartementet og Kredittilsynet kan være trygge på at de har solid ryggdekning i Stortinget for å gjøre en solid jobb omkring dette temaet.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-02-14:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Innledningsvis vil jeg si at jeg ikke har noe problem med å være enig i mye av det som ble sagt i starten om de generelle forholdene rundt konkurransepolitikken og forbrukerhensyn. Statsråden var også inne på at konkurranse gir effektiv ressursbruk, og at det er et viktig hensyn å ta i samfunnsutviklingen generelt. Hun var inne på dette å ha et religiøst forhold til konkurranse. Det kan jeg umiddelbart slå fast at vi ikke har. Vi er også av den oppfatning at konkurranse er et viktig virkemiddel og ikke et mål i seg selv. Vi er også veldig enig i det som statsråden sa, at konkurranse er viktig for å sikre nyskaping og teknologiutvikling, og at det er et viktig verktøy i næringspolitikken. Når det gjelder anbudsdiskusjonene som statsråden var inne på i forhold til Jernbaneverket, persontransport, helse og omsorg, er det ingen tvil om at disse områdene er innenfor det som det offentlige har ansvar for. Men jeg tror også vi har mange eksempler på at selv om det offentlige har ansvar for noe, vil konkurranse brukt på en fornuftig måte kunne gi mer igjen for de pengene som det offentlige bruker. Det ville også kunne gi større valgfrihet for forbrukerne og kundene, selv om det er innenfor et offentlig ansvar. Men det som jeg oppfatter som en ny kurs, er de vedtakene der Regjeringen har omgjort Konkurransetilsynets beslutninger. Jeg mener at når statsråden i sine omgjøringsvedtak klart gir uttrykk for at man deler Konkurransetilsynets vurderinger, både i Statkraft-saken og i Prior-Norgården-saken, signaliserer man en mye større tilbøyelighet til å ta andre hensyn enn forbrukerhensyn. For Konkurransetilsynet har jo begrunnet sine vedtak ut fra forbrukerhensyn både når det gjelder Statkraft og når det gjelder Prior-Norgården. Det betyr at vi har en mer forbrukerfiendtlig politikk. Det betyr at store selskaper lett vil kunne argumentere med andre begrunnelser enn det som er bra for forbrukerne. Det ble i Statkraft-saken gitt uttrykk for at det industrielt sett var gode løsninger. Det vil alltid være et argument i en oppkjøps- og sammenslåingssituasjon. Det er ingen bedrifter som slår seg sammen uten at det er en industrielt god løsning. Jeg tror også at når det gjelder offentlige innkjøp, blir det spennende å se hvordan behandlingen av den saken blir i næringskomiteen. Det er høring i den saken i morgen. Det at kommunene har en veldig dårlig praktisering av det regelverket som statsråden viste til i forhold til anbudsplikt, mener jeg er en veldig dårlig grunn til å akseptere at det ikke er konkurranse når det gjelder offentlige innkjøp. Det går på dette med kameraderi og korrupsjonsrisiko. Når man unntar så store mengder innkjøp fra offentlighet og konkurranse, øker også risikoen for at man har uheldige tilstander knyttet til disse innkjøpene. Så når vi kommer inn på de konkrete tingene, føler jeg ikke at statsråden har beroliget oss i forhold til kursendringer, sånn som det er presentert.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-02-14:
Jeg vil takke både statsråden og dem som har holdt innlegg i debatten i dag. Jeg registrerer at representanter fra de nåværende regjeringspartier, kanskje med unntak av representanten Vaggen Malvik, har moderert sin retorikk noe på konkurranseområdet. Og jeg registrerer også at det er bred enighet om at konkurranse er et fornuftig virkemiddel for helt standard forbrukerområder. Jeg merket meg det som statsråden sa, at konkurranse gir nyskaping og teknologiutvikling. Det er jeg helt enig i. Men da blir det veldig underlig når Regjeringen og regjeringspartiene har et så dogmatisk forhold til enkelte områder innenfor offentlig tjenesteproduksjon, for hvis man ønsker nyskaping og teknologiutvikling på disse viktige områdene, er det ganske åpenbart at konkurranse vil kunne være et virkemiddel for å oppnå det. Og da er det selvfølgelig slik som representanten Oppebøen Hansen understreket, at rettferdig fordeling og like muligheter for alle er viktig. Men det er jo en selvfølgelighet, og det er en politisk beslutning som kommune, storting og fylke tar. Det er likevel fullt mulig å benytte konkurranse for å sikre økt innovasjon og økt nyskaping innenfor tjenesteproduksjonen i offentlig sektor. Det tror jeg er ganske åpenbart. Og jeg tror vi har mange enkelteksempler fra forrige periode som viser at her er det muligheter som nå regjeringspartiene av ideologiske grunner frasier seg. Det tror jeg gir et betydelig velferdstap over tid. Så registrerer jeg at representanten Vaggen Malvik kom fram med den skepsisen til konkurranse og forbrukerhensyn som vi kjenner fra Sosialistisk Venstreparti bakover i tid. Jeg tror det er politisk uenighet på det området, og det blir veldig spennende å se om dette er en politikk og en linje som også statsråden og Regjeringen vil følge videre. Jeg er redd for at vi nå ser konturen av en ny konkurransepolitikk. Det framgår ikke direkte av regjeringserklæringen, og det framgår ikke direkte av det vi har sett i proposisjonene. Men jeg tror vi ser konturen av en ny praktisering i forhold til fusjonsvernet, og jeg tror vi vil kunne se at man overkjører Konkurransetilsynet med mange forskjellige begrunnelser i fusjonssakene. Jeg registrerer f.eks. at representanten Eldegard mente at fusjonen mellom Prior og Norgården var bra for forbrukerne, til tross for at hensynet til forbrukerne er det viktigste grunnlaget for at Konkurransetilsynet har gått mot fusjonen. Det er klart at når man får lov til å fusjonere og oppnå dominerende posisjoner i markedet, med mange forskjellige begrunnelser, er det et signal til de bedrifter som nå ser på den muligheten og plukker opp de oppkjøpsmuligheter i markedet som kan begrunnes ut fra økt lønnsomhet gjennom en dominerende stilling. Det tror jeg norske forbrukere vil tape stort på. Debatten i dag har vært positiv i forhold til hovedlinjene i konkurransepolitikken, som det var et formål å få avklart. Og så får vi se av praktiseringen av dette i månedene som kommer, hvordan politikken faktisk blir.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-14:
Eg vil jo minne om at den utfordringa som ligg i konkurranselova no, med dei endringane som vart gjorde i førre periode, er at det ligg til statsråden fyrst – med mindre eg er ueinig i dei konkurransefaglege vurderingane i § 16 –å måtte vurdere dei konkurransefaglege argumenta opp imot samfunnsmessige konsekvensar, og det er då eg brukar § 21, og Kongen i statsråd gjer om eit vedtak. I ein del av desse sakene har det ikkje vore tvil – f.eks. gjekk Prior frå å ha ei dominerande stilling på 60 pst. til ei stilling på 75 pst. Det går ikkje an å vere ueinig i at dei styrkte si stilling som dominerande aktør i eggmarknaden. Men så må vi diskutere den problemstillinga opp imot dei samfunnsmessige konsekvensane. Og då brukte vi landbruksfagleg bakgrunn for det og sa at med den WTO-avtalen som vi kan ane konturane av, uavhengig av kven som sit i regjeringskontora, ser vi at det blir endringar i landbrukspolitikken. Det utfordrar vår landbrukspolitikk, det utfordrar våre aktørar på landbruksmarknaden, og vi meiner at det måtte vi ta omsyn til då vi gjorde om den saka. Men så vil eg seie at konkurranse og forbrukarinteresser er veldig mykje meir enn pris. Og det synest eg representanten Hansen og Høgre gløymer. Så er det slik at synet på konkurranse i marknaden er avhengig av kor ein ser det frå. Lat meg ta Posten som eksempel og fortelje ei historie frå valkampen. Vik Høgre fekk i år ikkje sendt ut sitt reklamemateriell frå sin eigen heimkommune, fordi rasjonaliseringa og effektiviseringa i Posten, som skulle liberaliserast ytterlegare ved førre regjering sine vedtak, førte til at ein ikkje har alle tilbod knytte til posttenester i alle kommunar, for Posten skal såkalla førebu seg på konkurranse utanfrå og det som kjem i EU. Det førte til at Vik Høgre måtte reise til nabokommunane for å få sendt ut valkampmateriellet sitt. Etter at ein no la ned postsorteringa i Sunnfjord, må ein i ein god del kommunar i Sogn og Fjordane ta blodprøve før klokka 12 for at blodprøvene skal kome fram i haldbar stand, for posten vert ikkje lenger sortert i Sogn og Fjordane, men i Hordaland. Det er klart at det òg er eit forbrukarspørsmål. Har du bestilt time klokka 14 ein dag, og det viser seg at legen anbefaler ei blodprøve, må du kome igjen neste dag, for du kan ikkje ta ei blodprøve som ikkje kan verte send med Posten den dagen. Så distriktspolitikk, landbrukspolitikk og massevis innanfor samferdsle knytt til tryggleik og sikkerheit er faktorar som vi som politikarar er heilt nøydde til å vurdere i lag med konkurransepolitikken. Og då er ikkje pris det einaste svaret. Pris er ein del av det, men at tilbod faktisk finst rundt om, er ein vesentleg del av det å vere opptekne av forbrukarane sine interesser. Vi må ikkje berre sjå på rein faktapris. Og dessutan kan ikkje prisutviklinga alltid sjåast reint opp imot ein velfungerande eller ikkje velfungerande marknad, det viser f.eks. nettopp det som har skjedd i eggmarknaden dei siste ti åra.