Bent Høie (Høyre), 2015-02-17:
Regjeringens mål er å skape pasientens helsetjeneste, der pasientens behov skal stå i sentrum. Kjønn er en av mange variabler som kan påvirke pasientens behov for tjenester. Sammenhengen mellom kjønn og helse har en brukt for lang tid på å erkjenne tilstrekkelig, selv om kunnskapen på feltet i stadig sterkere grad har vist at vi er nødt til å ta hensyn til dette forholdet, både i politikk og i klinikk. Jeg er derfor enig med forslagsstillerne i at det er viktig med et bredere kjønnsperspektiv på kunnskap, som kan synliggjøre ulikhet i helse mellom kvinner og menn, og som kan legge grunnlaget for målrettede tiltak og god kvinnehelse. Målet om å få bedre kunnskap om og å ta mer hensyn til kjønn og kvinnehelse er godt. Men dette målet blir nå bedre og raskere ivaretatt i vårt pågående arbeid enn det ville blitt ved å igangsette en ny offentlig utredning. I den offentlige utredningen om kvinners helse i Norge, som kom i 1999, ble det konkludert at kjønnsperspektivet gjennomgående var mangelfullt i den medisinske utviklingen, i forskningen og i offentlig planarbeid – slik også forslagsstillerne påpeker. Den forrige borgerlige regjeringen fulgte opp utvalgets arbeid i form av Kvinnehelsestrategien. Strategien beskriver behov for tiltak innenfor fire hovedområder. Disse var: beslutningsprosesser, kunnskapsutvikling og formidling, helsepraksis og vold og overgrep. Strategien har ført til nye forskningsprosjekter, bl.a. gjennom den strategiske satsingen på kvinnehelse i regi av Norges forskningsråd, hvor det er stilt til disposisjon over 50 mill. kr over ti år. Det er opprettet en nasjonal kompetansetjeneste for kvinnehelse generelt og en nasjonal kompetanseenhet for minoritetshelse som skal bidra til mer likeverdige helsetjenester for pasienter med innvandrerbakgrunn. I tillegg er det etablert hele seks nye nasjonale kompetansetjenester med relevans for kvinners helse. Det er utarbeidet en handlingsplan mot tvangsekteskap og kjønnslemlestelse. Biologiske og fysiologiske forskjeller mellom kjønnene kan påvirke helse og sykdomsutvikling, og behovet for hva slags helsehjelp man trenger, kan variere. Helsedirektoratet viser til at den typen forskjeller bør ha konsekvenser for hvordan man målretter forebyggende tiltak, diagnostisering, behandling og rehabilitering. Jeg har allerede bedt Helsedirektoratet om å legge kjønnsperspektivet til grunn for utvikling av faglige veiledere og retningslinjer der det er kunnskapsmessig dekning for dette. Det har altså skjedd mye positivt på kvinnehelseområdet de senere årene. Men vi trenger en mer systematisk oversikt over faktorer som påvirker kvinner og menns helse – særlig gjelder det pasienter med innvandrerbakgrunn. Her i Norge har vi gode betingelser for å gjøre slike helseanalyser fordi vi har kommet langt i å utvikle sentrale helseregistre. Regjeringen er på god vei med å skape pasientens helsetjeneste. I løpet av året legger vi fram tre stortingsmeldinger: én om folkehelse, én om primærhelsetjenesten og en nasjonal helse- og sykehusplan. I tillegg arbeider vi med flere strategier og handlingsplaner. Kjønnsperspektivet og spesielle forhold som gjelder kvinner, vil på ulike måter bli berørt i flere av disse dokumentene. I den kommende stortingsmeldingen om likestilling mellom kjønnene vil kvinnehelse bli særlig omtalt. Det var en klar svakhet ved den forrige regjeringens likestillingsmelding at den ikke så sammenhengen mellom kjønn og helse. Jeg er glad for at den nye regjeringen vil løfte fram helseperspektivet i likestillingspolitikken. Dette mener jeg viser at regjeringen er godt i gang med en offensiv satsing på kvinnehelse – eller mer presist: å trekke kjønnsperspektivet inn i helsetjenesten. Mye er gjort, mye er i gang, og mer er på vei. Å skape pasientens helsetjeneste betyr å involvere pasientene i alt vi gjør, både i møtet mellom den enkelte pasient og helsepersonell og i planlegging og utvikling av helsetjenester. Jeg stiller et grunnleggende spørsmål i alt mitt arbeid som helse- og omsorgsminister: Hvis pasienten fikk bestemme – hvordan ville vi da ha styrt og organisert arbeidet? Det er ved å lytte til pasientene, brukerne og de pårørende – enten de er kvinner eller menn, unge eller gamle – at vi kan målrette helse- og omsorgstjenestene bedre.