Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-18:
Norge er som kjent et langstrakt land med spredt bosetting og med mange utfordringer knyttet til å binde samfunnet sammen. Men det har vi klart. Posten har opp gjennom tidene vært en viktig del av det som har knyttet landet sammen. Posten har vært og bør for framtida være en av de nervetrådene som gjør at folk kan bo og virke der de vil, og samtidig få et tjenestetilbud på linje med resten av befolkningen. Landpostbudet har en rolle i mange deler av landet som går langt utover å være en leverandør av brev og pakker. Posten betyr nærhet til storsamfunnet og utveksling av meningsbrytende aviser og blader, og Posten tilbyr tjenester i områder hvor det er langt til bank, butikk eller aviskiosk. Vi har tradisjonelt sett på Posten som en viktig brikke i landets infrastruktur – tjenestene har vært tatt for gitt. Vi har også hatt en felles forståelse av at den type basistjenester som Posten leverer, skal være lik for alle. Slik er det ikke lenger. Nå skal Posten være butikk, og Regjeringa mener den skal gå med et overskudd på 10,8 pst. At viktige samfunnshensyn skal ivaretas, synes å være mer eller mindre irrelevant. Det er verdt å merke seg dreiningen av språkbruken i alt som handler om Posten. Det samfunnsansvaret som før ble vektlagt, er nærmest borte. Man snakker ikke lenger om Posten som viktig nerve i samfunnet. Nå skal Posten være en leverandør av tjenester til konkurransedyktige priser. All språkbruk går på økonomisk inntjening og besparing, samfunnsøkonomiske hensyn forsvinner mer og mer ut av vokabularet. Konserndirektøren uttaler at ikke alle kan ha et likeverdig krav til posttjenester, og at samfunnsansvaret må vike for krav til økonomisk inntjening. Er det virkelig denne utviklingen vi vil ha? Er det virkelig slik at Stortinget mener vi ikke skal ha likeverdige posttjenester i landet? Hvis vi mener at det skal være likeverdige tjenester, må noe gjøres, for nå rakner Postens tjenester i Distrikts-Norge. I dag er det bare 40 pst. av all A-post som sendes til Finnmark som kommer fram over natta. Dette er et tall som er bekreftet av Posten sjøl. I konsesjonen til Posten er kravet at 85 pst. av all A-post skal komme fram over natta. Men dette gjelder altså ikke for alle deler av landet. Så når Posten sjøl sier de er godt fornøyd med egen oppfyllelse av konsesjonskravene, gjelder dette tall som er samletall for hele landet. At deler av landet ligger langt under det som bør være målet, bekymrer ikke. Etter Postens egen vurdering er mengden av post til Finnmark så liten at man ikke kan ta hensyn til at all denne posten skal fram over natta. Et likeverdig tilbud til alle deler av landet er med andre ord etter Postens vurdering ikke mulig. Både Samferdselsdepartementet og Posten er godt fornøyd med den omstillinga som er gjort i de seinere åra. Etter å ha lagt fram resultatet for tredje kvartal 2003 uttalte konsernsjef Kaare Frydenberg at omstillingsprosessen virker. Da var resultatet pluss 60 mill. kr før skatt. For samme periode i fjor var tallet minus 39 mill. kr før skatt. Omsetningsveksten i tredje kvartal var på 4,1 pst., og volumet for brev og pakker vokser. Det er derimot ikke sikkert at alle de som mister jobbene sine, eller de som får et dårligere posttilbud, er enige i at denne formen for effektivisering er noe en skal være fornøyd med. Næringslivet i distriktene er avhengig av god infrastruktur for å kunne være konkurransedyktig i møtet med næringsliv i sentrale strøk. De omfattende endringene i Posten, med nedlegging av 20 brevterminaler og åtte pakketerminaler, fører til at også næringslivet i distriktene taper. Næringslivet i Alta mener de kan tape opptil 20 mill. kr årlig på dårligere posttilbud, som konsekvens av omlegginger. Som grunnlag for dette tallet går en ut fra at det årlig sendes om lag 100 000 bedriftspakker til og fra Alta. For å få disse levert på samme tid som i dag må en opp i takstgruppe ekspresspakke, og vil da få økte portokostnader på opp mot 20 mill. kr. De omfattende endringene fører med andre ord til dårligere tilbud for vanlige folk, men også for næringslivet. Senterpartiet har, sammen med flere andre, tatt opp spørsmål knyttet til økningen av porto på aviser og blader. Dette er en svært viktig sak for å sikre et levende lokaldemokrati, og det synliggjør godt hvordan Posten har endret seg i forhold til sitt samfunnsmessige ansvar. For mange bygder, og byer for den del, er lokalavisen en sentral arena, hvor meninger brytes, og hvor nyheter utveksles. Det er i lokalavisen man kan lese om det som foregår i nærmiljøet, og om debattene som rører seg i bygda. Mange tror at det er de store avisene i Akersgata som er de meningsbærende kanaler for hele Norges befolkning, men slik er det slett ikke. Lokalavisene har svært stor betydning. Tidligere har Posten tatt hensyn til innhold ved fastsettelse av porto for aviser og blader. Dette har vært en del av det samfunnsansvaret Posten har utført, og på den måten har Norge kunnet opprettholde et bredt utvalg av meningsbærende aviser og blader. Etter at man nå har gått bort fra innholdskriterium ved fastsettelse av bladporto, vil dette kunne ende med en økning på opptil 75 pst. over en periode på noen få år. For mange lokalaviser vil dette være en økonomisk kostnad som man ikke kan leve med, og faren for nedleggelse er svært stor. Senterpartiet har gjennom flere spørsmål til både kulturministeren og samferdselsministeren gjort et forsøk på å finne ut hvilken begrunnelse Regjeringa har for å legge bort alle kulturpolitiske hensyn knyttet til fastsettelse av avisporto. Samferdselsministeren svarte i den sammenheng bl.a. at man burde forlenge overgangsperioden for økt porto fram til 1. januar 2006. Man skal med andre ord strekke ut tida litt før avisene må legges ned, men de endelige konsekvensene vil likevel bli de samme. Dette virker på meg mer som seigpining enn som en løsning. Gjennom hele høsten har både kulturministeren og samferdselsministeren spilt ball seg imellom når det har kommet spørsmål om avisportoen, uten at noe har skjedd. Statsrådene har forholdt seg til at Posten hevder den nåværende ordninga for fastsettelse av portoen er en kryssubsidiering som ikke er lovlig, men har ikke kommet med noen løsninger for dem som blir rammet. En modell hvor man får statlig tilskudd til avisporto, lik den man har i Danmark, har ikke vært oppe til vurdering. Senterpartiet er ikke villig til å ofre lokalavisene. Vi vil gå aktivt inn for å finne en løsning på dette, slik at Norge fortsatt skal ha et mylder av meningsbærende aviser. Det har vært noe trygt og stabilt med Posten, som samfunnsmessig aktør og også som arbeidsplass for mange. Omlegging og omstrukturering av Posten har bl.a. ført til at mange arbeidsplasser har blitt borte. Posten har i perioden 1999–2002 redusert bemanningen med til sammen 3 500. I kommende periode er det planer om en nedbemanning som vil gi en reduksjon på minimum 2 800 nye årsverk fram til 2005. Mange av disse arbeidsplassene er i områder hvor mulighetene til å finne alternative jobber er små, og rammer dermed ekstra hardt i en tid med et stramt arbeidsmarked. Det er også noe foruroligende når konserndirektør i Posten i en kommentar til Nationen den 31. oktober i år uttalte at dette er «hverdagsrasjonalisering». Jeg tviler på at det oppleves på samme måte for alle dem som blir rammet av nedskjæringene. Posten har en konsesjon å drive etter. Gjennom fastsettelse av konsesjonskrav kan departementet være med og stoppe en utvikling hvor Posten ikke lenger har noen samfunnsrolle, men kun styres av markedskrav. Senterpartiet utfordrer samferdselsministeren til å svare på hvilke krav til posttjeneste man nå skal ha, og hvilken rolle Posten skal ha i det norske samfunnet i tida som kommer. Skal vi ha likeverdige posttjenester i hele landet? Skal Posten fortsatt ha et ansvar for å sikre avismangfoldet? Eller skal Posten være rein butikk, uten tanke på de ord vi tradisjonelt har forbundet med Posten, som samfunnsansvar, likeverdig tilbud og fordeling?