Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-01-22:
Jeg takker for interpellasjonen. Den diskusjonen som her er dratt i gang, er viktig, og den skal vi også videreføre gjennom endring av det lovverket vi snakker om i forskjellige sammenhenger, senere på våren. Behandlingen av konsesjonssaker knyttet til landbrukseiendommer er regulert i den nye konsesjonsloven som ble vedtatt i Stortinget i 2003. Denne loven ble vedtatt med støtte fra alle partiene i Stortinget, med unntak av Fremskrittspartiet. Loven har til formål å regulere omsetningen av landbrukseiendommer for å oppnå et effektivt vern om landbrukets produksjonsarealer og sikre slike eier- og bruksforhold som er mest gagnlige for samfunnet. I lovens § 9 ble priskontrollen opprettholdt bare for eiendommer som skal brukes til landbruksformål. En hovedbegrunnelse for å ha priskontroll på erverv av landbrukseiendom var at hensynet til landbruket som næring tilsier at andre brukergrupper ikke bør få anledning til å drive prisen på produksjonsarealer i været slik at yrkesutøverne i landbruket fortrenges. Det ble i forarbeidene til den nye loven bl.a. vist til hva flertallet i næringskomiteen hadde uttalt i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 19 for 1999–2000. Her ble det uttalt at i en situasjon hvor samfunnet bidrar til inntjeningen på jordbrukseiendommer ved overføringer til næringen, må det være et mål å holde en forsvarlig prisutvikling på landbrukseiendommer. Jeg mener priskontrollen er et viktig og målrettet virkemiddel for å sikre inntjening på landbrukseiendommer, og jeg oppfatter at det er bred politisk enighet om at vi skal ha en slik priskontroll når landbrukseiendommer skifter eier. Ved behandlingen av spørsmålet om pris skal det bl.a. legges særlig vekt på om avtalt pris tilgodeser en samfunnsmessig forsvarlig prisutvikling. En samfunnsmessig forsvarlig pris skal forstås som en pris som bidrar til å realisere målene i landbrukspolitikken. Målene med priskontrollen er å sikre rekruttering av aktive yrkesutøvere til næringen og legge til rette for eierskap til landbrukseiendommer som gir grunnlag for en god og langsiktig ressursforvaltning. Videre skal det legges til rette for inntektsmuligheter og sosiale forhold som skaper stabile heltids- og deltidsarbeidsplasser i landbruket. Priskontrollen har også en side til rammevilkår og økonomiske overføringer til jordbruket. Økte priser fører til økte kapitalkostnader i jordbruket. Det er fastsatt nærmere retningslinjer for priskontrollen i et eget rundskriv som angir verdsettingsprinsippene for jord, skog, bygninger og rettigheter. Priskontrollen gjelder ikke når kjøpesummen er under 750 000 kr. Det kan i dag legges til maksimalt 500 000 kr i boverdi. Kapitaliseringsrentefoten for jord, skog og rettigheter m.m. er i dag 4 pst. I perioden 2000–2006 var det en gjennomsnittlig stigning på 80 pst. i kjøpesummen for bebygd landbrukseiendom i fritt salg, mens tilsvarende utvikling for boligeiendom var 56 pst. Prisen på en landbrukseiendom skal avspeile verdien av eiendommen til landbruksdrift og som bosted. Jeg mener at en fornuftig praktisering av priskontrollen er et viktig virkemiddel for å sikre et bærekraftig landbruk i tråd med den landbrukspolitikken som stortingsflertallet står for, og at det er en fordel for næringen. For å stimulere til omsetning og salg av landbrukseiendommer, som også jeg mener er viktig, vil jeg vurdere innholdet i nevnte rundskriv og spesielt se på om nivået på boverdi er riktig for å sikre en fornuftig praktisering av regelverket og for å ivareta utfordringene, som er ulike i de ulike delene av landet. Representanten Kielland Asmyhr påstår å ha sett eksempler på at «familier står ribbet tilbake dersom man ønsker å selge en landbrukseiendom». Det er vanskelig å forstå dette. Det jeg derimot kan forstå, er at noen bønder som selger sin eiendom, kan føle at de ikke får nok penger igjen for arealer, bygninger og mange års innsats. Det er imidlertid lett å glemme neste eiers situasjon når man selv trekker seg ut. Det er bl.a. for å trygge drifts- og inntektsmulighetene for neste eier vi ikke kan ha en fullt ut markedsregulert prisutvikling på landbrukseiendommer slik det er på andre typer fast eiendom. Jeg ser på priskontrollen som et viktig virkemiddel for å holde prisene på landbrukseiendommer på et rimelig nivå, tilpasset både næringens lønnsomhet og en aktiv landbrukspolitikk der markedspriser og bevilgninger over statsbudsjettet fastsettes i forhandlinger med næringen. Det er etter min mening ikke forsvarlig å kombinere en sterk og aktiv landbrukspolitikk der samfunnet tar ansvaret for inntektsmuligheter og rammevilkår, med en fullt ut fri prissetting av eiendommer basert på en markedsliberalistisk tankegang. Priser på landbrukseiendommer må derfor vurderes i et langsiktig perspektiv og ikke ut fra den enkelte generasjons forventninger. Konsesjonsloven legger føringer for en nasjonal landbrukspolitikk, og det er viktig at alle de organer som behandler saker etter loven, følger regelverket og etterlever politiske føringer. Kommunen har avgjørelsesmyndighet i konsesjonssaker, og de fleste sakene avgjøres raskt og effektivt med det jeg mener er riktig resultat fra kommunenes side. Departementet undersøkte i 2006 hvordan priskontrollen etter konsesjonsloven virket og ble praktisert rundt om i kommunene og i fylkeslandbruksstyrene. Undersøkelsene viste at prisene på landbrukseiendommer har steget mer enn prisene på annen fast eiendom de siste årene at kommunene ikke følger prisrundskrivet i 15 pst. av sakene at forskjellig praksis fører til at omtrent like eiendommer kan variere sterkt i pris avhengig av hvilken kommune de ligger i Det er ikke til å legge skjul på at praktiseringen særlig er et problem i pressområder, men det er også et problem i kommuner med et politisk flertall som er uenig i at prisregulering er et viktig virkemiddel i landbrukspolitikken. Det er en forutsetning for gjennomføringen av nasjonal politikk på dette området at overordnede organ fører kontroll med at lovreglene og nasjonale mål på dette området blir etterlevd lokalt, i kommunene. Dette har også en side til borgernes rettssikkerhet, bl.a. hensynet til likebehandling og hensynet til forutberegnelighet. Det er overraskende at representanten Kielland Asmyhr karakteriserer denne viktige funksjonen for de overordnede landbruksmyndigheter som «overgrep» overfor lokale myndigheter. Jeg har altså ingen planer om å foreta endringer i det hovedsystemet vi nå har for prisregulering ved kjøp av landbrukseiendommer. Derimot vil jeg se på det rundskrivet som regulerer systemet, og se om det kan gjennomføres på en annen måte og dermed skape økt fleksibilitet. Når det gjelder innsyn, har jeg tenkt å gi fylkesmennene en mulighet til å få bedre innsyn i kommunenes praktisering av priskontrollen. Senere i vårsesjonen vil jeg fremme en lovproposisjon om endringer i jordloven, konsesjonsloven og odelsloven som bl.a. vil inneholde forslag som kan bedre kontrollen med kommunenes behandling av saker som dette.