Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-26:
Den meldingen vi har til behandling i dag, og for den saks skyld innstillingen, har mange vakre ord og vendinger. Og det er for så vidt bra, det, i den grad dette blir fulgt opp konkret i neste omgang. Et lønnsomt næringsliv er selve grunnlaget for at staten skal kunne ta på seg oppgaver på vegne av fellesskapet. Det som skal fordeles, må først skapes. For at vi også i fremtiden skal kunne smykke oss med tittelen «borger av velferdsstaten Norge», må vi etter Høyres syn bestrebe oss på å se til at vi har et næringsliv som har rammevilkår som gjør at det blir i stand til å fremskaffe et overskudd til beskatning og til investeringer. Det må derfor være mest mulig attraktivt å utvikle ideer, investere og drive næringsvirksomhet i Norge. For Høyre er det derfor viktig at det offentlige på alle nivåer bestreber seg på å legge til rette slik at mennesker med pågangsmot, med skaperevne og entreprenørånd oppmuntres til å ta det ansvar det er å skape en virksomhet. Det må ganske enkelt bli slik at det for norske jenter og gutter fremstår som naturlig å ha som ambisjon å starte sin egen virksomhet. Regjeringen la fram en handlingsplan for småbedrifter som skulle være med på å bidra til enklere forhold for etablerere. Det er derfor ytterst beklagelig at så få av de beskrevne tiltakene er på sporet i det tempoet som Regjeringen selv la opp til. Til nyttår var det så vidt jeg husker, bare ett av ni tiltak som var på sporet. Hvis derimot det som beskrives i handlingsplanen, blir gjennomført, så er det definitivt et skritt i riktig retning. Det er mye som tyder på at vi går inn i en tid der endringstakten i næringslivet vil øke. Nye bedrifter vil etableres, og gamle vil bli avviklet. Den raske fremveksten av teknologi er med på å drive dette tempoet opp, mer enn vi som enkeltindivider kanskje setter pris på. En av de store utfordringene blir etter mitt skjønn å mestre de store endringene som må antas å komme. Når Forum for økt verdiskaping anslår at 85 pst. av bedriftene som skal være i sving i år 2020, ennå ikke er etablert, er dette i hvert fall en indikasjon på at bedriftsetableringer og bedriftsnedleggelser blir hverdagslig. Forskning og utdanning blir helt avgjørende for om vi som nasjon skal greie å følge med i den utviklingen som må antas å prege inngangen til det 21. århundre. Skal vi lykkes fullt ut hva gjelder næringsrettet forskning, tror jeg at så vel næringslivet som staten må være seg sitt ansvar bevisst. Næringsstrukturen i Norge er preget av mange mindre bedrifter, noe som fører til begrensede muligheter for forskningsinnsats. Blant annet av denne grunn har Høyre ment at inntekter ved salg av statlige aksjer kan kanaliseres til et forskningsfond administrert av Norges forskningsråd. Den tidsepoken vi nå går inn i, vil også i stigende grad være preget av at landegrensene betyr mindre og mindre. Det innebærer at skal en lykkes, må en ha rammebetingelser for det private næringsliv som er internasjonalt konkurransedyktige. Det er derfor med bekymring jeg registrer at norsk privat eierskap er på retur, bl.a. på Oslo Børs. Ved å lese denne innstillingen og innstillingen vedrørende eierskapsmeldingen, ser vi at det i norsk politikk er et hovedskille hva angår synet på eierskap til næringslivet. Dette hovedskillet går mellom Arbeiderpartiet/SV på den ene siden og de øvrige partier på den andre siden. Fra dette hovedskillet er det selvfølgelig periodevise unntak, ikke minst når en snakker om statlig eide bedrifter i sitt eget valgdistrikt, men det endrer ikke hva jeg her vil betegne som et hovedskille i norsk politikk. I europeisk sammenheng må en si at Det norske Arbeiderparti er i ferd med å bli det mest sosialistiske av alle de europeiske sosialdemokratiske partier hva gjelder synet på eierskap i næringslivet. Norge har i motsetning til det øvrige Europa i stadig stigende grad fått et næringsliv som ikke bare er styrt av det offentlige, men som også er eid av det offentlige. Ved å lese de tidligere nevnte innstillingene vil en se at Arbeiderpartiet på ingen måte er kommet til veis ende hva gjelder appetitten på offentlig eierskap. Nå skal en altså gjennom strategiske oppkjøp etablere offentlig eide virksomheter både i inn- og utland. Det skal etableres fond, nær sagt i hytt og vær, for å øke den politikerstyrte delen av næringslivet. Den gamle sosialistiske drømmen om at staten skal overta produksjonsmidlene og næringslivet, kan etter hvert muligens realiseres, ikke ved den opprinnelige sosialistiske ideen, men ved den temporære statlige pengerikdommen som oljen medfører. Denne gamle drømmen, og nå kanskje også muligheten, har en sett på Youngstorget og i Arbeiderpartiet. Dette prosjektet markedsføres under vignetten «Partnerskap mellom næringsliv og det offentlige». Dette begrepet kan vi like godt stålsette oss mot først som sist, for det kommer til å bli en gjennomgangsmelodi i tiden fremover fra Arbeiderpartiet, på samme måte som vi for så vidt opplevde det med begrepet «Det norske hus». Vi hørte det i debatten i går vedrørende stortingsmeldingen om statlig eierskap i industribedrifter, vi ser det i dagens innstilling, og vi hørte Arbeiderpartiets representant ta dette opp i debatten, og det står i det omtalte dokumentet fra LO Industri. Når Arbeiderpartiet samtidig med ønsket om økt offentlig oppkjøp av bedrifter sørger for rammebetingelser på skatter, avgifter og forhold for øvrig som er slik at det i stadig flere styrerom diskuteres utflagging, ja, da er det etter mitt skjønn grunn til bekymring. LO Industri pekte i notatet på at det var smått med norsk privat eierskap da den industrielle revolusjon tok av mot slutten av forrige århundre. Etter mitt skjønn legger det samme partiet opp til den tilsvarende taktikken nå: å svekke det privates muligheter til å sitte på eierskapet, for i neste omgang å skulle komme inn som en reddende engel med bruk av oljemilliarder. Jeg er ikke blitt beroliget ved å se at tidligere leder av næringskomiteen, Enoksen, nå synes å bestrebe seg nærmest til det ytterste for å komme i halmen med Jagland ved første og beste anledning. Den første anledning er antakelig ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Jeg vil anta – for de som husker så langt tilbake som til budsjettbehandlingen for inneværende år og alle de forverringene av rammevilkår for norsk næringsliv som da ble foreslått av Bondevik-regjeringen – at norsk næringsliv ikke er særlig begeistret over å se hr. Enoksen i hyggelig passiar med hr. Jagland. Jeg tror faktisk det ble klart for alle hvem som i den budsjettbehandlingen sørget for å nulle ut ikke bare skatte- og avgiftsøkninger, men både det ene og det andre hva gjelder vilkår for næringslivet. På den annen side binder budsjettavtalen, slik at det forutsettes enighet med Høyre og Fremskrittspartiet for å gjøre endringer i årets budsjett. Hvis Regjeringen skulle ønske endring av rammebetingelser for et presset norsk næringsliv i negativ retning i forbindelse med revidert, gjør en klokt i ikke å kalkulere med Høyres støtte. Jeg forventer imidlertid at Regjeringen i forbindelse med revidert foretar en vurdering av betingelsene knyttet til virksomheten på sokkelen spesielt, for om mulig å gjøre tiltak som kan bidra til å redusere de negative konsekvensene som vi ser er i ferd med å skje – i det minste at vi i den bølgedalen får gjort et eller annet hva gjelder investering. Jeg skal ikke gå gjennom alle enkelthetene hva gjelder Høyres standpunkter og syn på formuesskatt, investeringsavgift, arveavgift osv., det har vi gått detaljert gjennom i opptil flere debatter denne våren. Jeg vil imidlertid peke på ett punkt som er meget viktig for norsk næringsliv og ikke minst for norsk distriktsnæringsliv – det møter vi overalt hvor vi kommer, enten vi reiser i komitesammenheng, eller vi reiser som enkeltrepresentanter. Det er det som har med samferdsel å gjøre. Høyre kommer også i de kommende budsjettbehandlingene til å peke på og ha konkrete forslag nettopp på dette. En av de tingene som det er helt avgjørende å få gjort noe med, er den dokumenterte avstandsulempen norsk næringsliv, og norsk distriktsnæringsliv i særlig grad, har. At Regjeringen i hvert fall inntil videre har vært tilbakeholden med å prioritere dette, betyr vel ikke at den for all framtid har tenkt å nedprioritere en mer distriktsvennlig samferdselspolitikk. Jeg håper at de allerede i dette året kan komme med ting som kan vekke litt mer åtgaum enn det som tidligere har kommet. I innstillingen har Høyre fremmet fire konkrete forslag. Jeg skal kommentere raskt to av dem. I et av forslagene, nr. 3, ber vi Regjeringen om å fastsette to årlige offentliggjøringsdatoer for skattemessige forskrifts- og regelverksendringer. En ting man møter nesten hver gang man er på besøk rundt i næringslivet, er den flommen av endringer som kommer. Én ting er summen av det som kommer i løpet av året, men det faktum at man nesten ukentlig får endringer, gjør det hele veldig uoversiktlig. Jeg vil håpe at flere enn Høyre kan stemme for at vi gjør noe med det. Et annet av forslagene går på at vi ber Regjeringen i forbindelse med fremleggelsen av de årlige statsbudsjettene utarbeide en oversikt over antall skjemaer og forskrifter som næringslivet må forholde seg til. Nå er det i denne handlingsplanen et punkt hva angår dette med skjemaveldet, men etter å ha vært ute i norsk næringsliv to dager i denne uka, har jeg lyst til å si: Kan vi ikke begynne på nytt med blanke ark snart? Kan vi ikke se hvilke forskrifter og skjemaer som er helt nødvendige, og så kutte ut resten?