Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-01-22:
Det er ingen tvil om at det er et viktig tema som representanten Dåvøy her tar opp. Jeg skal selvfølgelig med glede gi mine betraktninger rundt de spørsmål som hun stilte i interpellasjonen. La meg starte med å si at de årlige bevilgningene til rusfeltet tross alt er blitt styrket med til sammen 685 mill. kr så langt i denne regjeringens virketid. Vi har også sørget for en generell aktivitetsvekst i de regionale helseforetakene og en vekst i kommuneøkonomien. Dette har også bidratt til en styrking av rusfeltet. De fleste tiltakene i opptrappingsplanen for rusfeltet er igangsatt, ifølge Helsedirektoratets årlige statusrapport for denne planen. Jeg er helt trygg på at det er tverrpolitisk enighet om at vi fortsatt skal satse på rusfeltet i årene framover – også etter at opptrappingsplanen for rusfeltet går ut i 2010. I så måte er det jo enkelt å vise til helse- og omsorgskomiteens budsjettinnstilling til statsbudsjettet 2009. Fortsatt er det slik at mange brukere, pasienter og deres pårørende opplever at hjelpen ikke er der når den trengs, og at tiltakene ikke henger sammen. Det handler selvsagt om ressurser, om kapasitet og ikke minst om kompetanse. Men det handler mest av alt om at det svikter, særlig i form av mangel på kapasitet og kompetanse i alle ledd i systemet. Ikke det at svikt i alle ledd må oppleves slik at ingenting fungerer. Det må forstås dit hen at mye fungerer bra, men særlig når det gjelder kapasitet og kompetanse, er det for lite i alle ledd – og dermed begrepet svikt i alle ledd. Det er viktig for meg å si at dagens organisering og finansiering av kommunale tjenester og spesialisthelsetjenesten ikke fremmer muligheter for god samhandling for pasienter som trenger tett og helhetlig oppfølging, f.eks. rusmiddelavhengige. Dette er derfor et av de viktige temaene i arbeidet med samhandlingsreformen. LAR er det området innen rusbehandling som faktisk er best dokumentert. Når representanten Dåvøy sier at vi vet lite, er jeg ikke enig i det. Vi vet, f.eks. ved å lese statusrapporten for 2007, at det er 4 014 deltakere på det tidspunktet. 30,2 pst. er kvinner, gjennomsnittsalderen er ca. 40 år, ni av ti blir i behandling over tid, 80 pst. av pasientene bor i egen eller leiet bolig, 29,82 pst. er på yrkesmessig attføring og rehabilitering og 39,42 pst. er på uførepensjon eller alderspensjon. Av de som er uføretrygdet, vet vi at en god del av dem er det på grunn av psykiske lidelser, der depressive symptomer utgjør 16 pst., alvorlige angstsymptomer utgjør 20 pst., vrangforestillinger utgjør 3,8 pst. 25 pst. er i jobb eller utdanning. Pasientene har mye kontakt med tjenesteyterne. 44 pst. har hatt kontakt med LAR-senteret den siste måned, 61 pst. med sosialkontoret, 55 pst. med fastlegen, og om lag 50 pst. har hatt ansvarsgruppemøte. Jeg tar med dette, for det er faktisk veldig få ting i helsetjenesten vi vet så mye om som LAR-pasientene. Det er heller ikke riktig å si at vi ikke har gjennomført noen helhetlig evaluering, for vi gjennomførte en bred evaluering i 2004. Helsedirektoratet oppsummerte der at LAR bidrar til å gjøre mange svært hjelpetrengende heroinavhengige i stand til å motta annen behandling og rehabilitering. Det er hovedkonklusjonen fra Helsedirektoratet på denne evalueringen. Evalueringen viser også – og det er viktig – at det er et tydelig samsvar mellom rehabiliteringsinnsats og resultater av behandlingen. På bakgrunn av evalueringen fikk Helsedirektoratet i oppdrag å utarbeide nasjonale faglige retningslinjer for LAR. Og som også representanten Dåvøy var inne på i sitt innlegg, vedtok Stortinget i 2007 en hjemmel for å forskriftsfeste LAR. Mitt departement utarbeider nå denne forskriften, og både retningslinjene og høringsnotatet om forskriften vil bli sendt på felles høring om veldig kort tid. Den er ferdig fra min hånd, så det er mer trykking og teknikk som står igjen før utsendelse. Som sagt: Vi vet altså ganske mye om hvordan det går med LAR-pasientene. Evalueringen fra 2004 og statusrapporten fra Senter for rus og avhengighetsforskning, SERAF, viser, som også representanten Dåvøy peker på, at den sosialfaglige oppfølgingen i kommunene varierer og er dårlig enkelte steder. I oppdraget med de nasjonale retningslinjene for LAR er Helsedirektoratet derfor særlig bedt om å legge vekt på oppfølging i kommunene. Vi vet at jo bedre spesialisthelsetjenesten og kommunene klarer å følge opp, jo bedre blir resultatene for den enkelte pasient i LAR. Men vi må også erkjenne at disse pasientene ofte har vært opiatavhengige i mange år, og mange har i tillegg somatiske og psykiske lidelser. Vi kan derfor ikke forvente mirakler over natta – kanskje mirakler er rett ord å bruke i denne sammenhengen, i og med at det er Dåvøy som spør. Rehabilitering tar tid. LAR-pasientene har også utfordringer med å etablere eller bygge opp igjen sosiale nettverk og få til f.eks. gjeldsordninger. Mange har pådratt seg mye gjeld. Mange er ensomme, og de kjenner ingen i rusfrie miljøer. For å få skikk på tilværelsen trenger de hjelp til å skaffe bolig. De trenger sysselsetting, aktivisering og utdanning – rett og slett å finne noe meningsfylt å gjøre. Her har vi store utfordringer. Ifølge interpellanten Dåvøy har vi også for lite kunnskap om LAR-pasientenes bruk av rusmidler. Det er også bare delvis riktig. SERAFs statusrapport gir relativt god oversikt over LAR-pasientenes bruk av rusmidler. Blant annet er heroinbruken svært liten i denne gruppen, mens det er utstrakt bruk av beroligende midler. Svak rusmestring øker faren for at legemidler i LAR havner på det illegale markedet. Her er representanten Dåvøy og jeg helt enige. Vi har ikke god nok oversikt over hvordan legemidler som er forskrevet i LAR, spres på det illegale markedet. Vi vet for lite om hvorfor pasienter kjøper og bruker LAR-legemidler utenfor LAR, og vi vet for lite om hvem dette er. Men noe vet vi: Folkehelseinstituttet har vist at majoriteten av metadonrelaterte overdosedødsfall gjelder personer som bruker metadon illegalt. At disse legemidlene spres illegalt, tar vi på alvor, og mange pasienter i LAR får innskjerpet henteordninger for medikamentene. Det har sine fordeler og ulemper. De nye retningslinjene for LAR vil legge vekt på disse problemstillingene. SERAF arbeider nå med et prosjekt blant LAR-pasienter for å finne ut mer om illegal distribusjon av LAR-legemidler. Til slutt: Gjennom opptrappingsplanen for rusfeltet satses det betydelig på kompetanse- og kvalitetsheving, spesielt for medarbeidere i kommunene. I år gis det over 250 mill. kr i tilskudd til utviklingsarbeid, bl.a. til LAR-arbeid, for å øke innsatsen i kommunene. Regjeringen har også etablert rusrådgivere hos fylkesmannen, som spesielt skal følge opp arbeidet i kommuner som har store utfordringer. Framover vil jeg legge økt trykk på kommunene for å gi LAR-deltakere og personer med rusmiddelproblemer et bedre og mer helhetlig tilbud. Dette er bedre samfunnsøkonomi, men først og fremst er det best for den enkelte at god hjelp er tilgjengelig der de bor.