Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-06-01:
En kjapp runde på Internett viser at «Inneklima i Skole-Norge» er et hett tema rundt omkring over det ganske land. Overskrifter som «Skole går på helsa løs», «Spiser piller for å klare skoledagen pga dårlig inneklima» og «Skolen, en helserisiko» har vært oppslag i forskjellige medier bare de to–tre siste månedene. De representerer et utvalg av mange artikler som illustrerer at forhold i Skole-Norge ikke er helt som de bør være. I mange kommuner er det ofte manglende kunnskap om inneklimaets effekt, og om de krav som kan stilles. Det er ikke lett å finne systematiske undersøkelser om inneklimaet i norske skoler. Norsk institutt for luftforskning gjennomførte en elevbasert forskningskampanje i 2003. Den hadde stor oppslutning – totalt 688 skoler – og er det nærmeste jeg har kommet en kartlegging av situasjonen i skolen. Undersøkelsen avdekket at 35 pst. av de undersøkte klasserommene hadde problematisk luftkvalitet, mens 7 pst. hadde uakseptabel luftkvalitet. Det er, ikke overraskende, samsvar mellom hvordan elever og lærer opplever luftkvaliteten, og CO2-konsentrasjonen i klasserommet. Forskerne Pawel Wargocki og David P. Wyon ved Danmarks Tekniske Universitet i Lyngby har dokumentert at luften i klasserommet har vesentlig betydning for elevenes presentasjoner på skolen. Elevene jobber både raskere og bedre med lavere innetemperatur og god utlufting i skolelokalet. Skolen skal formidle kunnskap og utvikle kompetanse. Inneklima blir en viktig del av hvor godt læringsmiljøet framstår. Overlege i Arbeidstilsynet og inneklimaekspert Jan Vilhelm Bakke går god for de danske forskernes funn og uttaler samtidig – i VG 4. februar i år – at «skolene fortsatt er inneklimaverstinger i Norge». Videre poengterer både han og dr. Gunilla Wieslander, fra Enheten för arbets- och miljömedicin, Akademiska sjukhuset, Uppsala, at inneklimaet i skolen «må forbedres». Det er et paradoks at samtidig som barn har liten mulighet til å påvirke eget arbeidsmiljø, er – som disse forskerne sier – effekten av inneklimaet mye større for dem enn for voksne. Fordoblet mengde frisk luft utenfra økte elevenes arbeidsrytme med 8 pst. Dårlig inneklima i skoler og i barnehager er i ferd med å bli et alvorlig samfunnsproblem. Astma er nå noe som over 10 pst. av norske barn har, ifølge Norges Astma- og Allergiforbund. Undersøkelser fra Oslo viser, ifølge samme kilde, at opptil 20 pst. av barna kan defineres som barn med astmaplager. Når inneklimaet er dårlig, plages barna mer – og det medvirker også til at flere barn blir syke eller sykere. Skolen er en sentral del av alle barns hverdag. Den skal være en plass der man utvikler kunnskap og kompetanse. Da kan den ikke være en plass der man opplever at ens plager kanskje forsterkes. Inneklima er ikke bare CO2. Vi snakker også om støv, om avgasser og om fukt. Her er årsakssammenhengene sammensatte, men det er klare indikasjoner på at personer som oppholder seg i hus med fukt og mugg, har økt risiko for å få astma og allergier og utvikle andre former for overfølsomhet. Etter at passiv røyking nå er eliminert som en inneklimafaktor, er mugg og fukt den faktoren som gir de største innemiljørelaterte helseproblemene. Det er ikke slik at man ikke har fokusert på dette problemet, men det kan være noe med den måten vi tilnærmer oss problematikken på, som gjør at gode ønsker og god vilje ikke gir de ønskede effekter. Forskriften for helsevern i skole og barnehager trådte i kraft i 1996 og var et gjennombrudd med hensyn til å bedre det fysiske arbeidsmiljøet for barn og unge i skoler og i barnehager. Opplæringslova Kapittel 9a, Elevane sitt skolemiljø – også kalt elevenes arbeidsmiljølov – trådte i kraft i 2003 og bidrar til å sikre også det psykososiale miljøet. Utdanningsdirektoratet har fulgt opp, bl.a. ved å etablere en nasjonal rådgivningstjeneste for skoleanlegg i 2003 og ved å lansere en ny nettbasert veileder på Skolenettet i mars i år. Videre arrangeres det årlige konferanser, primært for beslutningstakere i kommunene. Skal kvalitet og kunnskap i skolen virkelig settes i fokus, må det også gjelde det miljøet som setter rammen for undervisningen. Det å lykkes med å skape gode betingelser for læring i skolen er helt sentralt når det gjelder Norges posisjon som kunnskapsnasjon framover. Det er gjort mye bra, men spørsmålet er om det er nok, og om det er effektivt med hensyn til å nå målet. Som jeg innledet med, slår overskriftene mot oss. Mange melder om at etter hvert som nye byggekrav og nye metoder tas i bruk – og bygg blir «bedre og bedre» – blir utfordringen egentlig bare større og større. Det er et paradoks, men jeg har fått det bekreftet fra flere hold, deriblant fra Norges Astma- og Allergiforbund, at situasjonen egentlig ikke blir bedre. Mangel på kompetanse på, kunnskap om og kjennskap til dette området er fortsatt stort. Jeg tror mye av utfordringen ligger i at vi kanskje har satset for ensidig på egenkontroll og på opplysning om rettigheter og krav på dette området. Tiltakene er vel og bra, men blir fort for krevende, for byråkratiske og for lite tilgjengelige for den enkelte elev, lærer, rektor eller foresatte. Det gjelder i særdeleshet om en ikke har etablert helt klare, konkrete og målbare standarder å måle det opp mot. Under min gjennomgang av diverse oppslag har jeg notert meg at i mange saker blir det påstand mot påstand, og da blir kampen ofte for tung for den som har tatt initiativet. La oss være åpne på det: I en slik verden når den sterkeste og mest aksjonsorienterte fram. Det er åpenbart at det er et problem at det synes som om at det totalt mangler undersøkelser av tilstanden i skolene og barnehagene. Den som ikke leter, finner det heller ikke. Den som ikke har standarder å måle mot, kan heller ikke forlange tiltak. Norges Astma- og Allergiforbund har i mange år drevet rådgivningskontor i tilknytning til inneklimarelaterte spørsmål. Tidligere denne uken meldte de gjennom et oppslag på sin hjemmeside at de ser med bekymring på situasjonen for norske skoler og barnehager. Jeg får opplyst at forbundet årlig får flere tusen henvendelser fra ansatte, foreldre og andre om dårlige tilstander i landets barnehager og skoler. Forbundet sier også at de ikke ser noen nedgang i problemene som meldes, snarere tvert om. Enighet om målsetninger og ønsker kan være en fare på dette området, fordi vi kan komme til å glemme å kontrollere at våre ønsker også må oppfylles med faktisk bedret kvalitet på innemiljøet. Vi har uavhengige tilsyn og klare, definerte standarder på en rekke viktige områder i samfunnet. Når det gjelder inneklimaet, har vi overlatt dette til egenkontroll, opplysningstiltak og manglende kartlegging av standarder. Det tror jeg en skal vurdere å gjøre noe med. Det må defineres klare standarder og etableres et oppfølgingssystem som følges av et uavhengig organ. Jeg synes at eksemplet fra NILUs undersøkelse i 2003 er ganske interessant. Et uavhengig organ, NILU, gjennomførte en undersøkelse av skolene ved å tilby skolene en gratis målepakke som elevene selv kunne bruke. Da blir en slik kontroll en god pedagogisk øvelse. Det vil kunne kombineres med kunnskap om miljøet og dets innvirkning på konsentrasjon og læring, og det vil kunne gjennomføres uten de store kostnadene ved å bygge opp egne tilsynsorgan. Det er Barneastma-år i år, og Norges Astma- og Allergiforbund fortjener at det fokuseres på denne problematikken. Jeg håper på og ser fram til en interessant meningsutveksling om et viktig tema – med statsråden og Stortinget for øvrig.