Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-21:
Hva er de viktigste verdiene vi skal bygge framtidens Norge på? De kan oppsummeres i to ord: miljø og rettferdighet. Dette er de to viktigste utfordringene i vår tid: å løse klimaproblemene og skape et samfunn som gir gode muligheter for alle. Ingen utfordring er større for vår generasjon folkevalgte enn klimaendringene. Intet ansvar er større for oss som er innvalgt i denne salen, og ingen oppgaver vil være viktigere for dem som blir valgt inn til høsten. Vi ser at den globale oppvarmingen tiltar, og Norge må bruke sin rikdom, kompetanse og mulighet til å bidra til globale løsninger. Det gode samfunnet er et samfunn med små forskjeller. Små forskjeller skaper tillit mellom mennesker. Det skaper samhold og legger grunnlaget for solidaritet, mens store forskjeller er gift for et samfunn. Store forskjeller bryter ned fellesskapet. Vi ønsker å bygge samfunnet på sterke fellesskap, fordi det er innenfor sterke fellesskap at hvert enkelt menneske får muligheten til å leve ut sine drømmer, og at hvert enkelt menneske får størst mulig frihet. Miljø og rettferdighet er de viktigste utfordringene for framtiden og har også vært de to førende verdiene for den innsats SV gjennom åtte år har lagt ned i den rød-grønne regjeringen. Hva er situasjonen i dag, ved slutten av denne stortingsperioden? De økonomiske forskjellene i Norge har gått ned, klimagassutslippene er nå på vei ned, resultatene i skolen går opp, og arbeidsløsheten er lav. Dette er resultater som flertallet i denne salen kan være stolte av, men som må inspirere oss til å forandre mer – til å forandre Norge i en rødere og grønnere retning. Skal vi satse på miljø og rettferdighet, må vi sørge for at de store pengene brukes på de store oppgavene. Det budsjettet vi diskuterer i dag, eller revideringen av budsjettet, som er tema for denne debatten, viser at flertallet er villig til å investere i det som er viktigst for framtiden. Ikke minst gjelder det store investeringer i kunnskap: nye kunnskapsbygg ved Høgskolen i Sør-Trøndelag, Campus Ås, Kunst- og designhøgskolen i Bergen og Vestlandets nye storstue, aulaen ved Universitetsmuseet i Bergen, er med i det opplegget som flertallet legger fram. Dessuten overoppfyller vi de forpliktelser vi har tatt på oss når det gjelder studentboliger. Jeg har med en viss undring vært vitne til skattedebatten som har foregått her i dag. Den vekstpakken som regjeringen har lagt fram, er alt annet enn en innrømmelse av at høyresiden har hatt rett når de har snakket om skattelette. Det er tvert imot et eksempel på en skattepolitikk som går i en helt annen retning; en skatteveksling som flytter ressursene i retning næringer som trenger det, og som flytter dem vekk fra deler av vår økonomi der tempoet går for fort – fra spekulasjon til produksjon, fra dem som har mest, til dem som har lite, fra næringer som forurenser, til næringer som i større grad er med på å bygge framtiden. Det er stikkordene for den skattepolitikk SV ønsker mer av framover. Men skatteveksling må skje innenfor et skattenivå som kan finansiere framtidens velferd, for den erkjennelse vi bygger på, er at det ikke bare er slik at vi skaper for å dele – vi må også dele for å skape, fordi den norske velferdsmodellen og det sterke fellesskapet er lønnsomt og legger grunnlaget for et godt og fleksibelt næringsliv. Denne debatten viser at Norge står foran et veivalg. Det veivalget handler om fordeling – om forskjellene skal øke eller fortsette å gå ned. Det handler om hva slags velferdsmodell vi skal ha – om vi skal bygge sterkere fellesskap eller slippe kommersielle krefter til innenfor skole, helse, og andre viktige sektorer i vårt samfunn. Det handler om de store pengene skal gå til å løse de store oppgavene – eldreomsorg, skole, barnehage, vei og jernbane, – eller til skatteletter til dem som har mest fra før. Og det handler om hvorvidt Norge de neste fire årene skal bli et land som tar klimaansvar, eller et land som slipper klimafornektere inn i regjering.