Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Først har jeg behov for å slå fast at de personene som vi omtaler her, og som står beskrevet i denne meldingen, alle har vært et annet sted før de kom inn i meldingen. De har vært våre klassekamerater, de har vært våre naboer, de har vært våre sønners og døtres lekekamerater, og de har vært våre kusiner og fettere, ektefeller eller barn. Så vil jeg si at i debatten om rusmiddelpolitikk er det viktig å ha med seg den brede velferdsstatens innretning. I Norge handler det om å kombinere ansvaret for eget liv med en solidarisk omtanke for vår neste. Omfordeling av rikdom – statens og privatpersoners – er et av de viktigste virkemidlene for at flere får et godt liv. Opposisjonen mener at disse virkemidlene ikke virker. I forebygging av alkoholproblematikken velger de en medisin som har motsatt effekt, nemlig mer liberalisering og mindre styring. Merknadene til Høyre og Fremskrittspartiet på viktige områder for styring og begrensning er etter min mening like upålitelige som sandkorn i vinden. Høyres og Fremskrittspartiets løfte om å endre Norge er et av de viktigste virkemidlene for å øke forbruk og sette store grupper av rusmiddelavhengige bakerst i helse-, omsorgs- og arbeidskøene. Etter min mening er Høyres fokus på plan, struktur og organisering ikke det som vil bedre hverdagen til personene som er omtalt i denne meldingen. Faren for overdosedødsfall forsvinner ikke fordi det blir privatiserte tilbydere. Jeg har et langt liv bak meg i tverrfaglig rusbehandling. I mine første år i jobben på slutten av 1980-tallet traff jeg mange utslåtte og utstøtte personer med alkoholavhengighet – ofte tannløse, uten jobb, ingen forankringspunkter annet enn sporadiske samtaler med sosialkurator eller et og annet opphold på vernehjem. De er i dag en nesten usynlig gruppe. Noe handler om at de har fått behandling, at rusreformen har virket, og at de i større grad følges opp. Men det handler også om at velferdssamfunnet bærer dem lenger, også med sin avhengighet. Avhengigheten kan være mer skjult over lengre tid. Alkoholkonsekvensene har flyttet fra parkene og inn i hjemmene til folk. Derfor er jeg veldig glad for at denne meldingen har tatt alvorlig at alkohol er det rusmiddelet som forårsaker flest rusrelaterte dødsfall i vårt samfunn, og er en stor nasjonal og internasjonal utfordring. Så til det å snakke om det. Justisdepartementet har levert en melding om vold i nære relasjoner og foreslått at jordmødre bør snakke med gravide om vold. Folk bør snakke mer med hverandre om mer. Vold og rus bør bli dagligdags samtaleemne hos fastlegen, helsesøstera, fysioterapeuten, førskolelæreren og – ikke minst – mellom oss, alle vi som kaller oss for de andre. Tausheten er kanskje det som tar flest leveår når alt kommer til alt. Passiv drikking – hipp hurra for begrepet, og hurra for fokuset. Jeg er stolt over at ministeren har fått gjennomslag for å sette barns og pårørendes behov så tydelig på dagsordenen. Gjennom bestemmelser i helselover, i Nav, i straffeloven og opprettelsen av bl.a. kompetansenettverk og familieambulatorier har mye skjedd innenfor barne- og familiefeltet. Det er en riktig retning, og det er en riktig satsing. Så til den varslede levekårsundersøkelsen. Vi vet at ca. 60 pst. av de som sitter i fengsel, har rusproblematikk. Flere fengsler har opprettet rusmestringsenheter, og det er bra. Men barn av innsatte skal også følges opp. Det er store organisatoriske og – jeg tillater meg å hevde – holdningsmessige utfordringer for å kunne følge dette opp på en god måte. Jeg mener derfor at levekårsundersøkelsen må inkludere barn av innsatte. Vi vet at de har store utfordringer. Organisasjoner av rusavhengige og deres pårørende gjør mye godt arbeid. RIO, A-larm og LAR-Nett er flere eksempler på dette, og også de som gir arbeid til rusavhengige, som KLAR på Agder og =Oslo i Oslo. Kvalifiseringsprogram og arbeidsrelaterte ordninger har hjulpet mange, og flere må få hjelp av disse ordningene. Meldingen har også – endelig, må jeg få lov til å si – tatt grep for å få en spesialisering av legeutdanningen. Meldingen drøfter kvalitet og forskning, og det er et felt det kanskje ikke finnes så mye eksakt kunnskap om, som ministeren var inne på. Det behøver ikke å bety at kvaliteten er dårlig, vi vet bare ikke nok om det. Det kan være en styrke at fagfeltet har en bred tilnærming, inkludert mange brukerorganisasjoner. Jeg tror ikke en spesialisering gjør samarbeidet vanskeligere, men i utformingen av spesialiteten er det viktig at innholdet må føre til mer samarbeid, ikke mindre, og at man i dialog og samarbeid må utvikle framtidas rusmiddeltjeneste ut fra det vi vet virker – men «med hjartet på rette staden».