Ingjerd Schou (Høyre), 2017-11-16:
Jeg har også lyst til å starte med at jeg synes det er veldig fint at interpellanten setter nettopp Myanmar og rohingya-folkets situasjon på dagsordenen. Det er urovekkende. I dagens nyhetsbilde så jeg at utenriksminister Tillerson nå tar til orde for sanksjoner. Jeg synes det er beroligende at vår norske utenriksminister faktisk vil følge det arbeidet som skjer, og de signaler som kommer internasjonalt. Det er helt nødvendig at man også fra Norges side arbeider på bred front – slik utenriksministeren sier – når det gjelder internasjonalt arbeid, både her hjemme, i møter med ASEAN-landene og i kontakt med våre europeiske samarbeidspartnere. Rapportene om alvorlige overgrep mot sivilbefolkningen fra myanmarske sikkerhetsstyrkers side etter angrep fra en rohingya-militsgruppe 25. august 2017, har vært svært urovekkende. Mer enn 600 000 personer, hovedsakelig fra rohingya-minoriteten, har flyktet over grensen til Bangladesh siden slutten av august i år, ifølge de oversiktene som kommer fra FN. På få måneder er et stort folk på flukt. Fra Høyres side er vi svært bekymret over utviklingen i Rakhine og situasjonen som rohingya-minoriteten er i, både i Myanmar og nå i stor grad på flukt. Det er en uakseptabel situasjon i Rakhine, og rohingyaene har i lang tid blitt utsatt for omfattende diskriminering og overgrep. Som sagt: Det er mange folk når 600 000 personer flykter over til Bangladesh på kort tid. Fra norsk side har vi bedt regjeringen og sikkerhetsstyrkene om å beskytte sivilbefolkningen, gi de humanitære aktørene full tilgang og sørge for at flyktningene kan returnere raskt. Norge har bidratt med betydelige midler. Men å stoppe vold, gi humanitær bistand og sørge for at folk på flukt kan returnere, krever også at man har oppmerksomhet rettet inn mot de underliggende årsakene til hvorfor det er nødvendig å flykte, og hvorfor det er denne typen konflikt. Når vi fra norsk side tar sikte på å beskytte sivilbefolkningen og nettopp sørge for at humanitære aktører har tilgang og sørger for at folket på flukt kan få hjelp, er det et arbeid som jeg registrerer utenriksministeren fortsatt vil følge opp, ut fra de målsettingene og signalene som Stortinget har gitt. Vi har fra norsk side bidratt med over 80 mill. kr i nødhjelp i Myanmar og Bangladesh, og en stor andel av dette har gått direkte til det humanitære arbeidet og de humanitære behovene som rohingyaene har, som har flyktet nettopp over grensen til Bangladesh. De norske midlene har bl.a. medvirket til etablering av det vi nå ser av feltsykehus i Bangladesh, som Norges Røde Kors bidrar til. Vi har også støttet Flyktninghjelpens og FNs arbeid. Jeg registrerer at utenriksministeren sier at man vil vurdere ytterligere hvordan vi kan bidra humanitært ut fra den situasjonen som nå har oppstått. Jeg synes det er veldig bra at vi så tydelig støtter Kofi Annan og Rakhine-kommisjonens rapport, og at vi også er rede til å implementere de anbefalingene som rapporten har. Det er veldig avgjørende at landets militære ledere tar ansvar for den situasjonen som har oppstått. Det er de militære som er til stede og har kontroll over de berørte områdene. Men å løse de underliggende årsakene tror jeg de aller fleste av oss skjønner er krevende. Det krever mer enn bare å ha kontakt med landets myndigheter. Det krever et internasjonalt samarbeid på ulike områder, både når det gjelder politisk myndighetsnivå, og ikke minst samarbeidet med humanitære aktører og landets egne myndigheter. Jeg ser fram til at utenriksministeren kan rapportere tilbake fra det besøket som hun og regjeringen vil ha til Myanmar om kort tid.