trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-03-08:
22. juli var dagen da Norge stoppet opp og ble endret. Det var dagen da et lite land viste styrke, samhold og omsorg, da politiske skillelinjer ble forent for å verne om hverandre og demokratiet, og da vi fikk se hvor sårbart et åpent samfunn er. Ikke minst så vi i tiden etter at ungdom sluttet opp om politikk og demokrati ved i stort antall å velge å engasjere seg i politiske organisasjoner. Likevel ga 22. juli oss kunnskap om at vi ikke var godt nok forberedt på angrep innenfra, og at våre systemer ikke var dimensjonert og tilstrekkelig klargjort for å motvirke og håndtere en slik situasjon. Den regjeringsoppnevnte 22. juli-kommisjonen vil gå nærmere i detalj i sin gjennomgang av beredskapssystemene og sine forslag til forbedringer, men allerede nå er det etter statsrådenes redegjørelser rom for å trekke noen konklusjoner. Stortingets særskilte komité har behandlet statsrådenes redegjørelse og avdekket svakheter i vårt beredskapssystem. Det er viktig at disse hullene raskt blir tettet for å sikre oss mot mulige fremtidige episoder. Jeg skal knytte noen kommentarer til de funn vi har avdekket rundt politiet. Der er det avdekket en rekke forbedringspunkter, som komiteen har identifisert gjennom både redegjørelsene, høringene og sitt øvrige arbeid. Politiet må være rustet til å agere raskt og håndtere flere scenarioer samtidig. Politiet må ha utstyr og personell som kan håndtere ekstreme situasjoner. Ytterligere investeringer hos politiet er påkrevd, og ikke minst må vi stille spørsmål ved om politiet bruker eksisterende ressurser godt nok. IKT-situasjonen må snarest løses, og nødnettet må på plass. Politiets organisering må gjennomgås. Er politiet godt nok organisert? Politiet må ha tilgang til tilstrekkelig med transportmidler, herunder helikopterkapasitet og båter. Polititjenestemenn må raskt kunne gå inn i skarpe situasjoner for å få kontroll og ta ut gjerningspersoner. Det er grunn til å tro at operativ uteleder må kunne ta beslutningen om bevæpning og eventuell aksjon. Politiet må raskt be om bistand fra andre etater, som Forsvaret, dersom situasjonen tilsier det. Systemet med riksalarm må trimmes og fungere etter intensjonene. Politiets sikkerhetstjeneste må gjennom en ekstern evaluering og gjennomgang. Politiets sikkerhetstjeneste må ha nok ressurser til å kunne få utført sin oppgave på en god nok måte. Og ikke minst: Kvaliteten på ledelsen er helt avgjørende for kvaliteten på tilstanden i etaten og for rask og riktig håndtering av situasjoner. Responstid er helt avgjørende for hele politiets virksomhet og håndtering av situasjoner, og ikke minst må instruksen om «skyting pågår» trimmes og tydeliggjøres overfor de tjenestemenn den gjelder. Totalt sett viser dette, og de forslag som både opposisjonen og komiteen samlet har fremmet, at det er en rekke forbedringspunkter. Jeg regner med at regjeringen kommer tilbake med saker i Stortinget hvor mange av disse punktene er berørt, og at justiskomiteen og Stortinget får rikelig anledning til å behandle disse punktene ved en senere anledning.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Jeg vil begynne med å bekrefte at jeg er helt enig i utfordringen, at man må kunne støtte politiet over hele landet raskest mulig og med tilgjengelige ressurser. Derfor er det også slik at absolutt hele Forsvaret i prinsippet er tilgjengelig for den type støtte når dette skjer innen rammene av bistandsinstruksen. Nå kommer jeg snart tilbake med en langtidsplan for Forsvaret, men jeg tror det har vært en viss oppmerksomhet om det forhold at vi faktisk ligger an til å videreutvikle og styrke Heimevernet snarere enn å bygge det ned. Én av grunnene til det er nettopp de erfaringene vi hadde i fjor, både med tanke på naturkatastrofer og med tanke på 22. juli. Primærfunksjonen til HV er å være en militær ressurs, men den har viktige kapasiteter som kan brukes i en sivil sammenheng. Derfor vil Heimevernet være en viktig del av svaret på de utfordringene som her stilles. Jeg vil også minne om at innsatsstyrkene i HV-02, i Oslo, var tilgjengelige langt, langt innenfor gjeldende beredskapstider og kunne ha blitt satt inn på et mye tidligere tidspunkt, hvis de var blitt anmodet om det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Jeg er enig i intensjonen i spørsmålet, i den forstand at det er viktig å ha stor tydelighet for hvilke grenser som gjelder. Jeg mener at lovreguleringen ligger i Grunnloven § 99, at vi har et godt konsept, nemlig at hele Forsvaret, uten noen som helst begrensning, kan settes inn, men under forutsetning av at det anmodes fra sivil myndighet, og at det godkjennes av forsvarsministeren – altså at det er en sivil kontroll med når Forsvaret brukes f.eks. i håndhevelsesbistand. Jeg tror ikke problemet er mangel på lov. Jeg tror problemet kan være uklarhet i bistandsinstruksens innhold, bevissthet, kunnskap og forståelse. Men om det er slik at det arbeidet skulle utløse et behov for en ytterligere lovregulering, kan jeg ikke se noe problem med det. Men jeg er ikke sikker på om man da angriper problemet i riktig ende, så det får vi komme tilbake til i den videre diskusjonen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Igjen mener jeg at komiteen og dens leder, representanten Hareide, påpeker en viktig problemstilling: Kan resten av Forsvarets spesialstyrker også brukes på en måte som ligner på måten Hærens jegerkommando blir brukt, altså det vi kaller FSK, når det gjelder støtte til politiet? Jeg mener at svaret på det etter alt å dømme er ja. Vi skal se på hvordan den kan brukes, nettopp fordi Marinejegerkommandoen i utgangspunktet har et litt annet oppdrag, en litt annen trening og et litt annet utstyrssett. Men jeg mener prinsipielt sett at svaret på det skal være ja, og vi kommer tilbake med forslag om det når vi kommer med langtidsplanen. Det er også andre deler av Forsvarets enheter – jeg nevnte Garden – som det vil være naturlig å gi tilleggstrening, og i tillegg ha fokus på den rollen de måtte ha dersom politiet spør. Jeg vil igjen vise til at det ikke er noen prinsipiell begrensning i å få støtte fra Forsvaret, men det gjelder å ha de riktige kapasitetene, slik at man støtter på riktig måte og ikke på gal måte.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Jeg mener at det var en rekke svar på det representanten Elvestuen nå spør om, i det jeg nettopp sa om det som allerede er underveis, og det som kommer, både i samfunnssikkerhetsmeldingen og i langtidsplanen for Forsvaret – en tettere samtrening, avklaring av roller, forberedelser, øvelser. Jeg tror det er galt av oss nå å gå inn i 22. juli-kommisjonens arbeid om hvem som gjorde hva riktig og eventuelt galt den 22. juli. Men det er vel kjent, og det var tydelig fremme i høringen, at en rekke av Forsvarets kapasiteter spontant gjorde seg klare umiddelbart, og veldig mange var rede. Det ble også gjort raske avklaringer av at eventuelle henvendelser om bistand skulle bli besvart positivt og umiddelbart. Jeg kan ikke se at det lå noen politiske begrensninger noe sted i den prosessen. Så får andre avgjøre om politiet burde ha spurt på et tidligere tidspunkt, eller om de følte at de hadde såpass oversikt over situasjonen at det ikke var nødvendig. Det er 22. juli-kommisjonens ansvarsområde.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-03-08:
En samlet komité står bak et ønske om å gjennomgå bistandsinstruksen. I tillegg har Høyre også fremmet et forslag om å lovfeste grensene for bruk av Forsvarets ressurser i fredstid. Vårt utgangspunkt for – i tillegg til å ha en instruks – å ha en lov er et ønske om å utdype og presisere Grunnloven § 99 og at man på den måten skaper forutsigbarhet og gjør det lettere å planlegge for både politi og forsvar i en beredskapssammenheng. Det er selvfølgelig bygget på det samme utgangspunktet som forsvarsministeren legger vekt på, at ingen ønsker en militarisering av den indre sikkerheten. Men jeg ønsker likevel et svar fra forsvarsministeren på hvordan han vurderer hvor ønskelig det er med en lovregulering i tillegg til å ha en bistandsinstruks.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Det er et veldig vondt tema vi behandler i Stortinget i dag, men jeg vil likevel begynne med å uttrykke glede over at det er et samlet storting som stiller seg bak innstillingen fra den særskilte 22. juli-komiteen. Jeg vil takke komiteens leder og opposisjonspartiene, som har bidratt til at det kunne skje. Den 22. juli var et angrep på landet vårt og på de verdiene som er kjernen i vårt demokrati. Norge reiste seg i et spontant motsvar på terroren. Folk tok vare på skadde i gatene rundt regjeringskvartalet, og de søkte gjennom bygningene med fare for eget liv. Frivillige kastet seg i båtene og berget svømmende ungdommer i Tyrifjorden. Og helsepersonell og politifolk risikerte eget liv for å gjennomføre den livsviktige jobben sin. Så fulgte de andre etter i et forsvar for det store fellesskapet som var angrepet – gjennom rosetog, appeller, møteplasser i kirker, i lokalsamfunn og på nettet. Vi har grunn til å være stolte over hvordan Norge reagerte på terroren. Men stolthet er ikke nok, vi må også vise handling i fortsettelsen. I dag er det 231 dager siden den mørke fredagen i sommer. De fleste av oss kan gå videre. For noen som følger debatten i dag, er veien tilbake så vidt begynt. For noen vil dette aldri gå over. Mange må leve med de konsekvensene terrorangrepet ga. Vi har representanter i denne salen som er rammet personlig, og vi har mange, mange flere over hele landet. Altfor mange har fått oppleve det som er vårt største mareritt: å miste dem de har kjær. Flere igjen er overlevende i familien eller har et nært forhold til dem som opplevde terroren. Det er viktig at alle som har behov for det, får så mange og gode svar som mulig – hvordan kunne dette skje, og hvordan skal vi forhindre at det skjer igjen? Her er 22. juli-komiteens arbeid en viktig byggestein, og regjeringens uavhengige 22. juli-kommisjon vil selvsagt være enda et avgjørende ledd i dette arbeidet. Det viktigste å si i dag er at hvis vi søker svarene sammen, vil vi også få et større felles utbytte av dem. Det mener jeg at innstillingen som vi behandler i dag, borger for, og det er i den ånd vi har muligheten til å fortsette dette viktige arbeidet. Like viktig er det at vi klarer å ta vare på dem som fremdeles lever med terrorens konsekvenser hver eneste dag. Dette er et stort ansvar, og det skal ikke pulveriseres. Det er et ansvar for helsevesenet, både spesialisthelsetjenesten og fastlegene. Det er et ansvar for skolen, for kommunene og for alle oss andre, ikke minst et ansvar for oss i Stortinget. Det er bra at vi har et samfunn med et sterkt sikkerhetsnett og et sterkt fellesskap. Det sikkerhetsnettet virker aller best når vi er mange som sammen holder det oppe. Derfor blir det vår oppgave også på veien videre etter dagen i dag å gjøre samfunnet vårt enda sterkere – bedre rustet til å ta vare på dem som trenger hjelp, bedre rustet til å motstå terror. Den 22. juli har gjort livet verre for altfor mange. I fellesskap har vi et ansvar for å gjøre Norge bedre.
Abid Raja (Venstre), 2012-03-08:
Terroren rammet oss alle rått og brutalt, uventet og uforberedt. Som nasjon gråt vi sammen, hvite som brune, kristne som muslimer, innfødte som innvandrere. Vi sto sammen, sammen i sorgen, og alle ble inkludert, også de med turban og de med hijab. Noen diskuterte, og enda flere tenkte: Hvordan ville nasjonen ha taklet dette om gjerningsmannen ikke hadde vært hvit, men het Ali og var muslim? Det er umulig å vite hvordan vi som nasjon hadde taklet dette, men jeg – som mange andre – har kjent på frykten for at terroristen i fremtiden skal være muslim. Hvordan vil den politiske retorikken være, hvordan vil reaksjonene være? Ville turbanene og hijabene være like selvfølgelig velkomne i sorgen? Jeg håper vi slipper å få vite svaret. Jeg håper at vi i fremtiden skal være skånet for ekstremistenes råskap og brutalitet, men faktum er at faren for terror ikke har minket de siste årene. Tvert om har terrorfaren økt. Det er fare for soloterrorister med hvit hudfarge, fare for soloterrorister med brun hudfarge, fare for ekstremistisk vold fra nynazister, fare for ekstremistisk vold fra islamister – politisk og/eller religiøst motivert. Vi som nasjon og folk kan møte det nye trusselbildet. Vi kan stå sammen mot faren for både hvite og brune ekstremister, mot samfunnsskadelig rasistisk ideologi – om den så er nynazistisk preget, religiøst preget eller islamistisk. Det gjør vi ved å styrke båndene oss imellom og bygge broer mellom folkeslag ved å skape et tettere samfunn. Da må enhver gå inn i seg selv, og vi må spørre oss selv: Skal det i fremtiden være gangbart å snakke nedlatende og halvrasistisk om grupper av mennesker? Skal vi akseptere en retorikk som systematisk stempler muslimer som annenrangs borgere? Skal vi finne oss i politisk retorikk som stempler asylsøkere som snyltere? Slike små drypp bygger ikke broer. Det skader forholdet oss individer og grupper imellom. Vi må selv bedre oss. Vi må som politikere være bedre forbilder. Til mine politiske kolleger vil jeg si at vi må skjerpe vår retorikk. Vi må være bevisste på at våre ord sårer og gleder. Vi kan bygge broer og rive dem ned. Vi bestemmer om nye grupper skal føle seg som en del av vårt fellesskap, eller om de skal føle avmakt og rotløshet. Vi må mane religiøse grupper og foreldre til å bygge samfunnsborgere. Hat mot jøder og hat mot muslimer finnes dessverre blant våre unge. God dialog kan endre oss alle. Lærdommen min etter å ha avholdt mange dialogmøter er nettopp dette: Viser vi empati og forståelse, viser vi kjærlighet og omsorg, kan vi også kreve og forvente. Vi må holde fast ved at selv om nasjonens borgere har mange ulike hudfarger og religioner, kan alle like fullt være like lojale og patriotiske i Norge. Vi i Stortinget må i alle fall holde fast ved at nasjonens borgere har mer til felles enn det som splitter oss.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Når romfolket jages rettsløse rundt i enkelte europeiske byer og land, er det behov for humanisme, tydelige holdninger og rettssikkerhet. Når Ali ikke får den jobben i Norge han er kvalifisert for, er det behov for humanisme, tydelige holdninger og rettssikkerhet. Og da vi pustet lettet ut fordi terroren ikke ble begått av en ytterliggående muslim i Norge, men av en blendahvit nordmann fra beste vestkant, er det behov for realisme, og at vi gjør opp med oss selv hvilken klangbunn som finnes i hver enkelt av oss og i det norske samfunnet. Vi må ta lettelsen vi følte, på alvor. Vi må forebygge alle typer ekstremisme, og at ekstreme holdninger ikke slår rot. Finanskrisen fører til fattigdom, sosial uro, framvekst av høyrepopulisme, høyreekstremisme og krav om nasjonal styring på bekostning av internasjonalt samarbeid. Vi hører disse stemmene i Norge, i Europa og i andre deler av verden. For Arbeiderpartiet er det veldig viktig å advare mot en sånn utvikling. Svarene på de utfordringene vi står overfor – enten det er etter 22. juli, terrorisme, ekstremisme eller finanskrise – er mer internasjonalt samarbeid, ikke mindre. Det er en klar sammenheng mellom små forskjeller og tillit i et samfunn. Forskning dokumenterer det. Generelt kan det sies at der forskjellene er store, er det også mindre tillit. Det er også bevist at tillit og mistillit dermed kan påvirkes av politikk. Det er bra. Generelt i Europa har tilliten stagnert og ulikhetene økt. Norge er et unntak. Vi må derfor være veldig forsiktige med å gjøre debatten etter lærdommen av 22. juli til kun en operativ debatt om tiltak rundt beredskap. Det må også bli en løpende debatt om hvilke verdier vi skal velge hver eneste dag, og hvordan de verdiene skal ligge til grunn for våre politiske valg. Sju måneder har gått siden 22. juli. De har inneholdt det meste – sorg, glede, fortvilelse, optimisme, pågangsmot, samhold, omsorg, mediedebatt, debatt om rettsstaten, debatt om straff, tro og tvil, sinne og kjærlighet, tæl og klokskap og imponerende, overlevende ungdommer. Alt dette har vi hatt og mye mer, og i dag har vi en verdig og god debatt i Stortinget. Når jeg tenker på 22. juli, tenker jeg på en fin dag som forvandlet seg til et grusomt mareritt. Når jeg tenker på dagene etterpå, er de første ordene jeg tenker på, omsorg, raushet og samhold. Mitt ønske for framtiden er at rausheten oss imellom i Norge kan bestå og bygges ut, at vi godtar ulikheter, at vi aksepterer at det å være menneske betyr at vi alle har feil og mangler. Ingen er perfekt. Jeg håper at 22. juli 2011 kan være starten på toleransens og raushetens hundreår i Norge.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Den 22. juli var det mer enn 500 ungdommer på Utøya som overlevde. Men de opplevde sitt livs verste timer, ved å være på en øy som var åsted for en politisk motivert massakre. Vi er mange som er imponert over styrken som de unge har vist, og den sindigheten som mange har demonstrert når de har uttalt seg. Samtidig vil en del av de selvsamme ungdommene trenge støtte fra hjelpeapparatet i lang tid. For ingen er bare sterk, ingen er bare svak, og ingen skal bli stående igjen alene. I fjor høst sendte kunnskapsministeren et brev til alle landets skoleeiere og skoler. Der skrev hun at skolene og lærerne må strekke seg langt for at elever som er berørt av terroraksjonen, skal få tilrettelagt skolehverdagen sin. Dette har mye å si for framtiden til mange av dem som ble rammet. På den måten har det også mye å si for framtiden til oss alle. For som 17 år gamle Marte Gustavsen Ødegården har sagt: «Jeg har ikke tenkt å slutte med politikk bare fordi en gærning har skutt meg. Jeg ser jo at det er viktig å engasjere seg for å bekjempe sånne som han.» Som det framgår av innstillingen, er det en samstemt komité som understreker skolens oppdrag, og at det er tosidig: Skolen skal utdanne, og skolen skal danne. Våre barn og unge skal ikke bare lære fakta, men også om verdier og holdninger. Det er et adelsmerke ved det norske samfunnet at våre barn og unge går i en skole som er felles for alle, uansett bakgrunn, økonomiske forutsetninger eller personlig bagasje. Sånn lærer vi i tidlig alder å bryne oss på hverandre, vi lærer hvor forskjellige vi kan være, og hvor like vi må være for å kunne være ett samfunn. På den måten kan skolen sammen med foreldre og frivillige organisasjoner spille en viktig rolle i å etablere og styrke samfunnets felles verdigrunnlag. Det er viktig for å forebygge antidemokratiske holdninger og antisosial atferd, som sammen med andre faktorer kan føre til ekstremisme. Det er en styrke ved debatten etter 22. juli at vi ser de lange linjene for en skole som er felles, et samfunn som har få forskjeller, et samfunn som har høy grad av tillit, og vår egen evne til å forebygge ekstremisme.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
I går hadde Mohammed, som framleis er på Sunnaas, sin første køyretime. Det er sterkt og flott å sjå ungdom som trass i store skadar kjempar seg tilbake. Det er mange som vil ha behov for oppfølging i lang tid framover. Støttegruppene gjer ein kjempejobb, og det er utruleg mange tilsette rundt i kommunane som er gode støttespelarar for ofra, slik at dei kan koma tilbake til kvardagen og vera i stand til å handtera det som den 22. juli påførte dei. Alle me andre kan vera medmenneske. Eg har lyst til å takka komiteen for å ha gjort ein spesielt god jobb. Det at Stortinget no er samde om 14 forslag, er faktisk ein styrke i det vidare arbeidet med å nedkjempa terror. Eg er òg veldig glad for den merknaden der det står at komiteen vil «berømme» alle dei som bidrog i redningsarbeidet. Det var mange, og mange gjorde ei kjempebragd, til og med med fare for sitt eige liv. Eg trur ikkje me kan få takka desse menneska nok. I utgreiinga som Knut Storberget hadde her i Stortinget, tok han til orde for ein brei debatt om førebygging av radikalisering og valdeleg ekstremisme. Eit av forslaga handla om SLT – samordningsmodell for lokale førebyggjande tiltak mot kriminalitet. Som tidlegare ordførar i Ski har eg jobba veldig mykje med SLT-prosjektet i den kommunen. SLT er eigentleg berre ein felles dugnad for å førebyggja kriminalitet, men òg for å ta vare på barn og unge. Det er samarbeid og openheit mellom politi, helsevesen, barnevern, ungdomsklubbar, skulane og frivillige organisasjonar. Målet er å skapa gode miljø for alle unge. Det handlar om inkludering. Det handlar om at alle skal med. Det trur eg er noko av det viktigaste førebyggjande arbeidet me kan gjera. Eg synest det er viktig at dei kommunane som ikkje allereie er i gang med SLT-prosjekta, kjem i gang. Like viktig er det at det ikkje berre vert eit prosjekt, men at det er eit kontinuerleg fokus på førebygging, at ein alltid er på. Da er det òg utruleg viktig at det er nokon som får ansvaret, sånn at det ikkje vert noko som flyt, men at nokon må ta ansvaret for den samordninga. Det må me ta med i oppfølginga av dei vedtaka som me gjer her. For alle ofra, for alle pårørande, for alle innbyggjarane i landet vårt er det viktig at me gjer alt me kan for å kjempa mot terror i framtida. Tryggleik, meir openheit, meir demokrati – men aldri naivitet.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
På vegne av representantene Ketil Solvik-Olsen, Jørund Rytman, Christian Tybring-Gjedde og meg selv vil jeg fremme et forslag om å be regjeringen legge fram en plan om hvordan elbiler og biler som bruker ny teknologi, beholder et forutsigbart avgiftsregime over tid. Så vil jeg på vegne av Ketil Solvik-Olsen, Christian Tybring-Gjedde, Jørund Rytman og meg selv legge fram et forslag om et nytt ankerfeste for den økonomiske politikken.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Jeg har den glede å fremme et representantforslag på vegne av Harald T. Nesvik, Torgeir Trældal og meg selv om å oppheve konsesjonskravet for skogeiendommer. Så vil jeg på vegne av Harald T. Nesvik, Torgeir Trældal og meg selv fremme et forslag om å oppheve boplikt for skogeiendommer.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Det er ingen tvil om at store deler av næringslivet utenfor oljerelatert virksomhet sliter. Siden 2008 har den offentlige sysselsettingen hatt en jevn vekst i antall ansatte, mens privat sektor ligger noe under tallene fra 2008. Et godt eksempel på denne utviklingen kan være bedriften Jordan i mitt hjemfylke. For noen år siden jobbet det tilnærmet 300 personer her. Det var stadig besøk av politikere – bl.a. vår nåværende statsminister mfl.– som solte seg i glansen. Nå er det ca. 40 personer igjen, og besøk av nevnte eller andre politikere er det ikke mange av, hvis det i det hele tatt er noen. Det har tidligere blitt nevnt en verktøykasse som skulle hjelpe næringslivet. Det kan synes som om den ikke er blitt tatt i bruk, eller at verktøyet ikke passer. Vil statsråden snarest, med sine muligheter i en flertallsregjering, bidra til at rammevilkårene innenfor konkurranseutsatt næringsliv styrkes, slik at vi slipper den utflaggingen mange bedrifter gjør, og heller får muligheter til å styrke sin virksomhet, bl.a. gjennom et enklere regelverk og lavere skatter og avgifter, slik Fremskrittspartiet ønsker?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Den 1. januar 2006 trådte det i kraft en lov om kjønnsfordeling i ASA-styrer. Den sier at minst 40 pst. av styrerepresentantene skal være kvinner. Fremskrittspartiet var det eneste partiet på Stortinget som stemte imot denne loven, som også hadde tilbakevirkende kraft, med en overgangsperiode på to år. Fremskrittspartiet stemte imot denne loven, da vi er motstandere av å forskjellsbehandle mennesker på grunn av bl.a. kjønn. Fremskrittspartiet ønsker å likestille mennesker. Kvalifikasjoner, ikke kjønn, skal bestemme karrieren, og man skal bli møtt som den man er. Når det gjelder ASA-selskapene, er det en kjensgjerning at antallet har blitt sterkt redusert – de har gått over til å bli ordinære AS-er. Mens det i dag er ca. 200 000 AS-er, er det kun 300 ASA-er. Når man ser på denne utviklingen, mener statsråden og regjeringen virkelig at ASA-prosjektet har vært en suksess – når man altså ser den negative trenden når det gjelder antall firmaer som har ASA som sin måte å bli styrt på?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «På tross av den nye landsbruksmeldingen har bare 6 pst. av norske bønder stor tro på økte inntekter i fremtiden. Dette viser at norsk landbrukspolitikk ikke fungerer, og at nye momenter må inn, slik Fremskrittspartiet ønsker. Forstår statsråden den pessimisme som råder innenfor deler av næringen?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er en kjensgjerning at antall bønder har gått mye ned siden 2005. Antall gårder har gått ned. Antall dekar som det produseres mat på, har gått ned. Det eneste som har gått opp, er antall tomme gårdsbruk. Når man òg samtidig vet at det kun er 14 pst. av alle bønder som har dette som heltidsyrke – som har hele inntekten sin herfra – må dette vel vise at det ikke er den største optimismen blant landets bønder eller i næringen generelt. Hadde det vært det, vil jeg tro at det hadde blitt flere bønder. Jeg vil tro at det hadde blitt flere dekar som hadde blitt dyrket – og jeg tror at vi hadde hatt færre tomme gårdsbruk. Så kan man si at Fremskrittspartiet har en annen politikk. Ja, vi har en annen politikk – en helt annen politikk. Det vi ønsker, er at den enkelte bonde skal få mer frihet. Vi skal redusere byråkratiet og få et regelverk som er helt annerledes. Vi vil f.eks. kutte ut makspriser – og masse sånne ting. Men det er statsråden som er statsråd – derfor spør jeg statsråden.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Jeg takker statsråden for nytt svar. Det er ingen tvil om at det norske landbruket er regulert og styrt fra det politiske systemet. Bestemmelsene er slik at hvis du f.eks. har en melkekvote på 400 000 liter og ønsker å øke den, er det mer eller mindre umulig. Når du ønsker å ta flere personer inn i en samdrift enn det som loven tillater i dag, er det ikke mulig. Når du ønsker å fradele deler av gården din, eller eventuelt selge hele gården, er det ikke kjøper og selger som blir enige om prisen – det er staten som bestemmer hva prisen skal være. Sånn kan jeg ramse opp. Til det jeg sa tidligere, om at antall bønder, antall gårder, og antall dekar har gått ned, er mitt enkle spørsmål: Bekymrer det statsråden?
Bent Høie (Høyre), 2012-04-25:
På vegne av representantene Erna Solberg, Sonja Irene Sjøli og meg selv vil jeg sette fram et forslag om å sikre kvalitet og tilgjengelighet i fastlege- og kommunehelsetjenesten.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
I motsetnad til Noreg er det mange land som er komne langt når det gjeld å fornye, forbetre og forenkle offentleg sektor. Vi treng ikkje gå så veldig langt frå Noreg. Danmark har gjort eit betydeleg arbeid på det området. Der er det også innført digital postkasse. Berre det åleine har spart danskane for 3 mrd. kr i portokostnader per år. Ifølgje generalsekretær Per Morten Hoff i IKT-Norge vil eit konservativt anslag for kor mykje ein kan spare på å digitalisere og forenkle offentleg sektor i Noreg, vere 17 mrd. kr per år. 17 mrd. kr er ein betydeleg sum. Det er pengar som vi altså kunne ha brukt til betre tenester i kommunane, i offentleg sektor. Vi kunne brukt dei til infrastruktur, vi kunne brukt dei til å redusere sjukehuskøane. Vi kunne også brukt dei til skatte- og avgiftslette. Det er ei mengd ting som ein kunne ha brukt desse pengane til dersom ein hadde henta dette inn. Men det har ein altså ikkje gjort. Tal frå Danmark viser også det at ein digital førespurnad kostar 3 kr; ein manuell førespurnad kostar 110 danske kroner. Det er altså ikkje grunn til å tru at det er annleis i Noreg. Forskjellen vil sannsynlegvis vere den same i Noreg. Men her blir det gjort veldig lite. Vi kjem hengande etter, og vi får altså ikkje gjort dei grepa som gjer at ein kan frigjere midlar som kunne ha vore brukte på heilt andre område. Då er mitt spørsmål til fornyingsministeren: Er det det norske folket det er noko galt med, eller er det regjeringa som ikkje har gjort jobben sin, sidan vi ikkje greier å få til det som danskane openbert får til, nemleg å frigjere midlar som kan brukast til beste for det norske folket?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Eg registrerer at regjeringa føretek undersøkingar, eg registrerer at ein har eit digitaliseringsprogram, og at ein har tankar om dette. Men eg meiner at no er det på tide med handling, no er det på tide å hente ut desse innsparingane, denne forenklinga som ligg i dette, slik som Danmark har gjort. Eg føler at det er for mange ord, utgreiingar og program omkring dette – og for lite handling. Danmark brukte i fjor 3,5 mrd. kr til offentlege IT-prosjekt. I Noreg er det umogleg å finne ut kor mykje vi har brukt. I Danmark har ein også ein slags ROI, Return on Investment-kalkyle, altså ei kost–nytte-vurdering, der ein ser på kor mykje nytte ei investering gir tilbake. Noko tilsvarande har ein ikkje i Noreg. Eg er på jakt etter når vi kan få handling, eg er ikkje interessert i å høre om programma og undersøkingane og kva regjeringa planlegg. Det er kva tid vi får effekt av dette, eg er interessert i.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Samtidig som mange land rundt oss reduserer byråkratiet, aukar vi byråkratiet her i Noreg. Det gjer at vi på kort sikt kan halde arbeidsløysa i Noreg lågare enn vi elles kunne gjort, men på lang sikt vil dette sjølvsagt svekkje konkurranseevna og drive arbeidsløysetala opp att. I Noreg har vi mange kommunar som også slit med økonomien. Ifølgje tal frå IKT-Norge kunne kommunane spart fleire milliardar kroner kvart år ved betre og meir effektiv IKT-bruk i kommunal sektor og også ved ei samordning av web-skjema. Det som er utfordringa for kommunesektoren, er at vi har mange kommunar som ikkje greier å koordinere dette sjølve, og om det skal gjerast noko, må ein også ta grep frå sentralt hald. Då er mitt spørsmål til fornyingsministeren: Er det nokon planar om å ta grep, slik at ein samordnar web-skjema i kommunal sektor og får ein meir effektiv IKT-bruk i kommunal sektor?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Jeg er ikke enig i spørsmålsstillerens forutsetning for spørsmålet, for vi har faktisk gjort veldig mye i Norge. Vi har gjennomført en undersøkelse, en kartlegging, av de 100 mest brukte tjenestene i statlig sektor, og blant de 15 med størst omfang er 13 nå fulldigitalisert. Så er jeg enig med representanten Hagesæter i at det er fortsatt mye å gjøre. Derfor la regjeringen for 14 dager siden fram et digitaliseringsprogram, som har store ambisjoner for hvordan vi skal digitalisere flere offentlige tjenester. I internasjonal sammenheng ligger Norge helt i forkant. Vi har god bredbåndsdekning til befolkningen. Vi har en digitalt kompetent befolkning der svært mange bruker digitale løsninger. Vi ser at også den eldste delen av befolkningen – som noen er veldig bekymret for – har tatt i bruk digitale løsninger. Åtte av ti nordmenn bruker digitale løsninger, og vi ser jo f.eks. at når det gjelder Statens pensjonskasse, kommer to tredjedeler av søknadene nå inn elektronisk og kan behandles elektronisk. Som representanten Hagesæter sier, er det mye å hente på porto dersom man oppretter en digital postkasse. Men det aller viktigste man kan gjøre når man skal digitalisere, er å endre arbeidsprosesser, slik at man kan automatisere saksbehandlingen. Det er der de store besparelsene ligger. Det har vi fått til – i skatteetaten når det gjelder selvangivelser, vi har fått det til i Lånekassen, og vi har fått det til i Statens pensjonskasse. Så gjør vi nå store grep for også å få opp en grunnmur som gjør det enda mer hensiktsmessig å bruke digitale løsninger for det offentlige, og regjeringen har jo varslet i digitaliseringsprogrammet at vi kommer til å endre lovverket, slik at digital kommunikasjon heretter vil bli hovedregelen mellom innbyggerne og det offentlige. Det samme vil gjelde for næringslivet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Effektene kommer daglig, og mye av effekten tas ut bl.a. av næringslivet gjennom den ambisiøse pakken næringsministeren har lagt fram for næringslivet, der vi skal spare næringslivet for 5 mrd. kr. Vi ser det i etat etter etat. Men jeg har behov for å si at her er det behov for mer enn bare å bruke store ord, her må man gjøre en ganske grunnleggende jobb. Her er det viktig å planlegge godt og lage nye systemer. Det må være lovverk som gjør at vi kan ta i bruk de digitale løsningene, og det er utrolig viktig at vi klarer å finne løsninger som gjør at de enkelte etatene henger sammen. Vi bruker nå mye kapasitet på å få til programmer og løsninger som vi kan bruke på tvers av de enkelte etatene. Digital postkasse kommer. Vi har nå ute – før vi la fram programmet – et nytt anbud for å få opp elektronisk identifikasjon og eID, og vi har varslet at vi kommer med et lovforslag der vi snur lovverket.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Jeg kan forsikre representanten Starheim om at vi har vært i Danmark flere ganger. Vi er heldige som har nordiske naboer som vi kan lære av, og Danmark er også i Norge for å lære av det vi gjør i Norge. Danmark har på noen områder noen løsninger som er mer avansert enn det vi har i Norge, men vi er altså veldig, veldig nær Danmark i utvikling. Danmark har laget gode programmer som de forventer de skal ha store effektiviseringsgevinster av, men de har heller ikke begynt å ta ut vesentlig mer innsparinger enn det vi gjør i Norge. Det er ikke sånn at vi kan komme med et program fra Danmark og bruke i Norge. Det er kommuner og statlige virksomheter som har IKT-systemer i dag som må tilpasses i Norge. Det har lenge vært sånn at vi har laget IKT-systemer som har passet til den enkelte sektor. Det vi gjør nå, er å ta et grep for å få mer styring sånn at vi kan utvikle IKT-systemene våre så de henger bedre sammen. Det gjelder internt i staten, og jeg er også svært positiv til å få med kommunene på det arbeidet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Når det gjelder styringsgrep, er det, som jeg sa i mitt svar til den forrige spørsmålsstilleren, behov for å ta noen flere styringsgrep. Derfor varsler vi i digitaliseringsprogrammet at vi trenger mer styring. Det vil bli opprettet styring på tvers av departementene. Dessuten er det slik at de sju største underliggende etatene, som Brønnøysundregistrene, Skattedirektoratet, Helsedirektoratet, Nav og andre, har et samarbeid der man har hatt en god del utveksling for å jobbe med standarder der samarbeidet kommer til å bli formalisert og gitt større muligheter til å kunne samordne felles infrastruktur knyttet til de store virksomhetene som har de største datamengdene. Det er noe av det viktigste vi gjør. Så vil det komme bevilgninger i statsbudsjettene framover. Men som jeg sa, er det å utvikle et nytt system for Nav, f.eks., et omfattende arbeid, som det ikke bare er å bestemme at man skal gjøre – det må utvikles. Det er vi i gang med.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Forholdet mellom stat og kommune er det jo en egen stortingsmelding om, som ligger her til behandling, og en av de tingene vi varsler i den stortingsmeldingen, er at vi skal se på direktoratenes rolle. Det tror jeg er viktig. Jeg er enig i at vi skal tenke oss godt om hver gang vi ber om nye rapporteringskrav fra kommunesektoren. Der tror jeg vi har et felles ansvar – de som er i denne salen til vanlig, og vi som bare er her innimellom – for ofte er det jo slik at det stilles spørsmål om faktagrunnlag fra kommunesektoren. Jeg har også opplevd at det er en viss overraskelse når vi ikke klarer å svare på det faktagrunnlaget. Så vi må kanskje gå i oss selv alle sammen og ha noe mindre forventninger til at vi kan få opplysninger om alt vi ønsker fra kommunesektoren. Dette vil regjeringen selvsagt jobbe videre med. Digitaliseringen kan være én måte å bidra til at vi kan drive mer effektivt også på det området, for man får mer gjennomsiktighet og kan ha lettere innsyn i saksbehandlingen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Jeg er helt enig med spørsmålsstilleren i at trosopplæringsreformen har vært en suksess. Vi har også evaluert de tiltakene som er i gang, og det viser stor aktivitet – og mange barn og unge får et godt tilbud gjennom trosopplæringsreformen. Da Stortinget vedtok å innføre trosopplæringsreformen i 2003, ble det sagt at man skulle gjennomføre en reform i løpet av en periode på fem til ti år, avpasset den økonomiske situasjonen. Vi har i dag bevilget 204 mill. kr til trosopplæringsreformen, og det står igjen noe før måltallet på 250 mill. kr er oppfylt. Regjeringen har som intensjon at vi skal følge opp trosopplæringsreformen, men som jeg har sagt både i pressemeldingen i fjor og til Kirkerådet, er det mulig at vi kommer til å måtte bruke ett år lenger før vi er i mål med reformen sånn som intensjonen var, fordi vi hadde et stramt budsjett og prioriterte andre ting innenfor helse og omsorg og innenfor kirke som vi mente var viktigere enn det vi klarte å gjøre på trosopplæringsreformen. Men vår holdning til trosopplæringsreformen står fast: Den vil bli gjennomført, men muligens ett år senere enn det som var intensjonen da man la fram planen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
De bevilgningsforslagene som kommer i revidert og i framtidige budsjetter, vil regjeringen presentere når vi presenterer revidert og budsjettene. Men regjeringen står fast ved at vi har som intensjon å oppfylle trosopplæringsreformen. Som jeg har sagt, kan det ta ett år til fordi vi hadde et budsjett der vi valgte å prioritere annerledes, men jeg står ved den lovnaden som er gitt om at vi skal gjennomføre trosopplæringsreformen i de kommunene som også står igjen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Måten man skulle innfase trosopplæringsreformen på, ble vedtatt i en regjering der jeg tror representanten Bekkevold hadde større innflytelse over det enn det jeg har. Man valgte å ta menighet for menighet istedenfor å la alle få et likt beløp og/eller øke beløpet år for år. Det systemet har vi fulgt opp i vår tid. Det er altså bispedømmerådene som følger opp og gir anbefalinger til oss om hvilke menigheter som står for tur, og det har vi vært tro mot. Vi har fulgt opp de rådene vi har fått, og det kommer vi også til å gjøre i tiden framover. Det klasseskillet som har oppstått, måtte oppstå når man bestemte seg for å fase inn trosopplæringsreformen på den måten man gjorde.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Den problemstillingen skjønner jeg ikke, for det er jo sånn at man bevilger penger menighet for menighet, og hvis menighetene da velger å gjøre ansettelser før man har fått bevilgning fra Stortinget, er ikke det et ansvar jeg kan ta på meg. Det er kjent at man innfaser trosopplæringsreformen på den måten man gjør. Da er det altså sånn at man må vente med å gjøre de ansettelsene man skal gjøre, til man har kommet med finansieringsordningen. Hvis ikke tar man en risiko selv som jeg mener det ikke er riktig at en regjering og et stortingsflertall tar ansvar for.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Jeg er helt sikker på at norske bedrifter, de store AS-ene – dersom vi velger å innføre kvoteringsbestemmelser også der – raskt vil se at de har den samme nytten av å ha all kompetanse tilgjengelig som det store ASA-styrer har sett at de har, og som vi har sett har vært fornuftig på en rekke samfunnsområder. Jeg er helt sikker på at det ikke vil være nødvendig med vesentlige kontrollordninger for at man skal klare å oppfylle det som er intensjonen med et sånt forslag, dersom man velger å innføre det. Og da har man muligheter, selvsagt, til gjennom årsberetninger, og på andre måter, å rapportere hvordan man setter sammen styret sitt. Det gjøres i dag, og jeg er helt sikker på at det ikke vil bety en økt belastning for den det eventuelt måtte gjelde.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
At det har blitt 1 473 flere ansatte i Statens vegvesen, tror jeg er et uttrykk for at denne regjeringen har satset voldsomt på samferdsel. Det brukes mye mer penger på samferdsel, og da er det også viktig at vi klarer å gjennomføre gode samferdselsprosjekter til riktig kvalitet og riktig pris. Da må det være noen som sørger for at både de innkjøpene Statens vegvesen gjør, er riktige, og at de private virksomhetene som leverer tjenester for å bygge veiene, blir kontrollert, slik at man får god kvalitet på det man kjøper. Så er jeg enig i at det er viktig at vi fokuserer på bl.a. innkjøp. Å gjøre innkjøp effektivt og riktig er et godt bidrag til å redusere byråkratiet og flytte arbeidsoppgaver, som vi heller ønsker, til andre deler av velferden. Da er det viktig at vi hele tiden går gjennom og ser om det er mulig å foreta innsparinger og sette inn tiltak som gjør at vi driver offentlig sektor mer effektivt. Da mener jeg at det digitaliseringsprogrammet som vi legger fram nå, er et viktig virkemiddel. Det at vi klarer å ta i bruk digitale hjelpemidler, digitale arbeidsprosesser, bidrar til at vi også reduserer byråkratiet. Det har vi sett innenfor skattetaten og Statens lånekasse. Men det er store og krevende arbeidsoppgaver som ligger foran oss for at vi skal kunne ta i bruk dette og effektivisere godt nok i hele sektoren, sånn at vi også har tjenester som henger sammen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Jeg kan opplyse til representanten Helleland at pressekonferansen finnes på regjeringen.no, og kan ses når som helst helt uavhengig av tidspunkt. De viktigste grepene som er tatt av vår regjering når det gjelder å fornye offentlig sektor, er de store reformene som gjelder pensjon, uføre, og som gjelder å effektivisere helsevesenet vårt ved å gi tjenestene på riktig nivå. Samhandlingsreformen er en svær fornyingsreform, som bidrar til at vi bruker ressursene våre riktigere enn vi har gjort tidligere. Det er de viktigste grepene. De viktigste grepene skjer i de enkelte sektorer med hvordan vi drifter og organiserer de forskjellige tiltakene der. Statsråd Giske ser nå på Innovasjon Norge. Det er et godt eksempel på hvordan vi hele tiden bidrar til å fornye, og sørge for at flest mulig offentlige budsjetter kan brukes til velferd og ikke til byråkrati.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Det er samferdselsministeren som har ansvar for hvordan samferdselssektoren er organisert, og vi har en samferdselsminister som er opptatt av å ta i bruk de virkemidlene som bidrar til at vi kan bruke mest mulig av Vegvesenets midler på en riktigst mulig måte. Da er jeg helt sikker på at samferdselsministeren fokuserer på nettopp det representanten Halleraker tar opp – at vi får mest mulig produksjon av veitjenester for midlene som Vegvesenet har, og bruker minst mulig til byråkrati. Så har også samferdselsministeren i forbindelse med digitaliseringsmeldingen varslet at det tas enkle grep knyttet til at vi nå lar være å sende ut oblater. Det er et viktig, symboltungt virkemiddel, som også viser at samferdselsetaten tar i bruk de digitaliserte løsningene. Det tror jeg også det kommer til å komme mer av i tiden framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-25:
Ja, det er det. KS har tatt et prisverdig initiativ til å samordne kommunesektoren. Det har vært et utredningsarbeid, som nå ligger til styrebehandling i KS. Mitt departement har bidratt til å finansiere det arbeidet, nettopp fordi vi ser at det er viktig at kommunesektoren opptrer mer samordnet. Skal vi klare å få til samordningsgevinster mellom kommunene og staten, er vi nødt til å møte et mer enhetlig Kommune-Norge enn det som er tilfellet i dag. Selv om det er et tungt samarbeid mellom de ti største norske kommunene på IKT-feltet, er det viktig at Kommune-Norge er mer enhetlig og også kan ha de rette forventningene til staten i den samhandlingen vi må ha på IKT. Vi hilser velkommen det samordningsgrepet som KS tar, og ser fram til at vi skal ha et tydelig Kommune-Norge, som også stiller krav til staten og kan bidra til de utviklingsoppgavene vi har sammen.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2012-04-25:
Når ein registrerer at kommunane ikkje ser seg i stand til å syte for fleire sjukeheimsplassar på grunn av manglande midlar, må ein spørje seg kvifor statsråden ikkje allereie har sytt for å innføre same IKT-systemet som ein har gjort i Danmark. Dermed kunne ein spart titals milliardar kroner. I staden ser vi eit aukande byråkrati og stadig aukande kostnader til eit aukande byråkrati. Eg høyrer statsråden seie at det er viktig at ein må gå grundig til verks, og eg spør meg då kvifor ein skal finne opp krutet på nytt. Det er berre å ta seg ein tur til Danmark og kopiere deira løysingar – i alle fall dei beste. Så har ein eit system som Danmark har innført, og som Danmark har spart kolossalt mykje pengar på, som igjen kunne tilflyte offentleg sektor og syte for at ein får bygt fleire sjukeheimsplassar.
Lars Myraune (Høyre), 2012-04-25:
Statsråden sa i sitt svar på hovedspørsmålet at det holder ikke med store ord, og det er vi ganske så enig i. Difi, som er en avdeling under statsråden, hadde en undersøkelse i fjor der de konkluderte med at det er fire ting som gjør at det er vanskelig å gjennomføre en helhetlig IKT-satsing. Det er at politisk trykk mangler, lovendringer mangler, penger over grensen – altså penger til prosjektet – og organisatorisk og teknologisk samordning. Statsråden sa nettopp at det er politisk trykk, og vi er enig i at det nye digitaliseringsprogrammet er positivt. Statsråden nevnte lovendringer, men så var det dette med penger og samordning. Vi har vel sett at samordning er den aller vanskeligste biten. Hvilke planer og deadlines har statsråden for når dette arbeidet skal være gjennomført, og blir det koordinert sammen med behovet for innsats på IKT-sektoren i privat sektor?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-04-25:
Det kan hende at dette spørsmålet skal rettes til næringsministeren, men dere får bli enige om hvem som har lyst til å svare. Teknologiutviklingen gir enorme muligheter, men også betydelige utfordringer. Stadig mer blir digitalisert, og store deler av livet vårt foregår og finnes på portaler og i databaser verden over. Da er det svært viktig at sikkerhet er i høysetet når staten skal utarbeide systemer som f.eks. skal ta vare på våre mest personlige personopplysninger. For ca. en måned siden kunne hele Norge få innblikk i Altinn-Kenneths mest private personopplysninger på grunn av en svikt i et datasystem i Altinn. Etter Altinn-problemene for litt over ett år siden sa statssekretæren i Nærings- og handelsdepartementet til NA24: «Vi kan ikke slå oss til ro med at Altinn ikke tåler stor pågang, og vi vil gå svært nøye gjennom hva som ikke har fungert i dag slik at denne situasjonen ikke skal oppstå igjen.» Sett i lys av problemene med Altinn og at det har forverret seg betraktelig i år sammenlignet med i fjor: Mener statsråden at regjeringen har gjort en god nok jobb med denne gjennomgangen?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-04-25:
Fint om næringsministeren vil svare.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-04-25:
Mange menigheter har fått trosopplæringsmidler og satt i gang mange spennende og gode prosjekter. Jeg tror også mange menigheter har opplevd at trosopplæringsmidlene har vært med på å vitalisere menighetslivet. Samtidig har det oppstått et klasseskille mellom de menighetene som har fått tilgang til trosopplæringsmidler, og de menighetene som ikke har fått det, og som står på vent. Vi ser også at trosopplæringsmidlene er ganske ulikt fordelt mellom bispedømmene. Jeg lurer på hva statsråden vil gjøre for å utjevne dette klasseskillet som har oppstått mellom de som har fått, og de som sannsynligvis må vente i ganske lang tid.