Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2021-12-15:
Det finnes ikke noen klarere, skarpere åpenbaring av et samfunns sjel enn måten det behandler sine barn på, sa Nelson Mandela. Det er sant både i det lokale samfunnet, i det nasjonale samfunnet og for verdenssamfunnet i stort. I så måte er UNICEFs siste rapport et alvorlig varsku om tilstanden i verden. UNICEF sier at vi risikerer å miste en hel generasjon barn og unge på grunn av covid-19: 100 millioner flere barn har havnet i fattigdom på grunn av pandemien og pandemiens konsekvenser. Antall barnearbeidere ligger an til å øke med 9 millioner innen utgangen av 2022. Rundt 10 millioner flere barn kan risikere å bli giftet bort innen dette tiåret er omme, som følge av pandemi og nedstengning. 45 pst. av jentene i enkelte områder i noen av samarbeidslandene våre kom ikke tilbake på skolen da skolene åpnet igjen. Ni millioner flere barn står i fare for å dø av alvorlig underernæring det neste året. Dette er noe av det rapporten viser til, og det er rystende lesning. Det er altså en katastrofe i dag og slår samtidig beina under framtidig utvikling i de landene som rammes. Tross denne situasjonen, tross at vi står midt i en akutt pandemi, og på tross av et erklært mål om å bekjempe ulikhet og urettferdighet har regjeringen og SV altså blitt enige om å kutte over en halv milliard kroner til internasjonal fattigdomsbekjempelse i forhold til Solberg-regjeringens budsjettforslag. Jeg hadde aldri trodd – aldri forestilt meg – at vi skulle komme dit. Det klages på kort tid til å jobbe med budsjettet på, men en har altså rukket å prioritere slike kutt på den korte tiden. Tross situasjonen for verdens barn har regjeringen og SV valgt å kutte over 600 mill. kr, 662 mill. kr, til utdanning i budsjettet – utdanning, som er selve nøkkelen til å bygge opp igjen land etter krise. På tross av at 9 millioner flere barn står i fare for å havne i akutt sult, har regjeringen valgt å kutte 320 mill. kr til fredsprisvinner Verdens matvareprogram. Det gjør en selv om en vet at matvareprogrammet kanskje er det aller viktigste redskapet vi har for å redde disse barna. Dette er prioriteringer som er nærmest uforståelige. Men ikke nok med det: Midt i denne kritiske situasjonen har regjeringen i Hurdalsplattformen senket ambisjonene gjennom at en ikke lenger vil forplikte seg til å gi 1 pst. av BNI til offisiell utviklingsbistand. Internasjonale tiltak for å nå bærekraftsmålene er ikke ensbetydende med offisiell utviklingsbistand. Det er nok av land som dessverre går sine egne veier og kutter i livsviktig humanitær bistand og utviklingssamarbeid. Det burde ikke være vår vei. Alle forstår at dette kan få store konsekvenser, for uten en slik forpliktelse er det lett å hente de ekstra pengene en gjerne skulle hatt til andre gode formål, som f.eks. klimatiltak, fra bistanden. Det er en fryktelig dårlig idé å sende regningen for Norges klimaforpliktelser til verdens aller fattigste. Kristelig Folkeparti mener Norges bidrag til global klimafinansiering må økes betraktelig, og derfor la vi i budsjettet opp til en dobling av klimabistanden og en tredobling av klimatilpasningsstrategien innen 2025. Vi lanserte også 10 mrd. kr de neste fem årene til et klimatilpasningsfond. Listen over initiativer er lang. All vår globale klimafinansiering kan ikke betales ved å kutte i den ene prosenten som Norge, med sterk og solidarisk støtte i det norske folket, har satt av til internasjonal fattigdomsbekjempelse. Det er verken rettferdig eller bærekraftig. Enhver regjering både kan og bør gjøre egne vurderinger av hva som skal prioriteres i utviklingspolitikken. Samtidig er det noen områder der Norge over tid har opparbeidet et internasjonalt lederskap. Norges internasjonale innflytelse mener jeg en ansvarlig regjering plikter å forvalte på en god måte. Et slikt område er global helse, så vi i Kristelig Folkeparti er glad for at regjeringen, med statsministeren i spissen, viderefører Norges aktive rolle i kampen mot pandemien og arbeidet for å styrke den globale helseberedskapen framover. Det fortjener ros. Jeg håper regjeringen tar inn over seg at det er ikke-smittsomme sykdommer som tar aller flest liv. Samlet sett står disse sykdommene for over 70 pst. av sykdomsbyrden og tidlige dødsfall globalt. Under Solberg-regjeringen lanserte Norge, som første land i verden, en egen strategi for å bekjempe ikke-smittsomme sykdommer, inkludert psykiske lidelser, i utviklingsland. Signalene fra regjeringen har så langt vært uklare, men jeg håper denne debatten kan bidra til å avklare at regjeringen vil fortsette opptrappingen for global mental helse og kampen mot ikke-smittsomme sykdommer.