Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Kristelig Folkeparti er særs godt fornøyd med at vi nå har fått på plass kontantstøtta for både 1- og 2-åringer. Vi har jobbet hardt for å få på plass dette og vil følge spent med på hvordan reformen faktisk gir valgmuligheter og letter litt på tidsklemma for familier med helt små barn. Fortsatt er det behov for flere barnehager til tross for at 6-åringene har begynt på skole og flere barn under tre år får foreldre med mulighet til mer tid hjemme. Det er stor variasjon i behovet for barnehage ute i kommunene. Likevel vet vi at de aller fleste småbarnsforeldre ønsker barnehage for barn i 3-5-årsalderen, ikke minst av hensyn til barna selv. Vi vet videre at mer fleksible tilbud fra barnehagen gjør at faktisk flere vil se barnehagen som en interessant løsning. Kontantstøtta kan kombineres med deltidsbarnehage, og jeg tror dette vil bli en av de mest interessante løsningene for mange. Denne representanten finner det beklagelig at så mange motstandere av kontantstøtta påstår at det er de som må betale for gildet, og sutrer og beklager seg veldig over dette. De skal ikke lykkes i på den måten å ta fra folk frimodigheten til å bruke kontantstøtta. Reformen er viktig fordi den bryter med de tidligere NHO- og LO-godkjente velferdsreformer som alltid er knyttet til deltakelse i det lønnede arbeidsliv. Den er viktig fordi den sammen med barnetrygden betaler for arbeid med vårt samfunns viktigste ressurs – og mening – nemlig barna. Vår tids store spørsmål er hvordan vi skal skape en meningsfull sysselsetting og klare å gjøre noe med de akselererende miljøproblemene. Statsbudsjettet for 1999 må også ses i dette perspektivet. Dette skal vi klare innenfor en demokratisk ramme, men det vil kreve vilje til solidariske handlinger fra oss alle. Den rådende trend er dessverre å love alle mindre skatter og avgifter, mer personlig frihet og å svekke det økonomiske grunnlaget for fellessektoren. Vi kan takke oss sjøl dersom velgerne våre bare er opptatt av egeninteresser. Da har vi som politikere mislyktes som lederskap og mislyktes i arbeidet med å engasjere folk for fellesskapet. Det er økende behov for solidaritet både nasjonalt og internasjonalt. Kampen for kapitalens frigjøring har talsmenn nok, og flere er aktive lobbyister i finanskomiteen. Nye skjellsord i den norske debatten om de lange linjer er nasjonalisme og proteksjonisme, og det finner denne representanten litt merkelig. Jeg mener at det er mye i Norge som det er verdt å beskytte, visse verdier som det er verdt å slå ring om, som f.eks. likelønnstanken og utjevning mellom grupper. Det virker som om det å ville opprettholde nasjonalstatens sjølråderett og verdier nå er avlegs. Nå skal vi akseptere økende lønnsforskjeller, større klasseskille og større flyt av kapital og arbeidskraft over grensene. Det bør ikke være så selvfølgelig, fordi dette kan ødelegge grunnlaget for vår egen eksistens: den funksjonsdyktige stat og den demokratiske stabilitet. Budsjettet for 1999 har et opplegg som følger hovedlinjene i Voksenåserklæringen. Det er viktig å legge rammebetingelser for meningsfylt arbeid for folk flest og å utforme en politikk som i større grad enn rådende trend setter mennesker og fellesskapet mellom mennesker i sentrum. Det fins nemlig ingen overtallige i samfunnet, slik bedriftene kan definere det i sin økonomi. Skoletaperne skal også finne sin plass som voksne. Å skape et mer menneskelig samfunn er en etisk utfordring. Kampen for å opprettholde norsk bedriftskultur, norsk gründerkultur og norsk solidaritet mellom sektorer og mellom regioner er viktig. I Voksenåserklæringen heter det at «EØS-avtalen danner hovedgrunnlaget for Norges forhold til EU.» Og videre at Regjeringen «går inn for en nasjonal, selvstendig og aktiv vurdering av det regelverk som følger av EØS-avtalen». Innenfor denne rammen må Norge føre en aktiv politikk både overfor EU og andre viktige handelspartnere. Norge deltar på et selvstendig grunnlag i flere av EUs samarbeidsprosjekter og mener at dette prosjektarbeidet med fordel kan styrkes. Regjeringspartiene har sett det som særs viktig at 1999-budsjettet tilrettelegger for å få renta ned. Den høye renta gir dårlig fordeling av innstrammingen ved at de som rammes hardest, er unge i etableringsfasen og da spesielt småbarnsfamilier. Regjeringas hovedprioritering er å ta et krafttak innen helse og omsorg, distriktspolitikk, familiepolitikk med kontantstøttereformen og næringspolitikk overfor små og mellomstore bedrifter. Det er viktig med gode rammevilkår for små og mellomstore bedrifter. Det er også viktig å gjøre norsk økonomi mindre avhengig av oljeinntektene inn i det neste årtusen. Derfor blir de foreslåtte skatteskjerpelsene fra Arbeiderpartiet så håpløse og gir helt feil signaler til dem som satser sparepenger, tid og krefter på å skape egen arbeidsplass. Både forslaget om innstramming av delingsmodellen og forslaget om fjerning av aksjerabatter vil ramme mange småbedrifter.