trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-12:
Det vart iallfall for ein gongs skuld debatt, som ein sa til meg ute på gangen, òg om eit viktig tema. Det er mange svært viktige og sentrale tema denne utanrikspolitiske debatten som vi har vore innom, kunne ha dreidd seg om. Eg trur at når spørsmålet om atomvåpen vart så sentralt, er det fordi det over noko tid har vore klart at eit fleirtal av partia i Stortinget gjennom programma sine og gjennom det dei har sagt, er for at Noreg skal arbeide for eit internasjonalt forbod mot atomvåpen på den eine eller andre måten. Men regjeringa har gjort det klart, og fortset å gjere det klart, at dei ikkje vil arbeide for og ha som mål at vi skal få eit internasjonalt forbod mot atomvåpen. Det er ein vanskeleg situasjon. Det andre som bidrog til at det vart eit sentralt tema, var representanten Halleraker som, for å bruke hans eigne ord, sette det på spissen og viste eit uhyre sterkt engasjement mot forslaget om at vi skal jobbe for eit internasjonalt forbod mot atomvåpen. Noreg har ved ei rekkje anledningar teke ein støyt, stått opp for noko viktig og gjennomført politikk, trass i at ikkje alle våre allierte var einige i det. Dei situasjonane har to ting til felles. Det eine er at det har vore viktige bidrag, unilateralt, til at vi har den atomvåpenpolitikken vi har, f.eks. i samband med norske hamner – som det i si tid var mange som var ueinige i – og når det gjeld klasevåpen og landminer, som representanten Navarsete på ein god måte gjekk gjennom, bidrog vi til framgang. Men det har også det til felles at det kom kritikk, men det rokka ikkje varig ved den alliansen Noreg er medlem av, uansett kva ein måtte meine om det. Det eg trur vil vere det sentrale spørsmålet no framover, er korleis vi kan vere ein leiar og ein pådrivar i arbeidet for at vi over tid kan få avskaffa og få eit internasjonalt instrument mot det absolutt farlegaste og minst humane våpenet i verda. Det håpar eg at utanriksministeren vil ta vidare ut av denne debatten, og ikkje minst at komiteen ved behandlinga av saka vil leggje det til grunn.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
På vegner av representantane Christian Tynning Bjørnø, Tove Karoline Knutsen, Stine Renate Håheim, Lise Christoffersen, Sonja Mandt, Knut Storberget og meg sjølv har eg gleda av å setje fram to representantforslag. Det fyrste er representantforslag om kvalitet i krisesentertilbodet, og det andre er representantforslag om å styrkje beskyttelsen til personar utsette for vald, truslar om vald, personforfølging og stalking.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Fra Arbeiderpartiets side vil vi være varsomme med å forrykke balansen mellom regjering og storting i utenrikspolitiske spørsmål. Imidlertid sa jo utenriksministeren til meg i Politisk kvarter før jul at han ville ta hensyn til det stortingsflertallet som avtegnet seg når det gjaldt å ha en mer offensiv holdning i arbeidet mot atomvåpen. Det var en litt annen tilnærming vi hørte fra statssekretæren og fra nestleder i utenriks- og forsvarskomiteen på NRK i morges, da det klart ble argumentert mot dette arbeidet. Så mitt spørsmål er: Hvordan vil utenriksministeren følge opp dette arbeidet? Det er helt åpenbart at det fra Stortingets side er et stort flertall for et internasjonalt forbud mot atomvåpen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Norge er et NATO-land. Det gir oss en noe annen rolle i utenrikspolitikken enn f.eks. Østerrike. To andre land som også har signalisert interesse for dette arbeidet, er Island og Danmark. Vil utenriksministeren vurdere å skape et politisk grunnlag for et internasjonalt forbud mot atomvåpen, eventuelt i samarbeid med Island og Danmark?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2015-03-12:
I sin replikk til utenriksministeren forsøkte komitélederen å tillegge meg andre meninger enn jeg har. Jeg slutter meg fullt ut til utenriksministerens redegjørelse om dette spørsmålet. På Vestlandet har vi et godt uttrykk som heter «å forskreve seg». Hvordan tenker Senterpartiet og Venstre seg at Norge skal opptre i NATO med et slikt vedtak? Skal vi når vi møter i forskjellige organer og forsamlinger, fremme forslag om dette? Det må vi få svar på. I Høyre er vi ikke mindre opptatt av reduksjon av atomvåpentrusselen enn andre partier her i salen, men vi er opptatt av vår troverdighet og av den totale avhengighet vi har av NATO ved en aggresjon i nord. Trine Skei Grandes nedvurdering av Forsvarets rolle i den usikre tid vi befinner oss i, tyder faktisk på at hun kunne hatt godt av å være med på komitéreisen. Baltikums usikkerhet og bekymring og stadige press på oss andre for å stå opp mot Russland er et alvorlig tankekors. Jeg vil også trekke fram den gode redegjørelsen Sverre Myrli hadde fra sin opplevelse i NATO. Vi kan ikke velge på øverste hylle i et alliansesamarbeid. Da risikerer vi å svekke våre interesser. Det er det denne saken dreier seg om. Jeg ser i representantforslaget at det sies at det finnes ingen juridiske hindringer for at et NATO-land kan gå i bresjen for å støtte et forbud mot atomvåpen. Dette handler ikke om jus, eller om noen er mer for eller imot atomvåpen enn andre. Dette handler for min og Høyres del om at vi ikke kan rokke ved den tilliten, den tryggheten og den troverdigheten Norge har i NATO-alliansen. La meg illustrere dette helt kort: Sist vi var på et møte i NATOs parlamentarikerforsamling i plenum, ble det reist spørsmål fra en representant fra Storbritannia om Norge kunne være medlem av NATO siden vi hadde et vedtak om ikke å tillate atomvåpen i fredstid i norske havner – noe vi selvfølgelig forsvarte. Men dette gir et bilde på den usikkerhet som skapes, og som går på tvers av NATOs strategiske konsept. Jeg er glad for utenriksministerens klare svar her i dag. La oss arbeide for ikke-spredningsavtalen og det humanistiske initiativet, men vi kan ikke isolere dette fra spørsmålet om Norges sikkerhet og troverdighet i NATO-alliansen. Jeg har kanskje satt saken på spissen her i dag, men der står den faktisk godt.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-03-12:
Som sagt vil jeg takke utenriksministeren for en god redegjørelse og for et godt innlegg i dag. Det er en uoversiktlig situasjon en ser, og det er en krevende situasjon vi står i. Debatten i dag preges av det – og for så vidt også debatten om atomvåpen, som vi ser fram til at komiteen skal ha i forbindelse med behandling av representantforslaget. Det er et viktig felt som utenriksministeren har ansvar for, og som jeg er glad for at han brukte tid på i sin redegjørelse. Det er utviklingspolitikk. Der skjer det en del spennende endringer, og Kristelig Folkeparti har vært opptatt av at det skal skje en del ting: en tydeligere konsentrasjon om tema og om land, f.eks. å prioritere utdanning høyere og prioritere helse, næringsutvikling osv. – og også rette mer av bistanden mot de fattigste landene. Det hadde vært spennende å få utenriksministeren til Stortinget med en egen utviklingspolitisk redegjørelse for å få full fokusering på helheten i bistanden. Er det noe utenriksministeren kunne tenke seg å komme med?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-03-12:
I innlegget til representanten Halleraker i dagens debatt, og frå statssekretær i Utanriksdepartementet sine uttalar i dagens Politisk kvarter, vart det skapt eit bilde av at representantforslaget om forbod mot atomvåpen ikkje kan la seg foreine med eit offensivt syn på NATO-medlemskap, og nærast er eit åtak på NATO. Deler utanriksministeren dette synet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-03-12:
Representanten Halleraker utfordra Senterpartiet og Venstre på om me forskreva oss i forslaget som vi no fremjar saman med SV, om å arbeide for eit forbod mot atomvåpen. Det vart òg sagt tidlegare i debatten, frå Framstegspartiet, at ein er imot atomvåpen, men at dei finst. Ein forsøkjer å skape eit inntrykk av at representantforslaget handlar om at NATO-land einsidig skal forby atomvåpen. Det er ikkje rett. Då Jody Williams frå organisasjonen ICBL, organisasjonen som arbeidde mot landminer, fekk Nobels fredspris i 1997, rosa ho den tre veker lange Oslo-prosessen som førte fram til forbod mot antipersonellminer. Landminer, som hadde vore i bruk sidan den amerikanske borgarkrigen og Krimkrigen, vart forbodne. Det var utruleg, og det var historisk. Kampen mot klasevåpen starta på byrjinga av 2000-talet – eit Dokument nr. 8-forslag i Stortinget fremja av Senterpartiet og Åslaug Haga. Det førte til at Stortinget var imot klasevåpen, men lite skjedde frå regjeringa si side, som den gongen var ei Arbeidarparti-regjering, og difor starta Senterpartiet ein aksjon i 2005. Det førte til at ein i desember 2008 i rådhuset i Oslo – etter ein tre vekers Oslo-prosess – hadde ei underskriving der 100 land skreiv under på forbodet mot klasevåpen. I heile denne tida var Noreg medlem av NATO, men Noreg tok ein leiarskap og var med og var avgjerande, saman med mange andre land – ikkje så mange i starten, men etter kvart – og òg med organisasjonar med same føremål. Det er dette som er intensjonen bak representantforslaget. Så eg vil be Høgre om ikkje å gjere forslaget til noko anna enn det det er, ikkje prøve å gjere dette til ei sak mot NATO, men ei sak der me i lag, med ope sinn, bør arbeide for å avskaffe eit våpen som har ufatteleg tragiske konsekvensar humanitært dersom det vert teke i bruk. Det er bra at me alle er samde om det – intensjonen om at dette bør me få avskaffa – men då må ein òg gjere noko for å oppnå resultat.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-03-12:
Jeg må først kommentere at det vel er litt forskjell på å sette ting på spissen og å sette ting på dagsordenen. Det er et ganske stort politisk handlingsrom imellom der. Men jeg har lyst til å spørre om noe. Jeg må innrømme at det var veldig mye mer jeg skulle ha hatt med, men jeg hadde fem minutter. Det var sikkert noe mer utenriksministeren skulle hatt med også, hvis han hadde hatt muligheten. Og en av de tingene som ikke er nevnt så mye, men som var det store på dagsordenen her i mange år, er Afghanistan. Jeg vil egentlig bare gi utenriksministeren en utfordring tilbake når det gjelder noe som han nesten ikke har nevnt, men som har vært en stor del av norsk utenrikspolitikk og en stor del av debatten i dette rommet i ti år. Jeg vil gi ham muligheten til å si noe om Afghanistan og Afghanistans rolle i norsk utenrikspolitikk, og at vi ikke skal glemme den innsatsen vi har gjort, de ofrene vi har gjort, for å bringe sikkerhet til det landet.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-12:
Som jeg sa i innlegget mitt, deler vi alle visjonen om en atomvåpenfri verden. Atomvåpen representerer en stor risiko og kan ikke skjelne mellom sivile og militære. Det vil være en vesentlig konferanse i New York om en måneds tid – om Ikke-spredningsavtalen. I forbindelse med Ikke-spredningsavtalen har Norge fullt trykk på arbeidet med å få til ytterligere nedrustning blant dem som har atomvåpen. Og ikke minst er det vesentlig at atomvåpen ikke spres, at ikke-statlige aktører ikke får tilgang på atomvåpen, og at det ikke er flere land som får atomvåpen. På konferansen om Ikke-spredningsavtalen vil vi selvsagt følge opp det humanitære initiativet – som ble startet i Oslo – visjonen om en atomvåpenfri verden. Utfordringen er at det i dag ikke er politisk grunnlag for – verken i Europa eller globalt – et forbud, men visjonen om atomvåpenfrihet vil være basis for det arbeidet som vi driver inn i denne konferansen.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-12:
Vi har nå – foran NPT-konferansen – hatt dialog med Danmark for å finne ut hvor de har sine prioriteringer. Min forståelse er at de vektlegger nedrustning, et område der vi ikke har sett fremskritt etter 2010. Obama har tilbudt en tredjedels reduksjon av USAs kjernevåpenarsenal. Vi har heller ikke sett spesielle fremskritt når det gjelder dette med ikke-spredning, så det må vi jobbe med. Som også Arbeiderpartiets tidligere leder og NATOs nåværende generalsekretær har slått fast: Atomvåpen forblir en del av NATOs strategi så lenge det finnes atomvåpen. I dag ser vi at det er grunnlag for å fortsette arbeidet med det humanitære initiativet, at målet og visjonen er: ingen atomvåpen. Men det politiske grunnlaget for et forbud finnes ikke i dag i de diskusjonene som nå pågår.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-12:
Først vil jeg takke for kommentarer knyttet til både redegjørelsen og fokuseringen som var i redegjørelsen rundt utviklingspolitikk. Av de fem hovedlinjene i regjeringens politikk utgjør utviklingspolitikk én og klima en annen, og de to tingene henger veldig nært sammen. Jeg mener og håper at jeg i den redegjørelsen jeg har holdt for Stortinget, tegnet et større bilde når det gjelder de utviklingspolitiske utfordringene vi står overfor. Noen mente at jeg brukte for mye tid på utviklingspolitikk og var for mye utviklingsminister. Jeg mener vi nå har sett enda tydeligere at utviklingspolitikken er viktig for å skape utvikling i utviklingsland, men det er også viktig i en bredere global sammenheng. I forrige periode var det ingen utviklingspolitisk redegjørelse fra utviklingsministeren. Jeg har så langt prioritert å prøve å integrere den i den utenrikspolitiske redegjørelsen, for jeg synes det henger så nært sammen.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-12:
La meg først komme med en kort refleksjon. Vi står i en situasjon hvor Russland i går varslet at de vil utplassere, eller i alle fall har en rett til å utplassere, kjernevåpen på Krim. Vi ser at det er fare for at nye stater erverver seg atomvåpen. Ikke-spredningsarbeid er helt vesentlig, og det er vesentlig å få dem som har atomvåpen, til å ruste ned. Hvis man setter spørsmålet om forbud mot atomvåpen på spissen, og atomvåpen er en del av NATOs strategi, vedtatt i 2012, som en forpliktende politisk erklæring – de erklæringene er forpliktende – er det ikke i overensstemmelse med våre NATO-forpliktelser. Jeg tror ikke vi kommer dit, for vi deler visjonen om en atomvåpenfri verden. Men vi må være veldig varsomme i det vanskelige sikkerhetspolitiske landskapet vi har nå, med å skape tvil om Norges holdning når det gjelder NATOs strategi.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-12:
Jeg kjenner meg godt igjen i den følelsen som representanten Skei Grande har, at fem minutter ikke er lang tid, og at det er veldig mye man har på hjertet og skulle ønske at man hadde fått sagt. I november tok jeg initiativ til en internasjonal konferanse om kvinners situasjon i Afghanistan, hvor vi også fikk førstedamen i Afghanistan, fru Ghani, til å komme til Norge og redegjøre for kvinners situasjon. Det er helt avgjørende nå at vi ikke ser tilbakeslag i Afghanistan når det gjelder jenters rett til skolegang og kvinners rettigheter. Dette er en topprioritering for regjeringen i det videre arbeidet. Men så må man også finne politiske løsninger i Afghanistan. Man kan ikke fortsette med borgerkrigslignende tilstander. Hvordan skal man greie å balansere dette? For å balansere dette trenger man iallfall videreutvikling, for det er et av verdens fattigste land, og Norge er forpliktet til å stille opp for Afghanistan når det gjelder utvikling fremover. Vi hadde også en egen redegjørelse i juni i fjor om Afghanistan, og vi har fått dette utredningsutvalget, denne kommisjonen, som nå ser på innsatsen.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-12:
Først må jeg tillate meg å si at vi har en situasjon hvor vi opplever at Syria er i ferd med å gå av skaftet, vi har svære humanitære kriser, Russland varsler at de kanskje skal utplassere kjernevåpen på Krim, og så får vi nå en særnorsk debatt om noe som det ikke er politisk grunnlag for, verken i NATO eller ved tilsynskonferansen, om et forbud. Jeg sier at jeg deler den sterke visjonen om en atomvåpenfri verden. Representanten kan stole på at regjeringen vil stå på for nedrustning, for at de som har atomvåpen, skal redusere antallet atomvåpen. Representanten kan stole på at regjeringen er kompromissløs i kampen for at atomvåpen ikke skal komme ikke-statlige aktører i hende. ISIL eller andre ekstremister må ikke få tak i masseødeleggelsesvåpen, og andre stater må ikke få det. Samtidig skal vi følge opp det viktige humanitære initiativet om visjonen for en atomvåpenfri verden. Men det er fortsatt en del av NATOs strategi at NATO skal ha atomvåpen så lenge det finnes atomvåpen. Derfor er det å vedta et forbud ikke i overensstemmelse med NATOs politikk.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Hvis det er noe som tar fra meg nattesøvnen, er det verken diskusjonen om plastposeavgift, sykehusorganisering eller hva det måtte være. Nei, det er situasjonen i Ukraina og Russland. La meg starte med å ta utgangspunkt i at jeg, som et av Stortingets medlemmer gjennom flere år i NATOs parlamentarikerforsamling, nå i flere måneder har vært med på å diskutere forholdet mellom NATO-land, NATO og Russland. Dette er sak nummer én, som preger alt arbeid i vår forsamling og sikkert også i de andre delegasjonene og parlamentariske forsamlingene der Stortinget deltar. Gjennom mange år har Russland og russiske parlamentarikere vært assosierte medlemmer i NATOs parlamentarikerforsamling, fordi samarbeid også på parlamentarisk nivå mellom det transatlantiske samarbeidet og Russland er svært viktig. Russland har en nøkkelrolle – det tror jeg nesten jeg vil si – i alt som skjer i Europa, og alt som skjer i Asia. Så skjedde det forferdelige som skjedde i Ukraina, og det var nødvendig for NATOs parlamentarikerforsamling å reagere mot Russland. Vi fikk en diskusjon, jeg skal ikke gå inn på den i detalj, som endte med at NATOs parlamentarikerforsamling nå ikke har noe som helst samarbeid med Russland. Russiske parlamentarikere er utelukket fra alt arbeid i NATOs parlamentarikerforsamling. Jeg – og Norge – syntes det var å gå for langt, men slik stemte altså flertallet. Det er enkelt å sitte i Washington, London, Madrid eller andre hovedsteder og si at vi ikke skal samarbeide med Russland, men det er ikke så enkelt å sitte i Oslo og Norge og si det. Jeg må si at jeg misliker den situasjonen som er oppstått. For meg er det for mye kald-krig-retorikk som nå brukes fra begge sider. Det er uakseptabelt det Russland har gjort i Ukraina, men Norge må ha et forhold til Russland. Representanten Ingalill Olsen nevnte alt som var skjedd i nord, med folk-til-folk-samarbeid. La oss legge til Barentssamarbeidet, la oss legge til resultatet av delelinja, økt samarbeid om petroleum i nord og andre områder der vi er nødt til å ha et samarbeid med Russland. Dette er ikke enkelt. Vi skal selvsagt vise at Russlands oppførsel i Ukraina ikke er akseptabel. Vi skal sjølsagt stå sammen med våre allierte og NATO, men Norge må også ha et forhold til Russland, vår viktige nabo i nordøst.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-12:
Det er to vesentleg forskjellige verkelegheitsoppfatningar mellom Noreg og Russland når det gjeld konflikten i Ukraina. Der russiske myndigheiter ser det som skjer i Ukraina, som eit overtramp mot den russisktalande befolkninga i Ukraina, leia av fascistar og nazistar, ser norske myndigheiter eit Russland som har tatt ein bit av eit anna land – for første gongen sidan den andre verdskrigen – klart i strid med folkeretten. Også på andre samfunnsområde er forskjellen i verkelegheitsoppfatning enorm. Russlands behandling av politisk opposisjon, minoritetar og urfolk og homofile og lesbiske er etter vår meining langt over streken for kva vi som kjempar for menneskerettar, kan akseptere – og Noreg må reagere på det. Det var kanskje også bakgrunnen for at forsvarsminister Ine M. Eriksen Søreide nyleg uttala at Noregs forhold til Russland var varig endra. Men slike utsegner trur eg ikkje gagnar nokon. Russland og Noreg har lange tradisjonar med å vere ueinige, men vi har samtidig klart å samarbeide, gjennom folk-til-folk-samarbeidet. Noregs grense med Russland er Russlands eldste og også den einaste det ikkje har vore krig over. Utviklinga av Pomor-passet eller Barents-passet peiker i retning av ei tilbakevending til ei tid da samarbeidet og handelen mellom folka i Barentsregionen var sterk. Etter murens fall var det endeleg mogleg å byggje opp igjen det sterke forholdet som var mellom våre to folk. Pomorhandelen fann stad primært frå 1870 og fram til den russiske revolusjonen i 1917. Klimaet mellom Noreg og Russland på 1880-talet kan illustrerast med at Russland var Noreg sin fjerde største handelspartnar. Og for å illustrere dette vidare, var det i 1870 400 russarbåtar på besøk i Tromsø. Nesten alle viktige byar og tettstader i den nordlege delen av Nord-Noreg har sitt utgangspunkt i nettopp pomorhandelen, og dette var berre bygt på handel som skjedde i sommarmånadene. Så djupt var sambandet mellom våre to folk at det faktisk utvikla seg eit eige handelsspråk mellom nordmenn og russarar, som har blitt kalla «russarnorsk». Språket hadde ei blanding av norske, russiske, samiske, kvenske, engelske, tyske og nederlandske ord. Sovjettida og den kalde krigen la ikkje berre lokk på vårt samband, men også på den delen av historia. Ja, vi skal reagere kraftig på brot på folkeretten og brot på menneskerettar, men samtidig må vi ikkje leggje opp til å skape steilare frontar mellom våre to lands folk. Varig endring av Noreg sitt forhold til Russland er ikkje ei klok utsegn. Noreg må ta ei anna rolle enn f.eks. Danmark har gjort.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Litt i kjølvannet av Miljøpartiet De Grønnes forslag nr. 6, hvor man ber regjeringen vurdere sammenhengen mellom et økt produksjonsvolum og risikoen for mer antibiotikaresistens: Det er jo slik at OECD i sin nylige rapport – som vel kom 26. februar – spår en ganske kraftig økning i bruken av antibiotika knyttet til husdyr og dyreproduksjon fram mot 2030, på henimot 70 pst. OECDs analyse er at en tredjedel av det vil måtte relateres til en mer intensiv produksjon. Det er noe man må ta på største alvor. Mener statsråden at hun har tilstrekkelig forskningsmessig basis for å kunne hevde at det motsatte skulle være situasjonen i Norge?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Jeg må si at jeg har hørt debatten i dag, og ordet «handlingsplan» har fått et ufortjent dårlig rykte. Det er det motsatte – nærmest – av å handle. Jeg undres litt over argumentasjonen fra statsråden rundt dette, fordi dette er et felt som et samlet storting mener det er helt avgjørende at vi får økt politisk oppmerksomhet rundt. Jeg er helt enig med statsråden i at det er viktig å handle. Men en forutsetning for å handle, og for å handle godt og også gjøre handlingen til gjenstand for offentlig debatt, er at man noen ganger klarer å sette dette sammen i en planmessig sammenheng. Jeg antar at det er det regjeringen gjør når man ønsker å levere en plan eller stortingsmelding når det gjelder reiseliv – og når man ønsker å levere plandokumenter om å bekjempe arbeidslivskriminalitet, vold i nære relasjoner eller for den saks skyld jordvern – slik at man bringer saken inn i også det offentlige terreng for å kunne gjøre de tiltakene som presenteres, enda bedre, og slik at man evner å se sammenhengen i det: Hva er det viktigste vi kan gjøre for å kunne bevare Norges gode situasjon når det gjelder bruk av bl.a. antibiotika? Jeg mener at det er et svært godt vedtak som fattes i dag, og vi forventer faktisk også å få en god og konstruktiv offentlig diskusjon rundt de tiltak som blir presentert, og at man evner å se dem i sin sammenheng uten at det kommer stykkevis og delt – alt etter om statsråden måtte ha noe til overs på budsjettet når året nærmer seg slutten. Men det aller viktigste fra denne debatten må vi nok si er statsrådens beskrivelse om hvorvidt det finnes noen forskningsmessig sammenheng mellom store besetninger og økt risiko. Det er jeg ikke betrygget over, og det aktualiserer forslag nr. 6 fra Miljøpartiet De Grønne, hvor regjeringen blir gitt i oppdrag å vurdere nettopp dette. Det syns jeg nok regjeringen må ta på større alvor enn det som er blitt presentert her i debatten, først og fremst ut fra hva OECD har presentert, som jeg var inne på i mitt innlegg, men også ut fra det ekspertene faktisk sier. Jeg kan ikke lese nevneverdig god forskningsmessig empiri for at en utvikling i Norge hvor vi øker besetninger f.eks. av kylling og kalkun, ikke vil ha noen ting å si når det gjelder dette. Jeg må bare medgi – såpass ærlig er jeg – at det er jeg usikker på sjøl. Både den ene og den andre retningen og et føre-var-prinsipp burde ha i seg at man gjør en bedre jobb og en bedre fundamentering av de vedtakene man gjør, når man bl.a. øker produksjonen. Så her syns jeg nok, og jeg vil oppfordre sterkt til, at i hvert fall Stortinget bør samle seg om det Miljøpartiet De Grønne har foreslått, særlig på bakgrunn av det statsråden har sagt i dag. Arbeiderpartiet vil støtte Miljøpartiet De Grønnes forslag, og vi gir for så vidt samme begrunnelse som Senterpartiet har gjort.
Ingunn Foss (Høyre), 2015-03-12:
Antibiotikaresistens er av Verdens helseorganisasjon definert som et globalt helseproblem og blir oppfattet som en trussel på linje med terror og klimaendringer. En rapport anslo at det i 2007 døde 25 000 mennesker av infeksjoner med antibiotikaresistente bakterier i EU/EØS-området. Selv om Norge har lav forekomst av resistens, er den økende. Et tverrsektorielt ekspertutvalg leverte 18. august 2014 en rapport om hvordan Norge kan hindre spredning av antibiotikaresistente bakterier, og understreker at dette må ses i et helhetlig helseperspektiv som nødvendiggjør en samlet innsats på tvers av ulike fagområder og departementer. Under den åpne høringen i komiteen kom det fram at vi i Norge har et lavt forbruk av antibiotika både i humanmedisin og i veterinærmedisin. Det var flere som understreket at selv om situasjonen i norsk matproduksjon er svært god sammenlignet med andre land, er det viktig å jobbe systematisk med å sikre mattrygghet og et fortsatt lavt forbruk av antibiotika her i landet. Matprodusentene har også svært høyt fokus på dette. Selv om norsk husdyrhold og matproduksjon i internasjonal sammenheng er i en svært god situasjon, er det viktig å møte disse utfordringene på en offensiv måte. Statsråden har allerede igangsatt tiltak innenfor flere av de åtte innsatsområdene som ekspertgruppa foreslo. I budsjettet for 2015 ble både overvåking og forskning knyttet til antibiotikaresistens styrket. Norge deltar også i forskningsprogrammet om antibiotikaresistens i regi av Ministerrådet i EU. Mattilsynet har også en svært ambisiøs strategi for å forsøke å hindre at den antibiotikaresistente bakterien LA-MRSA får fotfeste i norsk svinehold. Det er også etablert en kompensasjonsordning for å redusere økonomiske belastninger for dem som får påvist denne bakterien. Mange utfordringer knyttet til antibiotikaresistens i dyr og mat må møtes gjennom et internasjonalt samarbeid, og sentrale tema tas jevnlig opp med EUs kommissær for mattrygghet og helse. Regjeringen har denne våren varslet en tverrsektoriell strategi mot antibiotikaresistens, et arbeid som allerede er igangsatt av de fire berørte departementene Helse- og omsorgsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet, Landbruks- og matdepartementet og Klima- og miljødepartementet. Utfordringene er globale og tverrsektorielle og må møtes med internasjonalt samarbeid innenfor mange ulike sektorer, både folkehelse, dyrehelse, mat og miljø. En samlet komité er opptatt av at det i tilknytning til den tverrsektorielle strategien mot antibiotikaresistens utarbeides en handlingsplan som viser hvordan offentlige myndigheter, veterinærer, fagmiljøer og næringen sammen kan jobbe mot utbredelse av antibiotikaresistente bakterier innenfor husdyrnæringen. Jeg er veldig glad for at regjeringen har høyt fokus på og går bredt og helhetlig inn i kampen mot antibiotikaresistens.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Arbeidet mot antibiotikaresistente bakterier er viktig. Selv om det innen folkehelsen er større antibiotikabruk enn i husdyrholdet, betyr ikke dette at det er noen grunn til å slappe av. Regjeringen er bevisst den utfordringen som antibiotikaresistente bakterier er, og den har styrket og vil styrke både overvåking og forskning knyttet til antibiotikaresistens. Det er viktig å få økt kunnskap knyttet til konsekvenser av ulike typer av antibiotikaresistens. Norge har et lavt forbruk av antibiotika i veterinærmedisinen. Dette er det viktig å fokusere på og sørge for ikke endres i negativ retning. Når det gjelder den norske innsatsen mot LA-MRSA, har den blitt lagt merke til internasjonalt – og særlig av våre naboland. Ingen andre land har iverksatt lignende tiltak for å forsøke å hindre at bakterien får fotfeste i svineholdet. Det er verdt å merke seg at 60–70 pst. av danske svinebesetninger er smittet av denne bakterien. Her til lands iverksatte Mattilsynet i vår et nytt årlig overvåkingsprogram for LA-MRSA på gris. Som nevnt er arbeidet mot antibiotikaresistente bakterier viktig, bl.a. derfor går komiteen enstemmig inn for at det utarbeides en handlingsplan som viser hvordan offentlige myndigheter kan jobbe sammen mot utbredelsen av slike bakterier. Men planer er én ting – handling er en annen ting. Denne regjeringen har vist, og vil fortsatt vise, at den handler. Derfor er økt innsats med hensyn til overvåking og forskning viktig, noe også regjeringen satser på. Jeg er derfor veldig enig med statsråden når hun i sitt brev til komiteen den 5. november 2014 sier: «Som det fremgår ovenfor, pågår det betydelig forsknings- og utredningsarbeid knyttet til antibiotikaresistens hos dyr og i mat. Det er lagt opp til å styrke forskningsinnsatsen ytterligere i 2015. Dette viktige saksområdet følges også opp på flere andre måter, her under fra næringen selv. Jeg ser derfor ikke behov for å utarbeide en særskilt plan for opptrapping av innsatsen på området. Jeg mener det viktigste er å bruke ressursene på å handle og ikke bruke ressurser på å lage en handlingsplan.» Handlingsplaner tar tid, og de koster penger. Derfor er det viktig å vurdere hvilke planer som bør utarbeides eller ikke. Dette er nok en av de planene som bør stilles i bero, og vi bør heller satse på handling. Til slutt vil jeg nevne den nye kompensasjonsordningen for å redusere den økonomiske belastningen for eiere av svinebesetninger som har fått påvist LA-MRSA. Dette vil være et viktig og positivt bidrag til smittevern som vil bidra til fortsatt åpenhet og til at konsekvensene for de produsenter som uforskyldt blir rammet, blir minst mulig.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Jeg føler behov for å oppklare en misforståelse. I forbindelse med mitt første innlegg siterte jeg statsråden og kommenterte det som statsråden sier i sitt brev til komiteen. Det gjaldt mindretallets forslag nr. 4, som lyder: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om en økonomisk opptrappingsplan for innsatsen innenfor forsknings- og utredningsarbeid for å stoppe spredningen av antibiotikaresistente bakterier.» Det var denne planen jeg var motstander av og i likhet med statsråden ikke så noen hensikt med, og det var i den sammenheng jeg siterte statsråden. Det er å bruke penger på en plan om å bruke penger. Da er det bedre å bruke pengene på det de skal brukes på, nemlig forskning, utvikling og utredning. Misforståelsen er herved oppklart, og det skal heller ikke være til å misforstå at Fremskrittspartiet, i likhet med resten av komiteen, er enig i at vi skal utarbeide en handlingsplan om en tverrsektoriell strategi.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-03-12:
Jeg registrerer at statsråden er svært godt fornøyd med seg selv, og det sies jo at selvskryt skal man lytte til, for det kommer fra hjertet. Statsråden har strittet veldig imot å utarbeide en handlingsplan. Jeg har ikke i debatten nå heller tydelig hørt statsråden si at det skal utarbeides en handlingsplan. Jeg har to ting å utfordre statsråden på. Det ene er om statsråden kan slå fast at her kommer det en handlingsplan, og om den vil bli utarbeidet sånn at den er klar tidsnok til prioriteringen i statsbudsjettet til høsten.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-03-12:
Utgangspunktet er at situasjonen i Norge er svært gunstig når det gjelder antibiotikaresistens og mattrygghet. Det må ha sin årsak. Det har jo ikke kommet av seg selv. Det har sin årsak i at en har ført en politikk som har gjort at dette er mulig. Før statsråden ble statsråd, skrev hun en kronikk, Kommunisme på norsk, der hun på mange måter slaktet alt ved den politikken som gjør at Norge i dag er i den situasjonen. Denne kampen er åpenbart ikke gitt opp, når en benekter at det kan finnes en sammenheng mellom bruksstørrelse og smittepress. For det er ikke sånn at det automatisk foreligger en årsakssammenheng mellom to ting som skjer samtidig. Det er rett at brukene i Norge har blitt større. Antibiotikabruken har i den samme perioden gått ned. Men det er ut ifra det likevel ikke grunnlag for å slå fast at det ikke er en sammenheng mellom størrelse på bruk og smittepress. Det blir som å si: I dag er det sol ute, og i dag har Fremskrittspartiet en dårlig meningsmåling – Fremskrittspartiet faller på målingene når det er sol ute. Vi blir i godt humør av det, men det er ikke grunnlag for å si at det her foreligger en årsakssammenheng. Det er en stor svakhet i det jeg oppfatter som regjeringens argumentasjon. De fleste som har en viss innsikt i biologi, vet at jo større flokker blir og jo tettere dyr står, desto større blir smittepresset og konsekvensene hvis et sykdomsutbrudd kommer og en f.eks. må slakte ut i en viss radius. Jeg vil kommentere Miljøpartiet De Grønnes forslag: Vi har støttet dem. Det står at vi skal be regjeringen vurdere dette. Representanten fra Miljøpartiet De Grønne må ikke tolke det dithen at han har fått full støtte for forslagenes innhold, men det er forslag som har noe bra i seg, og derfor er det rett at en får en skikkelig, faglig vurdering av spørsmålene i den videre utarbeidelsen av handlingsplanen. I en ideell verden ville en sannsynligvis hatt en egen avl. Det kan være at vi kommer dithen, men en må også se det i sammenheng med det arbeidet som jeg oppfatter at bl.a. Nortura driver med stor seriøsitet, og som har gitt gode resultater så langt. Men vi støtter forslagene fra Miljøpartiet De Grønne, og vi synes at dette – i likhet med de forslagene som vi har valgt å fremme i saken – er viktige ting som bør vurderes i forbindelse med utarbeidelsen av handlingsplanen. Det er også mange andre forslag, som ikke er nevnt.
Pål Farstad (Venstre), 2015-03-12:
Først vil jeg gi honnør til representantene Geir Pollestad og Liv Signe Navarsete for å ta opp saken, og jeg vil også takke saksordføreren for arbeidet som er gjort. Som Verdens helseorganisasjon viser til, er antibiotikaresistens definert som et globalt helseproblem. Det tar Venstre på alvor. For Venstre står det helt sentralt at antibiotikaresistens må og skal bli oppfattet som en tverrsektoriell og tverrpolitisk utfordring. Derfor er vi tilfreds med at regjeringen vil utarbeide en helhetlig og tverrsektoriell strategi mot antibiotikaresistens, i et samarbeid mellom Helse- og omsorgsdepartementet, Nærings- og fiskeridepartementet, Klima- og miljødepartementet og Landbruks- og matdepartementet. I Venstre er vi fornøyd med at et samlet storting nå vil be regjeringen sørge for at det i tilknytning til den tverrsektorielle strategien mot antibiotikaresistens utarbeides en handlingsplan som viser hvordan offentlige myndigheter, veterinærer, fagmiljøer og næringen kan jobbe mot utbredelse av antibiotikaresistente bakterier innenfor husdyrnæringen. Som det kom fram under den åpne høringen i komiteen, ble vi alle minnet om at det i Norge er et lavt forbruk av antibiotika i både humanmedisin og veterinærmedisin. Det er også blitt understreket at selv om situasjonen i norsk matproduksjon er svært god sammenlignet med andre land, er det viktig at det jobbes systematisk med å sikre mattrygghet og et fortsatt lavt forbruk av antibiotika her i landet. Fordi Norge er en del av et europeisk og globalt marked, må vi understreke at problemet med antibiotikaresistens går på tvers av landegrenser. Vi må uansett politisk ståsted erkjenne at vi i stigende grad i Norge er gjensidig avhengig av utviklingen på dette området i andre land. Å lukke oss om oss selv er ikke en del av løsningen. Statsråden svarte i sitt brev til komiteen den 5. november 2014: «Mange utfordringer knyttet til antibiotikaresistens i dyr og mat må møtes gjennom et internasjonalt samarbeid.» Videre viser statsråden til at regjeringen har tatt opp flere utfordringer på dette området med EU. Men for å bli mer konkret og for å høyne debatten i dag, vil jeg gjerne utfordre statsråden her og be henne om å redegjøre for hva Norge gjør for å samarbeide internasjonalt om denne problemstillingen. Her tenker jeg primært på samarbeidet med EU og især på samarbeidet mellom Norge, Danmark og Sverige. I komiteen har det også vært diskutert om innsatsen innenfor forsknings- og utredningsarbeid for å stoppe spredningen av antibiotikaresistente bakterier er bra nok, og om den står i stil med de utfordringer vi ser i dag og i framtiden. Om dette er tilfellet, altså at utfordringene er betydelig større enn det vi svarer med av forskningsinnsats, må vi ta affære. Kunnskapshull må tettes. Derfor viser Venstre også til at en samlet komité i dag mener at forskning på dette området må styrkes. Dette innebærer at vi sender klare meldinger til regjeringen og til den kommende statsbudsjettprosessen om forskningsinnsats på området. Vi må gjøre de rette investeringene i forskning i tide. Vi må ta ansvar, og det er Venstre klar til å gjøre.
Pål Farstad (Venstre), 2015-03-12:
Jeg tok i mitt innlegg opp behovet for internasjonalt samarbeid. Statsråden redegjorde for sitt arbeid overfor EU og de nordiske landene. Jeg er fornøyd med måten det ble tatt opp på. Men spørsmålene mine er: Hva tenker statsråden om muligheten for at de spørsmål hun tar opp med EU, blir ført videre? Og hvordan blir det jobbet offensivt fra norsk hold for at vi skal kunne påvirke i den retning?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-03-12:
Norsk kyllingproduksjon er en ganske spesiell affære, hvor vi har gjort oss totalt avhengig av importert fôr fra langt borte, som vi omsetter gjennom en organisme som eies og produseres av et skotsk selskap, en organisme som er avlet så langt vekk fra biologisk normalitet at man kan diskutere om man bør kalle det en kylling. Med denne produksjonen følger det store dyrevelferdsmessige problemer, både når det gjelder foreldregenerasjonen og når det gjelder dyra i Norge. Derfor har Miljøpartiet De Grønne i dag foreslått at det tas initiativ til utvikling av en norsk eller nordisk kyllingrase som vi har mer kontroll på, som har bedre dyrevelferdsmessige forutsetninger, og som i større grad kan baseres på norske ressurser. Hvordan vil statsråden vurdere å følge opp et sånt forslag?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Ja, jeg mener at historien har vist oss at vi har gått mot et landbruk der det er blitt færre og større enheter, og der bruken av antibiotika i denne perioden har gått ned. En kan ikke sammenligne norsk landbruk, nødvendigvis, med alle andre lands landbruk. Ser vi til Danmark, er det betraktelig større besetninger en snakker om, besetninger som vi mest sannsynlig aldri vil være i nærheten av å kunne komme opp i. Ser vi på kylling, er det slik at når en får kyllingpartiene inn i huset, får en alle inn, og alle tas ut samtidig. Det er de dyrene som er inne i det huset, som eventuelt vil kunne være smittet. Hvis vi skal se på det, er det mer interessant å se på rugerisiden. I Norge har vi tre store rugerier, som står for all produksjon av kylling, så hvis man er bekymret for det, er jo det noe å se på. Sammenligner en Norge og Sverige, har vi omtrent den samme bruken av antibiotika. Begge landene er i en like god situasjon.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Når vi skal utarbeide en handlingsplan, vil vi se hen til de punktene som komiteen er opptatt av, og se på om det er behov for å gjøre noe på de punktene som er omtalt. Det som er det viktigste å si, er at vi er godt i gang med å møte utfordringene på dette området. Selv om vi ikke utarbeider en egen handlingsplan, har vi allerede gjennomført en rekke ting på forskningssiden. Når det gjelder å få på plass en kompensasjonsordning for dem som er rammet av LA-MRSA, er vi godt i gang. Og vi er godt i gang med å få til økt aktivitet i det internasjonale samarbeidet. Ikke minst er Danmark og Sverige viktige allierte for oss, både inn mot EU og inn mot FAO.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Narasin er et koksidiostatika som vi nå har satt i gang en rekke prosjekter om for å forske nærmere på. Jeg er opptatt av at vi skal ha forskningsbaserte tilnærmelser til det vi skal gjøre. Det som er ett av spørsmålene, er: Dersom vi kutter ut narasin, kan det bety at vi må bruke mye mer antibiotika? Er det i så fall noe vi ønsker? Er det i så fall noe som vil forbedre situasjonen innenfor kyllingproduksjonen? Det er slett ikke sikkert. Derfor er det viktig først å ha kunnskapen i bunnen, før vi eventuelt går til slike skritt. Så er det også viktig å si at Vitenskapskomiteen for mattrygghet nå er i gang med å se nærmere på dette. Jeg ser fram til at vi får flere fakta på bordet – rett og slett – i denne saken, slik at det kan danne grunnlag for å ta stilling til spørsmålet.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Ja, hvis representanten Pollestad hadde hørt godt etter på svaret mitt i det forrige spørsmålet, ville han hørt at jeg sa: «Når vi skal utarbeide en handlingsplan». Så det skal vi selvfølgelig gjøre. Jeg må si at jeg er veldig godt fornøyd med den innsatsen som regjeringen her har gjort. Vi er i ferd med å få på plass hvordan en kompensasjonsordning skal se ut for dem som blir rammet av LA-MRSA. Det har selvfølgelig en stor økonomisk betydning for dem som kommer i en sånn situasjon. Vi har et veldig godt samarbeid med næringen, og som jeg var inne på tidligere, skal jeg ha et nytt møte med dem i morgen for å se på hvilke flere tiltak vi kan sette i verk når det gjelder å forebygge. Det må være det viktigste her, å prøve å forebygge at disse bakteriene får komme inn i norske svinebesetninger, f.eks. Vi har også omprioritert midler innen forskning, satt av flere midler til forskning i år. Det er jeg faktisk veldig godt fornøyd med. Så: Ja, jeg er godt fornøyd, men vi er ikke i mål, derfor skal vi stå på videre.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Det viktigste nå er den revisjonen av regelverket for utlevering og bruk av legemidler til dyr som EU holder på med. Vi har folk i Brussel som jobber inn mot byråkratiet der for å prøve å påvirke hva det til slutt blir. Men det er også et tema som jeg tok opp med den svenske og den danske landbruksministeren da jeg hadde møte med dem på Svalbard. Vi skal også ha et ministermøte i Nordisk ministerråd i juni, og dette vil også bli et tema der. Jeg mener at hvis man skal få ned bruken av antibiotika i dyreproduksjonen, er vi avhengig av at de ulike land har et regelverk som gjør at ikke veterinærene tjener penger på å skrive ut antibiotika. Det er nesten litt sammenheng – man kan se hvor man bruker mye antibiotika, og der er det også ganske «løsslupne» og liberale regler på det området. Så jeg mener at dette er noe av det viktigste, og det gjør vi gjennom EU, og det gjør vi sammen med våre naboland.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Jeg ser ikke på det som realistisk at vi skal utvikle en egen norsk kyllingrase framover. Det er klart at hvis noen ser at det er potensial i det til å tjene penger på det, er alle sammen hjertelig velkommen til å sette i gang. Men så langt jeg har brakt på det rene i de møtene jeg har med partene, er det ingen som ser på det som sannsynlig. Det som er det viktige, og som jeg også synes Nortura, KLF og disse aktørene i bransjen har tatt tak i på en god måte, er å påvirke Aviagen til å bringe rent materiale til Skandinavia. Vi jobber sammen med svenskene der, og har faktisk greidd å få det til på en måte som har gjort at det det siste året ikke var antibiotikaresistens i det materialet som vi fikk inn. Så jeg mener at det er det viktige, og jeg ser på det som svært lite sannsynlig at det er mulig å bygge opp en kyllingrase i Norge som kan konkurrere.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Jeg er helt enig med representanten Pollestad i at situasjonen ikke er kommet av seg selv. Den er kommet ved hjelp av at vi har hatt et strengt regelverk knyttet til bruken av antibiotika, at veterinærer ikke kan tjene penger på det, den er kommet fordi vi har flinke bønder, og fordi vi har flinke veterinærer som følger opp dette på en god måte. Så har det vært en diskusjon om antibiotikabruk og årsakssammenheng med størrelse. Vi har gått inn og sett på tallene fra Tine, som viser at antibiotikabruken i de større besetningene er mindre enn i de mindre besetningene. Vi har sett på Østerrike, som har samme besetningsstørrelse som Norge, der de bruker seks ganger mer antibiotika enn det vi bruker i Norge, og vi har sett til Sverige, der de delvis har langt større besetninger enn det vi har i Norge. De bruker om lag like mye antibiotika som i Norge. Derfor vil jeg si at jeg har til gode å høre hvilken empiri og tall og fakta den andre siden viser til når de snakker om at det er en klar sammenheng, høres det ut som, mellom størrelsen på besetningen og hvordan antibiotikabruken er. Jeg ser fram til å se på hvilke tall som er grunnlaget for det. Så mener jeg at det er viktig å si at jeg er glad for at regjeringen er godt i gang med dette arbeidet. Men den situasjonen som vi nå har i Trøndelag, gir oss en god påminnelse om at dette er en kamp der en ikke kan hvile på laurbærene, der en ikke kan sette seg ned og hvile. Det er en kontinuerlig kamp for å holde disse bakteriene ute, og det er noe som jeg derfor kommer til å bruke mye tid og ressurser på å bekjempe også framover. Det er også grunn til å si når det gjelder LA-MRSA-utbruddet i svinebesetningene i Trøndelag, at denne regjeringen har ikke økt konsesjonsgrensene. De konsesjonsgrensene som er på svin, er de samme som var under den forrige regjeringen, så hvis man mener at det er en utfordring der, så – ja. Det samme med ESBL, som er en utfordring, altså disse bakteriene som er i kylling. Nå har vi akkurat økt disse konsesjonsgrensene, men de utfordringene som vi har hatt så langt, er kommet under de grensene som det forrige regimet satte. Så jeg tror det er litt for enkelt å snakke om størrelse. Her er det helt andre ting som er viktig, og derfor er jeg glad for at alle er opptatt av saken. Det er jeg også, og jeg kommer til å kjempe videre for å gjøre mitt beste i kampen mot antibiotikaresistens.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-03-12:
Komiteen har merket seg at statsråden vurderer tilgangen på veterinærer som tilfredsstillende. En enstemmig komité mener imidlertid at det bør vurderes tiltak for å sikre tilstrekkelig fagkompetanse til denne næringen, og ber statsråden komme med tiltak som kan snu den negative trenden. Vil statsråden gjennom utarbeidelse av handlingsplanen også vurdere slike tiltak som komiteen her bemerker?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-03-12:
Statsråden sa at det var viktigst å handle. Det er bra. Det er lovforbud mot antibiotika i maten til dyra våre. Samtidig fôres norske kyllinger med stoffet narasin. Narasin har internasjonal pantentgodkjenning fra USA i 1982, altså om lag 33 år siden. Mange i Norge vet det, inklusiv folk på Folkehelseinstituttet. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor opplyser ikke statsråden om dette faktum, og derved forbyr narasin til bruk i dyremat? Her kan det handles.