Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-06-02:
Jeg ser ikke like mørkt på dagen som representanten Holmås gjør, og det er fordi det er hyggelig og konstruktivt å kunne stå her en del år etter at vi i WWF tok initiativ til arbeidet med denne loven, og sto nokså alene om det, og i dag høre et enstemmig storting vedta den. Poenget med denne loven er at den gjør noe og gir noe som norsk klimapolitikk har manglet veldig sårt helt fram til nå, nemlig en systematisk ramme for hvordan klimapolitikken skal gjennomføres, og forpliktende punkter i den gjennomføringen, som vil gjøre det mye vanskeligere – ikke umulig, men mye vanskeligere – å fortsette det som er den innbitte tradisjonen i norsk klimapolitikk, nemlig overhodet ikke å holde hva man lover. Vi får nå to rapporteringspunkter hvert år i Stortinget, både knyttet til framleggelsen av statsbudsjettet og til rapporteringen om gjennomføringen av klimapolitikk, som gjør det både mulig og nødvendig for alle partier i Stortinget å ta stilling til helheten i klimapolitikken, ikke bare reklameforslagene om tiltak som kutter et eller annet, men også forslagene eller tiltakene i statsbudsjettet som øker utslipp eller undergraver utslippskutt. Det er en type helhetstenking som er et betydelig framskritt i norsk klimapolitikk. Det blir også et betydelig framskritt at vi tvinger oss selv til å forsterke klimamålene hvert femte år, basert på faglige råd bl.a. fra et beregningsutvalg som vil gjøre til historie den omgangen vi hadde med statsbudsjettet rett før jul, hvor det var en vilter og fullstendig faktaløs krangel om hvem som oppfylte og ikke oppfylte hvilke klimamål. Neste gang skal vi vite hva klimabudsjettene til Fremskrittspartiet, til Arbeiderpartiet og til Senterpartiet faktisk innebærer målt mot de langsiktige målene som settes. Så har det aldri vært noen som helst tvil om at Miljøpartiet De Grønne er kritisk til svært mange sider ved norsk klimapolitikk, og vi er svært kritiske til deler av denne loven også. Kanskje det aller mest problematiske er at stortingsflertallet vedtar en formulering om et lavutslippssamfunn i 2050 som innebærer at Norge skal kunne bli et lavutslippssamfunn uten å kutte utslipp. Det kommer ikke til å være gjennomførbart, fordi det er så mange teknologiske, økonomiske og politiske utviklingstrekk som vil gjøre en slik strategi umulig, men det er trist at stortingsflertallet holder fast på den typen formulering som bare innebærer én ting, nemlig forestillingen om at Norge skal kunne bli – og skal tjene på å få bli – det siste fossile landet i Europa. Det som kanskje er viktigst ved den loven som nå vedtas, ved siden av at den setter en ramme for arbeidet på Stortinget, er det signalet og de mulighetene den gir for norsk næringsutvikling og for utvikling av norske jobber. Det er nemlig klimapolitikken og politikken for å oppfylle FNs internasjonale bærekraftmål som er den viktigste globale og nasjonale driveren for næringsutvikling, for teknologisk utvikling og, jeg vil til og med si, for samfunnsutvikling i våre dager. Det å gi norsk næringsliv en klarere beskjed om at nå vil denne politikken bli gjennomført, er den beste gaven vi kan gi det næringslivet – veldig mye bedre og veldig mye mer verdifullt enn detaljer om skattetiltak. En svært viktig svakhet ved denne loven, som vi må jobbe med å få inn, er det Miljøpartiet har påpekt en rekke ganger, nemlig det faktum at Norges suverent største klimaansvar – oljen og gassen vi eksporterer, og utslippene, de ti ganger så høye utslippene, som det forårsaker – er fortsatt noe Stortinget snur fullstendig ryggen til. Det og bruken av Statens pensjonsfond utland – 8 000 mrd. kr investert i mainstream utvikling på verdensmarkedet, en mainstream som er farlig for jordas framtid – er de to store klimadinosaurene som vi fortsatt ikke adresserer, og som vi må ta tak i i framtida. For øvrig tar jeg opp de forslagene vi er med på.