Kent Gudmundsen (Høyre), 2018-05-07:
Læreren er vår viktigste ressurs når vi skal skape en god skole for våre minste. Helt fra barnehage til høyere utdanning er faglig dyktige lærere og formidlere helt avgjørende om vi skal lykkes med sosial utjevning, sikre barna våre mestringsfølelse og gi dem læringsglede og nødvendig påfyll for å møte framtidens ukjente arbeidsmarked, som er i stadig endring. Det krever mye av skolene våre, av våre skoleledere og av oss selv som politikere, men ikke minst av læreren selv. Satsingen som regjeringen og de ikke-sosialistiske partiene har gjort gjennom Lærerløftet, har derfor vært en svært viktig og helt nødvendig investering for å sikre skolens viktigste ressurs. Regjeringspartiene har, som kjent, sammen med Kristelig Folkeparti blitt enige om å innføre en lærernorm, og Utdanningsforbundet har vært blant dem som har påpekt at dette i seg selv vil være rekrutterende for læreryrket. Når man i representantforslaget trekker fram lærernormen som argument for å snakke om en lærerkrise, viser det egentlig at argumentene i denne saken går i veldig mange ulike retninger og med ulik agenda. Jeg tror derfor det kan være riktig, og tjene saken, at man løfter blikket litt og ser på fakta. Det er selvsagt krevende å spå om framtiden, men god oversikt over historikken, virkemidler, effekten av disse og våre erfaringer så langt bør kunne danne et godt grunnlag for prognoser om framtiden. Og da er det lite som minner om en krise, for selv om det vil være enkelte utfordringer, er det ingen tvil om at antallet ufaglærte i skolen nå flater ut – til tross for at rekordmange lærere tar videreutdanning, noe som naturlig vil kreve at vi har noen flere vikarer enn tidligere. Legger vi til grunn det nåværende antall som tar videreutdanning, tyder alt på at vi faktisk er i god rute fram mot 2025 hva gjelder kompetansekravene. I tillegg øker antallet som får videreutdanning – over 7 200 lærere førstkommende høst – og fortsetter vi sånn, ser det enda bedre ut. Samtidig ser vi at antallet som søker videreutdanning innen andre fag enn de som har kompetansekrav, er høyt, og faktisk høyere enn det totale antallet lærere som fikk tilbud om videreutdanning under de rød-grønne budsjettene. Det bør være en tankevekker for dem som påstår at denne satsingen representerer et snevert kunnskapssyn, og at vi ikke ser bredden i skolen. I Tromsø har vi hatt både masterutdanning og opptakskrav i en del år. Erfaringen er rekordsøkning år etter år – og økt gjennomføring, ettersom studentene har et bedre faglig utgangspunkt. Nylig fikk vi tall som viser at rekordmange ønsker å bli lærere, og studentkullet vil være et av de bedre i landet hva gjelder faglig utgangspunkt ved studiestart. Det handler altså ikke bare om antallet som søker, men også om antallet som gjennomfører, og så langt tyder mye på at det går i positiv retning også her. Det bør også være verdt å merke seg Kunnskapsdepartementets anslag om at det høsten 2018 vil være et overskudd på rundt 200 lærere fra 2018-kullet ved lærerutdanningene. I tillegg har regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti innført stipendordninger for dem som vil ta PPU, og som dermed vil kunne kvalifisere seg til å bli lærere, i tillegg til at man har en stipendordning på opp mot 160 000 kr, som bidrar til å rekruttere spesielt til de tre nordligste fylkene. Regjeringen har også nå lagt inn ekstra midler til rekruttering av lærerstudenter til UiT og Nord universitet. Og sist: Vi vet nå, fra revidert, at vi får ytterligere 10 mill. kr for å rekruttere flere lærerstudenter til flere institusjoner. Det er heller ingen ukjent problemstilling at kommuner rundt om i Distrikts-Norge har hatt – og har – utfordringer når man rekrutterer, også lærere. Særlig i nord har utfordringen vært stor. Stipendordninger som er rettet inn her, bidrar positivt. Avskrivning av 10 pst. av studielånet årlig for dem som tar jobb i Nord-Troms og Finnmark, bidrar på toppen av det igjen. Og ikke minst: Alle kommuner må være framoverlente. Det handler om å tilby bolig, jobb til én til, tenke lønn og andre frynsegoder. Selv om bylivet kan by på sitt, er det viktig at man som skoleeier synliggjør også de mange kvalitetene som finnes utenfor bykjernen. Det er også viktig å tenke helhet, og god veiledning er en del av en slik helhet. Her er regjeringen godt i gang med dialog med partene, og jeg ser fram til resultatet av det. Jeg skal ikke bestride at det vil bli krevende å sikre mange dyktige lærere, i tråd med våre målsettinger, men mye tyder på at den store satsingen på lærere – gjennom videreutdanning, kompetansekrav, opptakskrav, innføring av masterutdanning, høyere startlønn, rekrutteringskampanjer og gunstige stipendordninger – har bidratt positivt. Og vi trenger ikke forsinkende stortingsmeldinger for å se på disse enkeltvirkemidlene. Vi investerer slik at skolene våre får tilgang til flere dyktige lærere i framtiden. Det fortjener ungene våre, og det er tross alt dem det handler om. Det bør vi ikke kalle en krise.