Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-20:
Kommuneøkonomi høres kjedelig ut for mange, men det det egentlig dreier seg om, er basistjenester som svært mange av oss er avhengige av hver dag: barnehage, skole, omsorg og helsetjenester. Jeg er glad for å tilhøre et regjeringsflertall som satser på kommunen som tjenesteleverandør – ikke bare med fine ord, men med en betydelig økning i overføringene. Fra 2005 til 2013 har overføringene økt med bortimot 68 mrd. kr. Veksten har gitt 59 000 flere årsverk i kommunesektoren – i all hovedsak innenfor barnehage, skole, pleie og omsorg. Sytten av atten årsverk går til tjenesteproduksjon, bare ett av atten til sentraladministrasjon. Inntektsrammene for kommunesektoren for 2014 gir rom for et fortsatt høyt nivå på velferdstjenestene i kommunene. Samhandlingsreformen innebar nye oppgaver for kommunene. Så langt har dette gått langt bedre enn mange spådde. Erfaringene er hovedsakelig i tråd med målene for reformen. Foreløpige anslag viser at avviket mellom faktiske og budsjetterte utgifter til medfinansiering er forholdsvis beskjedent, om lag 2 pst. Jeg har merket meg at det har skjedd en endring denne våren som innebærer at alle dagens opposisjonspartier nå vil reformere kommunestrukturen i Norge. Det de egentlig mener med det, er at Stortinget, over hodet på lokaldemokratiet og dem som bor i kommunene, skal gjøre dyptgripende og irreversible endringer i hverdagen til mange. Senterpartiet er på ingen måte motstander av kommunesammenslåing der dette er lokalt initiert og forankret i den lokale folkeviljen. Partiet har tvert imot de fleste stedene vært i front for slike prosesser. Men vi har vært, og vil fortsatte være, en garantist for lokalt folkestyre og mot bruk av tvang for å presse gjennom slike utraderinger av småkommuner. Det kan virke som om enkelte nærmest skammer seg over at vi har så mange kommuner som vi har i dette landet. Over tid har man dyrket et sett med myter og forvekslet dem med vedtatte sannheter. Sammenlignet med mange andre land har vi ikke spesielt mange kommuner i Norge. Myten om at vi vil spare store summer på en storstilt strukturreform, stemmer kun hvis man ønsker en storstilt sentralisering av kommunale tjenester. Det kan godt være at det er nettopp det som ligger bak. Min hypotese er at de som ønsker tvangssammenslåing av kommuner, i realiteten ikke er fornøyd med at folk bor der de bor i dag, og vil tvinge dem til å flytte mer sentralt. Bosetting av flyktninger som har fått opphold i Norge, er et nasjonalt ansvar, men det er kommunene som må gjøre jobben. Med økte lånerammer i Husbanken vil kommunene ha bedre mulighet til å framskaffe egnede boliger. Det er viktig både for flyktningenes livskvalitet og for integreringen at tiden i asylmottak blir så kort som mulig. Senterpartiet og regjeringen har som mål at alle kommuner i landet skal kunne tilby likeverdige tjenester. Regjeringen har gjort flere tiltak for å redusere inntektsforskjellene mellom kommunene – f.eks. ny kostnadsnøkkel, endringer i inntektsutjamningen og avvikling av ordningen med kommunal selskapsskatt – noe det store flertallet av kommuner har tjent på. Generelt har disse endringene gjort at skattesvake kommuner har kommet i en bedre økonomisk situasjon, mens de rikeste kommunene har fått litt mindre. Mye tyder på at Høyre og Fremskrittspartiet ønsker å gå motsatt vei. Fremskrittspartiet tar til orde for å fjerne småkommunetilskuddet. Høyre ønsker å øke skatteandelen og redusere graden av utjamning mellom kommunene. Ved å ta fra de fattige og gi til de rike vil det store flertallet av kommunene – 90 pst. – tape. Vi vil få store kvalitetsforskjeller på kommunale tjenester. Etter at fylkene overtok ansvaret for riksveiene, har det skjedd et taktskifte i investeringsnivået. Fylkeskommunene har vist seg å være gode veieiere, ofte bedre enn staten. Etterslepet på vedlikehold er imidlertid stort, og det vil kreve at fylkesveiene blir prioritert i mange år framover. Det har regjeringen tatt konsekvensen av. I Nasjonal transportplan ble det lagt opp til 10 mrd. kr ekstra den neste tiårsperioden til vedlikehold av fylkesveier. Fylkene har også fått en viktig rolle som regional utviklingsaktør og koordinator, i et samarbeid mellom kommunene og andre offentlige og private aktører. I motsetning til Høyre og Fremskrittspartiet, som ikke ønsker dette regionale nivået, mener vi at nettopp rollen som regional utviklingsaktør – herunder støtte til næringsutvikling og ansvar for et omfattende veinett – er et område der nettopp fylkeskommunen har åpenbare fordeler og kan bidra til mer regionalt tilpasset utviklingsarbeid enn det sentralstyrte ordninger vil kunne gjøre.