Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-06-04:
Den såkalte ettårsregelen innen skattelovgivningen vår er ikke så enkel som man kanskje i utgangspunktet skulle tro. Dagens regel er at en alminnelig skatterett i Norge faller bort under et midlertidig utenlandsopphold dersom skattyter oppholder seg i utlandet i mer enn ett år sammenhengende og kan dokumentere å være skattepliktig som innenlandsboende i oppholdslandet. De nye fritaksbestemmelsene foreslås begrenset til å gjelde skatt på lønnsinntekt ved arbeid utenfor riket under et utenlandsopphold. Med andre ord: Kravet om at skattyter må dokumentere skatteplikt som innenlandsboende i oppholdsstaten, videreføres ikke i de nye bestemmelsene. Når det gjelder oppholdstid utenfor Norge, vil dagens krav om ett års opphold i utlandet bli opprettholdt. Mindretallet, som består av Fremskrittspartiet og Kystpartiet, har egne synspunkter på det og vil fremme forslag om at det innføres en 6-månedersregel i stedet for den foreslåtte 12-månedersregelen. Det er viktig å presisere at bestemmelsene ikke kommer til anvendelse der Norge har eksklusiv beskatningsrett til inntekter. Det er ved tidligere budsjettbehandlinger her i salen sagt at en i lovforslaget skal ta hensyn til humanitære organisasjoners virksomhet i utlandet. For å ivareta dette hensynet vil loven omfatte skatt på all lønnsinntekt, herunder naturytelser fra private arbeidsgivere uavhengig av oppholdsstatens interne skattelovgivning, og uavhengig av om det skjer faktisk beskatning i oppholdsstaten. Her vil jeg presisere at flertallet i komiteen har gått spesielt inn på omtalen av arbeidsgiveravgift i proposisjonen, og jeg viser her til punkt 6.15 og til brev fra Finansdepartementet der det gjøres ytterligere rede for reglene om arbeidsgivers plikt til å betale arbeidsgiveravgift etter folketrygden med forskrifter. Det fremgår også av brev fra Sosialdepartementet til Stortinget at de har gitt forskrift forankret i Stortingets trygdevedtak for 2002, og at forskrift med tilsvarende innhold har vært gitt også for tidligere år. Videre fremgår det at denne forskriften har en ordlyd som er «mindre heldig», som vi skriver, idet den forutsetter at det finnes unntak fra plikten til å betale arbeidsgiveravgift, men at et slikt unntak, etter det departementet kjenner til, og som de har tilskrevet oss i brev om, faktisk ikke eksisterer. Her mener komiteen at de uklare forskriftsbestemmelsene kan ha bidratt til å skape usikkerhet knyttet til omfanget av plikten til å betale arbeidsgiveravgift o.l., og at praktiseringen av reglene dermed kan ha blitt uensartet. Komiteen forutsetter at det blir ryddet opp på dette feltet, og at disse uklarhetene nå fjernes. Komiteen har også gått inn i andre deler av proposisjonen. Komiteens flertall mener at det er viktig med visse likhetsprinsipper, at vanlig lønn og utbetalinger av folketrygden likestilles – altså lønn for utført arbeid når det først er tale om arbeid som er påbegynt, et reelt arbeidsforhold som skattyter ikke har forutsatt eller planlagt skal avbrytes eller opphøre med sykepenger e.l. Flertallet viser også til at skattyter faktisk må oppholde seg i utlandet. Når en av hovedbegrunnelsene i ettårsregelen er å hindre at norske bedrifters rammevilkår i utlandet svekkes, må man anta at de arbeidsavtalene som inngås for utenlandsoppholdet hensyntar virkningen av ettårsregelen, og at skattyter således har behov for forutberegnelighet også på dette punkt. Det er derfor flertallet understreker at ytelser fra folketrygden som kompenserer direkte for bortfall av inntekt som skattyter hadde forventet fra det midlertidige arbeidsoppholdet, i utgangspunktet må regnes som lønnsinntekt. Dette er et viktig punkt som må tas med i det videre arbeidet. Jeg vil også si at det har vært vanskelig for komiteen å trenge inn i denne saken. Vi har hatt høringer – og der har det kommet fram ulike synspunkter – og vi har hatt brevveksling med departementet. Det har komiteen måttet ha. Men fra komiteens side har det ligget i bunnen at det må fokuseres på en forenkling og en forbedring av dagens regelverk og – ikke minst – på det som gjelder bedriftenes konkurransehensyn, og at reglene skal være rimelige og rettferdige. Det er overskriftene i det arbeidet vi har lagt ned i denne innstillingen. Fra en del bedrifters synspunkt – noe som også fremkom i høringen – var det tvil om hvorvidt dette var en forenkling osv. Det ble hevdet at dette nok kunne være en forverring. Men la det være helt klart: Fra komiteens side har hensikten vært – som sagt – en forenkling, en hensyntagen til bedriftenes konkurranseevne og at reglene skal være rimelige og rettferdige. Det gjelder spesielt dette punktet om krav til dokumentasjon, som ikke er så sterkt. Det må etter vår oppfatning i alle fall være en forbedring som ligger inne på dette feltet. Det er etter vårt syn viktig at regelendringene markerer fokusering på konkurransedyktige løsninger for en stadig mer mobil arbeidskraft med base i Norge, som vi vil få, og at det ikke bare innebærer løsninger som gradvis gjør andre lands regler mer attraktive for et internasjonalt fokusert og konkurransedyktig næringsliv. Dette får være mine avslutningsord i denne saken. Jeg ser ikke bort fra at vi kanskje må komme tilbake til dette igjen dersom det ikke fungerer slik som jeg nå har tatt til orde for på slutten av mitt innlegg.