Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-12:
Språkspørsmål vekker følelser - av og til sterke følelser. Det er identitet knyttet til målform. Språk dreier seg om kultur, kulturelt mangfold og respekt for hverandres språkidentitet. Begge våre offisielle språk har sterke særpreg og er bærere av rike kulturtradisjoner. Begge språk er godt representert i vår litteratur. Det er av stor betydning at alle innbyggere i Norge har muligheten til å ta del i de opplevelser vår omfattende nasjonale litteraturarv byr på. Derfor er det viktig at elever over hele landet får god kjennskap til begge målformer. I en stadig mer globalisert virkelighet er det viktig at vi hele tiden er oss bevisst det norske språkets historie og egenart. En innføring av valgfri skriftlig sidemålsopplæring er sjølsagt ikke synonymt med fritak fra opplæring i sidemålet. For Høyre er det viktig å si at sidemålet i denne sammenheng er forstått som både bokmål og nynorsk. En slik valgfrihet må, etter Høyres mening, kombineres med en styrket opplæring i norsk språkhistorie og litteratur i det som er elevens sidemål, samtidig som det skal frigjøre bedre tid til opplæring i hovedmålet. Gode språklige ferdigheter er helt avgjørende for å kunne ta aktivt del i samfunnslivet. Høyre har lenge arbeidet for å styrke basisfagene i hele grunnopplæringen. Det er ikke bra for vår felles kulturarv at omtrent 20 pst. av elevene forlater grunnskolen uten grunnleggende lese- og skriveferdigheter. Språkprofessor Finn-Erik Vinje har bedt oss tenke nytt om sidemålsfaget. Han mener det er noe grunnleggende galt med den skriftlige dobbeltopplæringen vi har i dag, og sier: «Dersom språkferdighetene i norsk skriftlig må styrkes - og det må de - er det en betingelse at elevenes hovedmål tillegges større vekt.» I 1986 sammenfattet daværende undervisningsminister fra Arbeiderpartiet, Kirsti Kolle Grøndahl, sine erfaringer slik: «Selv er jeg kommet til at dersom ikke metodikk, fagmål og motivasjon for sidemål blir svært forandret, bør man vurdere å sløyfe krav om skriftlig sidemål i grunnskolen.» Hva har skjedd siden da? - Ingenting annet enn spredte forsøksordninger, som har gitt noen gode resultater. I Oslo har man nylig gjennomført et treårig prosjekt, hvor den skriftlige sidemålsundervisningen ble gjort valgfri for en gruppe elever. NIFU STEP har evaluert forsøket, og de konkluderer med at elevene som har deltatt i forsøket, har fått bedre skriftlige ferdigheter i hovedmålet. Forsøket viser også at forsøkselevene har fått en mer positiv holdning til nynorsk, som er sidemålet i dette tilfellet. Men som rapporten understreker, vil det å skape varige holdningsendringer ta tid. For å styrke de skriftlige ferdighetene i norskfaget mener Høyre at elevene må få mer tid til å arbeide med hovedmålet. Det er blitt sagt at man ikke blir bedre i matte av å kutte ut fransk, men man blir helt sikkert bedre i fransk av å skrive mer fransk. Forsøket fra Oslo viser at slik kan det være med den målformen man bruker også. Jeg er overbevist om at skriftlig sidemål er en del av årsaken til den betydelige motviljen mot nynorsk, som igjen fører til en språklig arroganse som gjør at elever i deler av landet vil ha nynorsken bort. Jeg tror at man med en slik praksis oppnår akkurat det motsatte av hva man egentlig tror man oppnår. Svært mange elever har fritak fra opplæring i sidemål. I grunnopplæringen i Oslo er det eksempelvis 37 pst. minoritetsspråklige elever, altså mer enn hver tredje elev som blir fritatt fra undervisningen. Nynorskens framtid avhenger av at det er et levedyktig hovedmål, ikke at det er et sidemål for alle. Høyre ser det ikke som noe problem at man mottar et brev skrevet på bokmål på et offentlig kontor, og at man så får svar på nynorsk - eller omvendt. Trolig er det like mye reglene for språkbruk i offentlig forvaltning som kan være en trussel mot nynorsk, og som gjør at mange bytter til bokmål. Høyre vil avslutningsvis understreke at det språkpolitiske slaget i framtida uansett ikke vil stå mellom bokmål og nynorsk, men mellom norsk og en relativt massiv engelskspråklig påvirkning. Det er denne utfordringen vi bør ha hovedfokuset på. Når vi vet at hver fjerde 7. klassing i Norge leser så dårlig at de ligger under OECDs bekymringsgrense, og at over 20 pst. av elevene forlater den obligatoriske tiårige grunnskolen uten grunnleggende lese- og skriveferdigheter, da er tiden overmoden for å konsentrere tid og krefter på at alle skal bli bedre i hovedmålet. Derfor ønsker vi at den skriftlige delen av sidemålet og eksamen skal gjøres valgfrie.