trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Nærpolitimodellen ligger til grunn for det norske politiet. Det norske politiets styrke har tradisjonelt ligget i den nære kontakten med befolkningen i lokalsamfunnet. Nærpolitireformen bygger videre på denne modellen og styrker kravene til polititjenesten. Den tilliten og trygghetsskapingen som ligger i kontakten mellom politiet og befolkningen lokalt, står helt sentral også i framtiden. Politiet har høy tillit i det norske samfunnet. Direktoratet for forvaltning og IKT, Difi, og Politidirektoratet, gjennomfører jevnlige innbyggerundersøkelser der spørsmålet om tillit til politiet står sentralt. Om lag 80 pst. av befolkningen har tillit til politiet. Men jeg antar at representanten Ljunggren viser til undersøkelsen som ble utført av Ipsos for Domstolssadministrasjonen og offentligjort i desember 2016. Også denne viser at nesten 80 pst. av befolkningen har tillit til politiet. Samtidig var det nedgang i andelen som oppga at de hadde stor tillit. Det er noe vi tar alvorlig. Politiet må jobbe for å opprettholde og å styrke tilliten hver eneste dag. En måte å gjøre det på er å gi befolkningen gode tjenester. Det er derfor viktig at politiet moderniseres og utvikles i takt med samfunnsutviklingen. Regjeringen bidrar med å legge betingelsene til rette for nettopp en slik utvikling. Regjeringen har i hele perioden økt bevilgningene til politiet. Politiets driftsbudsjett har, siden regjeringen tiltrådte, økt med 4,6 mrd. kr, lønns-, pris- og pensjonsjustert, altså 2,5 mrd. kr – en betydelig økning. Antall årsverk under denne regjeringen har økt med om lag 1 800. Og prognosene viser at vi vil nå måltallet med to politifolk per tusen innbyggere på nasjonalt nivå i 2019. Det satses mye på arbeidsmetoder og digitalisering, som vil gi bedre opplevelser for publikum i møte med politiet. Politiarbeid på stedet og utvidelse av løsninger for anmeldelse på nett er også blant de kvalitetshevingstiltakene som kommer nå framover. Regjering og storting har forventninger til utvikling av holdninger, kultur og ledelse i politiet. Det er et mål med nærpolitireformen – å få et politi som skaper bedre resultater i en kultur preget av åpenhet og tillit gjennom god ledelse og aktivt medarbeiderskap. En rekke ulike tiltak er satt i verk for å bygge videre på en god kultur i politiet. Det er viktig for folks tillit.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Det er langs de linjene jeg allerede har snakket om. Det handler om å gi gode tjenester til innbyggerne. Det handler om å realisere nærpolitireformen, som i høyeste grad vil bidra til det. Men det er lurt at vi også trekker oss litt tilbake og ser det store bildet, for det store bildet er at vi i Norge har et ekstremt godt politi, et ekstremt godt politi som leverer gode tjenester. Sammenlignet med de fleste andre land har politiet i Norge særdeles stor tillit. Det er viktig å ha med seg. Men man blir aldri fornøyd før tallet er 100 pst. Det skal jeg love at vi skal jobbe for at folk skal få se. Det som i hvert fall imidlertid ikke er til hjelp, er når en del fremtredende politikere i Stortinget bidrar til å snakke ned politiet. Det skaper utrygghet, og jeg er litt bekymret for at det i realiteten bidrar til å svekke tilliten, på et helt uriktig grunnlag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg deler ikke situasjonsbeskrivelsen. Den undersøkelsen representanten viser til, var – helt riktig – gjennomført før reformen ble iverksatt, før man startet utrullingen av reformen. Og da er det sånn, som det ofte er i mange situasjoner, at før en reform som kan påvirke din egen arbeidshverdag og ditt eget liv, skapes det usikkerhet. Det er helt naturlig, og det vet vi. Dette er en såkalt nullpunktundersøkelse. Det vil si at man fra det nullpunktet skal følge utviklingen gjennom politireformen, for å ha det som grunnlag for å vurdere fortløpende gjennomføringer i reformen. Men skal man spørre om en reform fungerer, må man jo spørre etter at man har gjennomført den – ikke før. Det er realiteten når det gjelder den undersøkelsen som jeg opplever blir framstilt særdeles feilaktig i media. Men vi skal jobbe og stå på hver eneste dag for å få en god reform, og jeg håper også Arbeiderpartiet kan bidra med det, de som tross alt har vært med på å stemme for reformen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Påstanden representanten Hadia Tajik bruker som utgangspunkt for sitt spørsmål, stemmer ikke med den sterke veksten som har vært i politiet de senere årene. La meg komme tilbake til det senere i svaret, men la meg bare understreke at jeg er enig med representanten i at den alminnelige politibetjenten som er ute blant folk når hendelser oppstår, er en viktig beredskapsressurs. Det er også en av grunnene til at denne regjeringen, med støtte fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, er i ferd med å gjennomføre tidenes største endring i norsk politi, nemlig nærpolitireformen. Nærpolitireformen skal gi nettopp mer tilgjengelig og tilstedeværende politi. Med nærpolitireformen sikrer vi et kompetent og effektivt nærpoliti og utvikler gode fagmiljøer som er rustet til å møte morgendagens utfordringer. Politidirektoratet har nå besluttet en ny lokal organisering av norsk politi. Færre lensmannskontorer skal frigi tid og ressurser til politiets kjerneoppgaver: forebygging, etterforskning og beredskap. Denne regjeringen har som målsetting at det innen 2020 skal være to polititjenestemenn eller -kvinner per 1 000 innbyggere. Ut fra de siste prognosene kan vi nå denne målsettingen allerede i 2019. Det skyldes et målrettet arbeid der vi har foreslått bevilgninger slik at politistudentene kan tilbys jobb i etaten. I budsjettet for 2014–2017 er bevilgningene hvert år økt, slik at ca. 350 nyutdannede fra Politihøgskolen kan tilbys jobb. I tillegg kommer de som går inn i ledige jobber i etaten. Under denne regjeringen er det faktisk, i motsetning til hva representanten påstår, en økning i bemanningen på om lag 1 800 årsverk. I underkant av 1 000 av disse, 800–900, er polititjenestemenn og -kvinner. Jeg synes derfor at det er en ikke ubetydelig overdrivelse å si at beredskapen er blitt dårligere. I løpet av 2016 er det en liten økning i politibemanningen. Jeg mener at politidistriktene har brukt for lang tid på å ansette studentene som var ferdig på Politihøgskolen sommeren 2016, men tall fra Politidirektoratet viser at per 31. desember 2016 hadde henholdsvis 91 pst. og 97,2 pst. av studentene fra kullene våren 2015 og 2014 som hadde bestått alle eksamener, jobb i politiet. Av dem som var ferdig på Politihøgskolen våren 2016, hadde 51,6 pst. jobb i etaten.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Spørsmålsformuleringen er noe jeg ikke kjenner meg igjen i, og det skyldes, rett og slett, at vi nå i 2017 betydelig øker driftsbudsjettene til politidistriktene. Det gjør vi med 295 mill. kr i frie midler i 2017. I tildelingsbrevet til Politidirektoratet vil jeg også be om at direktoratet utarbeider en forpliktende plan, slik at alle de som gikk ut av Politihøgskolen i 2016 som fortsatt står uten jobb i etaten, er tilsatt innen 1. juni 2017, samt at vi lager planer for tilsetting av studentene som går ut av Politihøgskolen i 2017. Jeg har forståelse for problematiseringen rundt frie kontra bundne inntekter. Nå tar vi i høyeste grad grep for å legge til rette for større grad av frie inntekter til politiet. Jeg vil følge utviklingen tett.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg oppfatter at man prøver å framstille det som i realiteten er svært god prioritering av politi- og lensmannsetaten, som noe annet enn det egentlig er. Ja, det er riktig at jeg refererte til tallet 4,6 mrd. kr, men når man tar hensyn til lønns- og priskorreksjon og selvfølgelig også pensjon, er det altså en realøkning på 2,5 mrd. kr under denne regjeringen. Det er ikke småpenger, det er en betydelig satsing på politiet. Vi har altså i løpet av denne perioden, som jeg refererte til, fått 1 800 nye årsverk i politiet. Dette er ikke en nedprioritering av politiet. Og som jeg sier: I inneværende budsjettår legger vi til rette for økt bruk av frie inntekter slik at man kan gjøre flere lokale prioriteringer. Det er ikke noe annet enn en stor og historisk satsing på politiet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Bekjempelse av vold og overgrep mot barn er en av våre viktigste oppgaver og prioriteres høyt både av meg som justisminister og av regjeringen. Sør-Øst politidistrikt prøver nå ut det nye risikovurderingsverktøyet SARA for barn, som strukturerer politiets arbeid med å forebygge vold mot barn i nære relasjoner. Verktøyet bygger på det som kalles SARA, som i dag brukes for å forebygge partnervold på en mer systematisk måte, og som har gitt svært gode resultater. I oktober i fjor la regjeringen fram en opptrappingsplan mot vold og overgrep, der det foreslås en rekke tiltak. Planen er nå til behandling i Stortinget, og den viser det store engasjementet vi har for voldsutsatte barn og unge. Det er i dag straffbart å unnlate å forsøke å avverge visse straffbare handlinger, som f.eks. vold og overgrep mot barn. I slike tilfeller må taushetsplikten vike for avvergingsplikten. Spørsmålet om en utvidelse av avvergingsplikten er nå til utredning i departementet og planlegges sendt på høring i løpet av våren. Det er viktig at de ulike tjenestene, f.eks. barnehage, skole, helsestasjon, har god kjennskap til reglene for taushetsplikt, opplysningsplikt og avvergingsplikt. Videre må det være etablert gode rutiner for håndtering av mistanke om vold og overgrep. Ulik forståelse og praktisering av bestemmelsene om taushetsplikt kan være til hinder for et velfungerende tverrfaglig samarbeid om forebygging av vold og overgrep mot barn og unge og god og tidsriktig hjelp til utsatte barn. For å få en felles forståelse av regelverket om taushetsplikt og informasjonsutveksling i forvaltningen og hvordan det skal praktiseres, har vi besluttet at det skal utarbeides en veileder. Et særlig viktig moment i dette arbeidet er å slå tydelig fast når  det foreligger plikt eller rett til å gi opplysninger til politi eller tilsynsmyndigheter. Hvis det i dette arbeidet avdekkes unødvendig kompliserte, utfordrende regler eller lignende problemer, må dette påpekes og løses. Et alternativ er lov- og forskriftendringer.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Et godt samarbeid med de ulike tjenestene som skal bistå utsatte barn, er avgjørende. Som en del av opptrappingsplanen mot vold og overgrep vil regjeringen styrke samarbeidet mellom politiet og barnevernet. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet og Politidirektoratet utarbeider i fellesskap retningslinjer for samarbeid mellom barnevern og politi. Retningslinjene er planlagt sendt på høring i februar. Det er også naturlig her å vise til at regjeringen 13. november 2015 satte ned et utvalg som skal gjennomgå saker der barn og unge har vært utsatt for grov vold, seksuelle overgrep og alvorlig omsorgssvikt, det såkalte Barnevoldsutvalget. Utvalgets oppgave er å avdekke hvorvidt, eventuelt i hvilken grad og på hvilken måte, det har forekommet svikt i det offentlige tjenesteapparatet i håndteringen av disse sakene. Det er et svært viktig arbeid. Utvalget leverer sin utredning innen sommeren.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Det er prisverdige og viktige tiltak som her tas opp av representanten. Jeg skal se nærmere på dette. Jeg mener prinsipielt sett at det er et riktig spor, men jeg må få lov til å se nærmere på akkurat den problemstillingen som reises av representanten her.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Regjeringen har i denne stortingsperioden prioritert politibudsjettet. Driftsutgiftene til politiet etter denne regjeringens overtakelse er i perioden 2013–2017 blitt styrket med 2,5 mrd. kr, eller om lag 20 pst. Det er bl.a. bevilget over 500 mill. kr ekstra til politiet for gjennomføring av nærpolitireformen. Det har, siden regjeringen tiltrådte, blitt ca. 1 800 flere årsverk. Politibudsjettet er prioritert også i 2017. Det vil bli tilsatt et betydelig antall politiutdannede som i sin helhet er finansiert ved hjelp av ekstrabevilgningen. Jeg er kjent med at Politidirektoratet i fjor sommer ba distriktene planlegge budsjettene med et kutt på 2 pst. for 2017. Jeg vil understreke at dette var før regjeringen la fram sitt forslag til statsbudsjett for 2017, og jeg kan forsikre representanten om at dette ikke vil bli gjeldende for politidistriktene, heller ikke for Vest politidistrikt. Regjeringen forventer derimot at politidistriktene vil få økt handlingsrom i sine driftsbudsjetter i år gjennom de 295 mill. kr som politiet særskilt er styrket med. Det kommer i tillegg til om lag 330 mill. kr for å sikre at de nyutdannede fra Politihøgskolen i 2017 skal få jobb, samt sikre helårsvirkning for dem som gikk ut i 2016. Jeg henviser også til politidirektørens uttalelse i Politiforum av 26. januar i år, hvor han støtter det jeg nå sier, med følgende: «Fakta er at budsjettet for 2017 vil bli høyere for politiet enn noensinne. Flere vil bli ansatt. Det er penger å rutte med.» Det er viktig at ledere i politiet gis handlingsrom til å kunne foreta gode prioriteringer innenfor eget ansvarsområde for å oppnå best mulig resultater. Vi bør som politikere legge til rette for nettopp dette og bidra til å gi gode rammebetingelser. Det fordrer at vi er tilbakeholdne med å legge inn for mange nye detaljerte føringer som binder opp handlingsrommet og ressursbruken. Jeg vil avslutningsvis presisere at arbeidet med departementets tildelingsbrev til Politidirektoratet og direktoratets disponeringsskriv til bl.a. politidistriktene er i sluttfasen. De endelige budsjettrammene og forutsetningene for bl.a. Vest politidistrikt er derfor ikke formelt fastsatt ennå, men resultatet av det vil se langt bedre ut enn det Vest politidistrikt frykter.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
For igjen å sitere politidirektøren, denne gangen fra Bergens Tidende 28. januar 2017: «Politiet får mer penger og flere folk enn noen gang, og det gjelder også Vest. Ting går riktig vei.» Så har jeg forståelse for de enkeltforholdene som representanten Toppe tar opp. Det er i så fall noe vi må komme tilbake til Stortinget med på et senere tidspunkt. Det antar jeg representanten har forståelse for.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg forsøkte egentlig å gjøre rede for det i mitt opprinnelige innlegg, det er mulig det ikke framkom tydelig nok. Hele det oppslaget og det brevet som media baserte disse kuttforslagene på, var en øvelse som Politidirektoratet ga bl.a. Vest politidistrikt før statsbudsjettet ble lagt fram. Det var dermed en teoretisk øvelse og ikke gjenstand for realiteter i statsbudsjettet. Og som jeg sier, når det gjelder årets statsbudsjett – statsbudsjettet for 2017 – også når man ser forholdene i sum under denne regjeringen, har Stortinget aldri bevilget mer penger til politiet enn det man gjør i dag. Regjeringen prioriterer politiet, politiet er en budsjettvinner og politiet øker antall ansatte. Det er ikke grunnlag for å si noe annet enn det. Og så får vi komme tilbake til disse enkeltsakene i den grad det er nødvendig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Justis- og beredskapsdepartementet har ansvar for hovedtyngden av de sivile rednings- og beredskapsressursene i Norge. Det har vært behov for å kartlegge status og framtidige behov for felles øvinger og kompetanse blant beredskapsaktørene, herunder om det bør opprettes ett eller flere sentre for dette formålet. Justisdepartementet ga Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap i oppdrag å lede en arbeidsgruppe og inneha sekretariat for utarbeidelse av en mulighetsstudie for ett eller flere øvings- og kompetansesentre for beredskapsaktører. Endelig mandat for arbeidet ble gitt 15. juli 2014, i samråd med Helse- og omsorgsdepartementet og Forsvarsdepartementet. Arbeidsgruppen har bestått av en bredt sammensatt gruppe fra bl.a. Norges brannskole, Helsedirektoratet, Politidirektoratet, Frivillige Organisasjoners Redningsfaglige Forum og Forsvarsstaben. Våren 2015 mottok Justisdepartementet rapporten «Mulighetsstudien – vurdering av regionale øvings- og kompetansesentre». Rapporten har vært på bred høring. En av arbeidsgruppens anbefalinger var at politiet skulle ta en sterkere og tydeligere rolle innenfor samvirke i framtiden, og de skisserte mange alternative løsninger for hvordan man kan imøtekomme framtidige behov for felles øvinger og kompetanse. Justisdepartementet ba deretter høringsinstansene om å vurdere arbeidsgruppens anbefalinger i en bredere sammenheng og gi innspill til alternative løsninger. Departementet etablerte derfor våren 2016 en bredt sammensatt arbeidsgruppe som skulle gjennomgå høringsuttalelsene og tilrå hvordan en kan oppnå tilstrekkelig samvirke gjennom kompetanseutvikling og øvingsvirksomhet mellom beredskapsaktørene på nasjonalt, regionalt og lokalt plan. Denne arbeidsgruppen var sammensatt av personer fra bl.a. Hovedredningssentralen i Nord-Norge, Forsvarsstaben, Politihøgskolen, Fylkesmannen, Eigersund og Bodø kommuner samt Oslo universitetssykehus og Stavanger universitetssykehus. I mandatet framgikk det at tilrådingene skal gis på bakgrunn av Mulighetsstudien, høringsbrev og høringsuttalelser og må ses i sammenheng med anbefalingsvedtaket i Innst. 306 S for 2014–2015 i Stortinget: «Stortinget slutter seg til at det utredes nærmere hvorvidt det skal etableres øvingssentre i hvert politidistrikt, og hvilket innhold slike sentre eventuelt skal ha.» Arbeidsgruppen leverte sin tilråding «Rapport fra arbeidsgruppen for oppfølging av Mulighetsstudien» til Justisdepartementet i desember 2016. Forslagene skal nå vurderes i samråd med berørte departement.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg ser absolutt behovet, og det oppfatter jeg også at mandatet ivaretar. Etter at forslagene er vurdert i samråd med berørte departement, vil jeg gi min endelige vurdering av saken. Når jeg hadde den lange gjennomgangen av tidsflyten, var det nettopp for å illustrere det poenget at det har vært en grundig, skikkelig behandling av denne saken, som vil munne ut i en endelig vurdering. Dette er ikke noe venstrehåndsarbeid, det må gjøres på en skikkelig og ordentlig måte. Vi søker kunnskap, og det gjør vi best ved å tilnærme oss det i samråd med bredt sammensatte faginstanser.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg antar at representanten har forståelse for at jeg ikke kan stå og love det her og nå, men jeg ser på det som et innspill som jeg selvfølgelig tar med meg videre i arbeidet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Som justis- og beredskapsministeren nevnte under spørretimen 4. februar 2015, har regjeringen tatt opp dette temaet i vår tiltaksplan «En god barndom varer livet ut, Tiltaksplan for å bekjempe vold og seksuelle overgrep mot barn og ungdom(2014–2017) (2014–2017) Arbeidet knyttet til bestemmelser om taushetsplikt og opplysningsplikt i forvaltningen skal følges opp, se tiltak nr. 14. Målet er å komme fram til en entydig forståelse som kan erstatte den eksisterende veilederen, og eventuelt føre til endringer i gjeldende bestemmelser. Det tiltaket vil, som det også ble nevnt da, være svært relevant også når det gjelder bekjempelse av radikalisering og rekruttering til ekstreme miljøer. Det er nå bestemt at det skal utarbeides en tverrsektoriell, praktisk anlagt og autorativ veileder som skal gi en felles forståelse av regelverket om taushetsplikt og informasjonsutveksling i forvaltningen og hvordan dette skal praktiseres. Et særlig viktig moment i dette arbeidet er å få slått tydelig fast når det foreligger plikt eller rett til å gi opplysninger til politiet eller tilsynsmyndigheter. Jeg viser også her til hva den daværende justis- og beredskapsministeren uttalte i 2015, at man ofte ikke kjenner til hva slags informasjon regelverket faktisk åpner for å utveksle, og man deler derfor ikke tilstrekkelig informasjon med andre etater og organer, selv om regelverket åpner for det. Et viktig moment med veilederen er derfor å gjøre regelverket kjent i større grad, kanskje særlig blant de ytre etatene i forvaltningen. Det er svært viktig å skape en entydig forståelse av regelverket, og det må sikres at dette både gjøres kjent og følges opp i praksis. Tett kontakt med ytre etater vil også av denne grunn være sentralt under denne oppfølgingen. 23. oktober 2015 ble Forvaltningslovutvalget oppnevnt av Kongen i statsråd. Utvalget skal foreta en samlet revisjon av forvaltningsloven, som gir de grunnleggende reglene om taushetsplikt i forvaltningen. Ved utarbeiding av mandatet til utvalget er det tatt spesifikt hensyn til nettopp de spørsmålene representanten Bøhler var opptatt av i 2015. Jeg trenger ikke å sitere hele mandatet, det er omfattende. Utvalget skal avgi sin utredning innen 1. februar 2019. Jeg mener regjeringen på både kort og på litt lengre sikt har grepet fatt i spørsmålet knyttet til taushetsplikt, opplysningsplikt og opplysningsrett.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Det er alltid bedre at ting går raskere enn at det går saktere. Jeg vil se nærmere på denne saken og finne ut av hvordan det ligger an. Jeg er selvfølgelig enig i motivet, og det er det aller beste. Jeg kan ikke her og nå gi noe tidspunkt for når ting er klart, men jeg kan love at jeg skal undersøke det og se hva jeg kan gjøre for å få fram veiledningen raskere.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg har forståelse for representanten Bøhlers engasjement i denne saken. Dersom det han gir uttrykk for og sier han selv har erfart, er representativt, synes jeg det er urovekkende og gir enda større grunn til å se nærmere på saken, raskt. Jeg tror vi også skal legge til grunn at dette er et stort og omfattende lovarbeid, som dermed, naturlig nok, tar tid og er juridisk utfordrende. Våre intensjoner er at vi skal kunne levere på dette så raskt det praktisk lar seg gjøre, men selvfølgelig innenfor de faglige kvalitetene som man også må ivareta.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
La meg være tydelig: Politiloven stadfester at det er staten som skal sørge for den polititjenesten Norge har behov for. Det er politi- og lensmannsetaten som skal utføre dette arbeidet. Det er politiet som skal sørge for ro og trygghet i Norge, ikke borgervern. Dette er et fundamentalt prinsipp for rettsstaten og er selvfølgelig noe jeg legger til grunn i min utøvelse av embetet – også på vegne av regjeringen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg tror man skal være litt forsiktig med hvordan man velger å ordlegge seg når man refererer til tidligere såkalte sitater. Jeg legger til grunn – og har alltid lagt til grunn i mitt politiske liv – at rettsstaten er fundamental og skal være fundamental i Norge. Borgervern er ingen løsning, og det må man, hvis det skulle være tilløp til det, bekjempe. Det som derimot er særdeles viktig, er at vi har et kvalitativt godt politi som skaper trygghet for alle norske borgere. Det har vi i Norge. Det viser tillitsundersøkelsen, og det ser vi av kvaliteten på politiets arbeid. Med nærpolitireformen gjør vi politiet enda bedre i stand til å levere gode polititjenester. Dette er ikke en reell problemstilling i Norge i dag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Et annet viktig prinsipp, fundament, for Norge er at vi også har ytringsfrihet. Det betyr at man har lov å ha mange ulike meninger – vi synes faktisk det er bra at det er åpent for at folk kan ha ulike meninger. Jeg har ingen interesse av å gå inn og analysere enkeltuttalelser, skriverier, på nettet eller andre steder som medlemmer av Fremskrittspartiet eller andre måtte komme med. Det er deres utmerkede rett å komme med det. Jeg vil også være en sterk forsvarer av ytringsfriheten, på samme måte som jeg er en sterk forsvarer av statens monopol på å bruke makt. La oss konsentrere oss om det representanten opprinnelig stilte spørsmål om, som faktisk handler om at borgervern ikke er akseptabelt. Det er ikke noe jeg eller noen andre i regjeringen vil ta til orde for; det er rett og slett ikke et tema.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg er glad for at det settes søkelys på situasjonen til voldsutsatte som opplever truende, farlig atferd fra sine nåværende eller tidligere partnere. Dette er en gruppe personer som lever med vedvarende frykt, og som har et stort behov for beskyttelsestiltak. Lokalt politi disponerer en rekke virkemidler for å beskytte trusselutsatte. Valg av virkemidler må tas basert på en trusselvurdering i den konkrete saken. Mobil voldsalarm, elektronisk kontroll, relokalisering, besøksforbud, patruljering og skjerming av personopplysninger i Folkeregisteret, også kalt kode 6 og kode 7, er blant disse. I 2012 overtok politiet, ved Kripos, myndigheten til å beslutte adressesperre, såkalt kode 6. De overtok den fra Skattedirektoratet. Bakgrunnen for denne beslutningen var at politiet, trusselutsatte, forskningsrapporter, krisesentre, frivillige organisasjoner og andre gjennom år hadde erfart og gitt tilbakemeldinger om at beskyttelsestiltaket adressesperre ikke fungerte tilfredsstillende. I samarbeid med politidistriktene har Kripos gjort mye for å videreutvikle adressesperre som beskyttelsestiltak. Det er bl.a. etablert felles retningslinjer og rutiner for behandling og utstedelse av adressesperre, utviklet en nasjonal database med oversikt over samtlige kode 6-saker og etablert et nasjonalt kontaktpunkt for henvendelser som omhandler adressesperre. I tillegg er det etablert et fagnettverk med deltakere fra alle politidistrikt. I nettverket identifiseres utfordringer og forbedringspotensial for beskyttelsestiltak, og det gjennomføres årlige møter. I forbindelse med implementeringen av nærpolitireformen vil det bli etablert en ny funksjon i politidistriktene. Konkret vil denne funksjonen ha oversikt over og kontroll med trusselutøver, gjennomføre beskyttelsestiltakene og ivareta den trusselutsattes behov for trygghet og sikkerhet. Alle former for beskyttelsestiltak legger begrensninger på livskvaliteten til den som blir utsatt for truslene. Jo strengere tiltak politiet iverksetter, dess flere begrensninger. De tiltak som iverksettes, bør derfor være mildest mulig, men samtidig sikre nødvendig beskyttelse. Politiets erfaring er at man må ha en tett oppfølging og sy sammen en individuell pakke for hver enkelt trusselutsatt person eller familie, i samarbeid med kommunen, Nav, krisesentre og eventuelt andre.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Jeg deler representantens syn, at en mer omfattende bruk av ordningen med omvendt voldsalarm også vil kunne avhjelpe situasjonen for den trusselutsatte. Det er fordi innføringen av denne ordningen er tosidig. På den ene siden er det forutsatt at bruk av omvendt voldsalarm for personer som er domfelt for brudd på kontaktforbudet, vil bedre sikkerheten til den som er utsatt for vold og trusler. Samtidig – på den andre siden – er intensjonen at byrden i trusselsituasjonen flyttes fra offer til overgriper, ved at det er den som utøver vold og trusler, som pålegges å bære alarmenheten og hindres i å bevege seg fritt. Jeg har fått opplyst fra Politidirektoratet at det per 1. januar 2017 var nedlagt påstand om omvendt voldsalarm i 14 saker. I åtte av disse sakene foreligger det rettskraftig dom. Både Riksadvokaten og Politidirektoratet har informert om ordningen til politidistriktenes ledelse. De tekniske løsningene, de juridiske problemstillingene samt erfaring med omvendt voldsalarm er flere ganger blitt presentert på samlinger for politidistriktene, voldsofferkoordinator, familievoldsetterforskere og påtaleledere.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-01:
Nei, jeg kan ikke på stående fot komme opp med noen nye tiltak. Men jeg er selvfølgelig åpen for gode innspill om tiltak som ivaretar den som er utsatt for trusler, og som dermed heller ikke er til hinder for at vedkommende kan ha en god livskvalitet, uten å ha trusler hengende over seg – samtidig som belastningen faktisk er på den som utøver trusler. Alle slike forslag vil jeg ta med meg, og jeg er veldig åpen for den type innspill. Så er jeg også opptatt av at vi videre når det gjelder omvendt voldsalarm, sørger for å få ut informasjon om dette, slik at det også tas mer i bruk, for jeg deler absolutt representantens syn, at det er et tiltak som er meget bra, og som bør brukes i langt større grad.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
«Til grunn for norsk politis arbeid, ligger samarbeidsmodellen. Dens suksess avhenger av en høy grad av tillit i befolkningen. Tillit tar lang tid å bygge opp, men er enkel å rive ned. Nå viser målinger at tilliten til norsk politi er på vei ned. Hva har statsråden tenkt å gjøre for å snu den uheldige utviklingen?»
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Takk for svaret. Det er helt rett, som statsråden sier, at det er politiets innbyggerundersøkelse, som er gjennomført av Ipsos, som jeg viser til i spørsmålet mitt. Der ser vi at andelen som har tillit til politiet, er den samme som året før, men andelen som har svært stor tillit, har gått ned. Fire av fem nordmenn har tillit til politiet, men det vil si at det er over én million nordmenn som ikke har det, og som øverste leder for norsk politi bør det bekymre justisministeren. Jeg opplever også her ut fra svaret at det har han tatt inn over seg. Det er bra. Fra 2015 til 2016 er det også en nedgang i antallet som har svært stor tillit til politiet i Troms og Finnmark. Tallene for Finnmark er spesielt høye – det var de både i 2015 og 2016 – blant dem som har ganske liten tillit og svært liten tillit til politiet, sammenlignet med andre fylker. Mener justis- og beredskapsministeren at dette er en utfordring, og hvordan skal han møte denne utfordringen i sin tid som justisminister?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Dette er jo standardsvaret fra regjeringen. Hvis vi viser til utfordringer som finnes innenfor enkelte sektorer, får vi som svar at vi snakker det ned. Jeg bare etterlyser svar på hvordan dette arbeidet skal gjøres fra regjeringens side framover. Nok om det. På Dagsrevyen i går så vi en undersøkelse som er gjennomført av Universitetet i Bergen, anonymt blant 6 000 ansatte i politiet, der et fåtall har tillit til at politiet vil levere bedre tjenester etter politireformen, som justisministeren har brukt mye tid på å snakke om her. I dag har justisministeren sagt at den politireformundersøkelsen er utdatert, samtidig som vi leser på nrk.no at Sigve Bolstad i Politiets Fellesforbund sier at resultatet ville vært enda verre i dag. Politidirektøren sa i går at det vil ta tid, at vi ikke kan levere fra dag én. Er statsråden enig i at politiet ikke kan levere fra dag én? Og hvor lang tid mener justisministeren at det er greit at folk må vente på resultatet av den nye reformen?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
«Den raskaste og viktigaste beredskapsressursen i politiet er nærmaste politipatrulje, altså den alminnelege politibetjenten som er ute blant folk når hendinga oppstår. Tal frå POD 1. september 2016 viste at talet på politibetjentar i politidistrikta har gått ned det siste året. Kva har statsråden tenkt å gjere for å snu denne trenden, slik at regjeringa ikkje fortset å gjere beredskapen dårlegare?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Eg legg til grunn at justisministeren ikkje går imot tala frå Politidirektoratet, som viser ein nedgang blant politibetjentar i politidistrikta. Eg registrerer at svaret hans i all hovudsak legg vekt på politireforma. Vel, ho har jo vist seg, under Høgre og Framstegspartiet, å vera ei sparereform. Ein tek faktisk ut effektiviseringsgevinstar i politireforma, det står i deira eige statsbudsjett. Det har ein ikkje støtte for hos Arbeidarpartiet. Me har føreslått meir pengar til politiet. Denne regjeringa har øyremerkt meir enn noka regjering på aukingane til politibudsjettet. Det har fleire konsekvensar, bl.a. at politidistrikt held stillingar opne fordi det er den einaste måten dei kan gjera lokale prioriteringar på. Då må eg nesten spørja: Kvifor er regjeringa sine eigenmarkeringar når det gjeld politi, viktigare for statsråden enn å gje rom for nødvendige lokale prioriteringar, som f.eks. tilsettingar?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Eg takkar for dette svaret. Eg gjer merksam på at ein veldig stor del av dei pengane som har gått til politiet, er løns- og prisvekst, ein annan stor del av dei er pensjon. Men det skulle berre mangla at politiet fekk den typen vekst i sine budsjett. Ein har altså teke ut ein effektiviseringsgevinst i samanheng med politireforma. I tillegg har ein gjennomført det som vert kalla ei avbyråkratiserings- og effektiviseringsreform, der ein òg har teke ut 200 mill. kr frå politietaten. Når me har spurt, i samanheng med behandlinga av statsbudsjettet, om kvifor ein tek ut desse pengane, og kva for kvalitativ gevinst ein får, har regjeringa svart: «Reformen følges imidlertid ikke av et system for rapportering, og vi kan derfor ikke slå fast de direkte effektene av de gjennomførte tiltakene.» Då må eg spørja: Kvifor gjennomfører regjeringa eit kutt på 200 mill. kr i politibudsjettet når ein ikkje kan dokumentera ein kvalitativ effekt av dei kutta?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Spørsmålet mitt lyder: «Barn må beskyttes mot vold og overgrep. De skal ikke være nødt til å føle seg utrygge i sitt eget hjem. Likevel ser vi at dagens taushetsregler, eller mangel på kunnskap om dem, kan stå i veien for å hjelpe barn mot vold og overgrep. I juni i fjor fremmet Arbeiderpartiet en rekke forslag til tiltak. Statsråden svarte at arbeidet allerede var i gang. Saken haster, men den ser ikke ut til å stå på lista over saker til Stortinget denne våren. Hvilke tiltak planlegges, og når kan vi vente at de kommer til Stortinget?»
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for svaret. Da vi hadde saken oppe til behandling i fjor, sa daværende statsråd at Arbeiderpartiets forslag omtrent var som å slå inn åpne dører. Jeg ser at statsråden nå viser til at noe arbeid er i gang, men alt er i hvert fall ikke ferdigstilt, så den døra var vel kanskje bare på gløtt akkurat da Arbeiderpartiet fremmet sine forslag. Jeg lurer litt på det som statsråden var inne på her, om forebygging, og der har jeg et spørsmål om ting som kommer fram i rettssaker under etterforskning av saker som gjelder vold mot barn. Er det noen form for systematisering av den kunnskapen, og har en noen planer om å systematisere og formidle den kunnskapen videre til andre etater som trenger samme kunnskap som den f.eks. politiet sitter med?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for svaret. Det er uten tvil et viktig arbeid, som Arbeiderpartiet også skal følge nøye med på. Men en trenger jo ikke å vente med å gjøre noe til en har et forslag til lov til behandling. En kan jo også sørge for å bringe sammen dem som sitter på brøkdeler av kunnskap – og litt forskjellig kunnskap. Jeg hadde et utmerket samarbeid med statsrådens forgjenger, som i april i fjor sendte et brev til landets kommuner og ba dem om å bruke beredskapsrådene til å forebygge vold mot barn. Der møtes alle relevante etater på tvers av sektorer og nivåer løpende. Spørsmålet mitt er om statsråden vet om kommunene faktisk har fulgt opp den henstillingen og satt vold mot barn på agendaen i beredskapsrådene. Hva tenker statsråden å gjøre for å sørge for at kommunene gjør det til et løpende arbeid og ikke bare et skippertak én gang?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
«22. juli-kommisjonen anbefalte regionale øvingssentre for nødetatene. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har utredet behovet, og dette vurderes angivelig av en bredt sammensatt arbeidsgruppe i Justis- og beredskapsdepartementet. Initiativet ble tatt av den forrige regjeringen tidlig på høsten 2013. Nå er vi altså i 2017. Når kan vi forvente noe svar fra regjeringen i denne saken?»
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Når jeg går inn på nettsidene til Justis- og beredskapsdepartementet og ser på oppfølgingen etter 22. juli, står bl.a. samarbeid mellom beredskapsaktører som ett punkt, og så er det listet opp en del tiltak. Her går det ganske tydelig fram at man først og fremst har tenkt på samarbeid mellom politi og forsvar foreløpig, og at man spesielt har satt inn tiltak også innenfor politi og forsvar, mens 22. juli-kommisjonen jo peker på etatene som ikke fant hverandre 22. juli, at man må fokusere sterkere på samhandling mellom alle nødetatene, og det er jo det disse øvingssentrene som 22. juli-kommisjonen pekte på, har. Anerkjenner ministeren dette behovet?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg anerkjenner absolutt at man skal gjøre sånne ting grundig, og det ser det også ut til at man har gjort. Men tiden går, og det er vel ingen tvil om behovet for felles øvinger mellom nødetatene. På Forsvarets områder på Rygge i Østfold øver politiet, og alt ligger til rette for at også de andre nødetatene kan øve der sammen med politiet. Det er en sak som vi fra Østfold har tatt opp hvert år i forbindelse med budsjettet, og jeg lurer på: Vil ministeren nå ta et initiativ for å få etablert et slikt øvingssenter på Rygge – som en pilot og som en oppfølging av alle disse utredningene som ministeren henviser til?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «Når politiet i Oslo og andre steder jobber med å forebygge at ungdom rekrutteres til radikaliserte nettverk og kriminelle gjenger, opplever de at en snever tolkning av taushetsplikten i barnevernet, Nav, skolen og andre tjenester skaper problemer. Jeg tok opp dette med justisministeren i spørretimen 4. februar 2015. I det positive svaret ble det varslet «helt konkret endringsarbeid», bl.a. en veileder og at man ville se på en justering av lovrammene og komme tilbake til Stortinget. Hva er gjort for å følge opp dette?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for svaret. Dette er et veldig viktig punkt, for jeg opplever på nært hold at vi er bekymret for om vi når ut til dem det virkelig gjelder når det gjelder å forebygge radikalisering og rekruttering til terrornettverk. Vi kan invitere alle som er motiverte, til fine konferanser, lage handlingsplaner og alt sånt. Men hvis vi ikke greier å jobbe operativt og finne ut av hvilke ungdommer vi skal gjøre en innsats overfor, blir det mye generelt arbeid og lite som kan virke helt konkret. Dette er alvor. Nå har det gått to år siden jeg tok opp dette i Stortinget. Da sa statsråden at han var i gang med et konkret endringsarbeid på dette punktet og nevnte en veileder, noe som statsråden nevner nå. Det har gått to år, og dette er alvor. Når som helst, dessverre, kan det skje noe, og noen kommer ut i denne faresonen. Jeg vil spørre om statsråden er enig i at det haster.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for tilleggssvaret og vil gjerne også vise til at jeg nå, senest i de seneste ukene, har fått henvendelser og hatt kontakt med forskjellige deler av politiet som forteller at det er veldig ulik oppfatning av hvordan dette skal forstås når man snakker med barnevernet i den ene eller andre bydelen i Oslo eller i den ene eller andre kommunen i landet. Det gjelder også for Nav-kontorene, det kan gjelde skoler osv. De oppfatter dette forskjellig, og det er et stort problem hvis man kan snakke godt med noen, men ikke med andre. Man har møter og snakker om en problemstilling, men man snakker bare generelt. Politiet har opplevd å bli oppringt etterpå av en som har vært med på et møte, og så blitt fortalt hva det egentlig handlet om. Jeg vil bare si til det lovarbeidet man skal gå inn i, at formuleringene, slik som de står nå i de tre lovene som blir berørt, er så spesielle og presise at de kan tolkes veldig snevert.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-01:
«I et innlegg på det islamfiendtlige nettstedet Document.no advarer en FrP-politiker mot det flerkulturelle samfunn og tar til orde for å skape organiserte borgervern: bevæpnede vektere eller en halvmilitær styrke underlagt politiet. Hva tenker statsråden om dette?»
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-01:
Det er gledelig at justisministeren tar så tydelig stilling imot borgervern, særlig fordi partifeller tidligere har støttet borgervernlignende grupperinger, som f.eks. Odins soldater. Innlegget jeg refererte til, er skrevet av Kent Andersen, et profilert medlem av Fremskrittspartiet, og sier noe om på hvilke premisser debatten foregår, og om hvilket menneskesyn som legges til grunn for de forslagene som fremmes. Om ikke justisministeren deler synet på å opprette halvmilitære grupperinger eller borgervern, har tidligere stortingsrepresentant Amundsen brukt alle anledninger til å fremme den samme problembeskrivelsen, nemlig et Europa i fullstendig kaos fordi islam er i ferd med å ta over, etterfulgt av påstander om at asylsøkere er voldtektsforbrytere, og forslag om DNA-registrering av asylsøkere. Dette er ytterliggående konspirasjoner, og jeg lurer på om justisminister Amundsen inntar en annen holdning til menneskerettigheter og likeverd enn det tidligere stortingsrepresentant Amundsen har gjort.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-01:
Når sentralisering er nærhet, blir det også en tydelig problemutfordring å beskrive hvordan en partifelle kan ha et så ekstremt syn som teksten det refereres til, viser, og store deler av innlegget framstår altså som noe som tidligere stortingsrepresentant Amundsen selv kunne ha skrevet, med unntak av delen om borgervern – i rettferdighetens og oppriktighetens navn. Men når profilerte medlemmer av et regjeringsparti tar til orde for voldelige grupperinger i statlig regi fordi det trengs for å kontrollere muslimer, er det alvorlig. Da lurer jeg på hvordan justisminister Amundsen vil sikre at landets minoriteter skal ha tillit til – og oppleve – at deres rettssikkerhet ivaretas, når vi ser denne typen holdninger fra justisministerens eget parti.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål: «I A-magasinet 20. januar sier leder av Krisesentersekretariatet, Tove Smaadahl, følgende: «Kvinner som lever i frykt for sine liv og har høyeste beskyttelse, opplever at trusselutøveren forfølger dem og finner dem selv om de lever på kode 6.» 476 lever på kode 6. Samtidig vet vi at én av fire drap er partnerdrap. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden iverksette for å styrke sikkerheten til menneskene som lever på kode 6?»
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg takker for svaret. Det finnes i dag flere ordninger – som statsråden også viser til – som kan iverksettes for å beskytte dem som utsettes for vold. Vi snakker her om kodene 6 og 7. En annen ordning – som statsråden var lite inne på – er omvendt voldsalarm. Siden ordningen ble innført i 2013, har det per 1. januar 2017 kun vært ni saker der gjerningspersonen har blitt idømt dette, ifølge tall fra Politidirektoratet. Hva vil statsråden gjøre helt konkret for å sørge for at ordningen tas i bruk i større grad enn i dag?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2017-02-01:
Jeg tror statsråden og jeg er enige om at det er viktig å ta vare på dem som er utsatt for vold. Er det andre tiltak som statsråden ser for seg, som enten kan settes inn for å sørge for at de blir enda tryggere, eller som kan settes inn mot voldsutøver? Ser statsråden for seg andre tiltak, som vi per i dag ikke har innført, men som vi kan tenke kan være aktuelle?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-05-30:
Det er et godt spørsmål, og det er også poengtert veldig bra i forhold til situasjonen. Det er en av grunnene til at vi nå har en evaluering av Grensehinderrådet – hvordan har Grensehinderrådet fungert, og er det mulig å finne andre funksjoner for Grensehinderrådet. Det er helt riktig at dette er ikke et arbeid som vil gå over, rett og slett fordi situasjonen endrer seg over landegrensene. Før sendte man informasjon med brev. Nå sender man informasjon via elektronisk kommunikasjon. Handelen endrer seg – den kommer fra andre land, men handelen er også mer grenseoverskridende i Norden. Før kjørte vi for å grensehandle, nå skjer det gjerne ved at man bestiller digitalt. Så evalueringen av Grensehinderrådets arbeid vil være en viktig del, og da forutsetter jeg at man også ser på hvordan man forankrer det i departementenes arbeid.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-05-30:
La meg få presisere at når jeg sa bevisstgjøring av departementene, er det en del av den daglige jobben å passe på at dette blir hensyntatt når vi fremmer forslag om lover, regler og endringer. Jeg tror vi også skal være klar over at det finnes grensehindre på mange nivåer. Det kan godt hende at det er likt lovverk, likt regelverk, og så er det praksis i forskjellige land som gjør at det oppstår grensehindre – det er bare å se ned mot etatsnivå. Det har vært luftet forslag om en form for gjennomlysing hver gang, at man gjennomlyser ethvert lovforslag en gjør endring i når det gjelder grensehindre. Det er nok et verbalforslag som kan anbefales. Jeg tror også vi skal være klar over at et grenseløst byråkrati i disse sakene også vil kunne framstå som et grensehinder, så jeg tror vi skal være forsiktig med å dynge for stort på det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-05-30:
Den interne grensekontrollen har individuelle stater bedt om å få lov til å ha, som en del av Schengen-samarbeidet. Jeg mener begrunnelsen for dette er migrasjonsproblematikken og det at vi har store andeler mennesker som kommer inn i Schengen-området andre steder. Jeg tror den interne grensekontrollen er beklagelig som den er, men uansett hvor beklagelig man sier at behovet for den er, så har det vist seg å være lurt og bra i den situasjonen vi er i nå, at man har interne grensekontroller på nasjonalt nivå, rett og slett fordi vi på den måten har kontrollpunkt på fergene inn til Norge. Hvert land har kunnet bestemme hvordan man vil praktisere den interne kontrollen. Jeg tror det har vært virkningsfullt og riktig å gjøre det slik i den perioden som har vært.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-05-30:
Nei. Det er mye makt samlet i denne sal, men det er ikke opp til denne salen å ta bort grensehinder mellom Danmark og Sverige. Dette regimet har Danmark og Sverige valgt selv. Fra norsk synpunkt har det vært lurt, og det har vist seg å være praktisk, å ha nasjonal styring av denne kontrollen. Det har ikke noe med den politiske situasjonen i Danmark og Sverige å gjøre, men har med den situasjonen Europa står overfor i migrasjonspolitikken, å gjøre, at vi har fått ganske mange mennesker inn i Schengen-området, så det har vært nødvendig. Med noen med rett og noen uten rett til å være her har man sett det hensiktsmessig å ha grensekontroller også innenfor Schengen-området. Norge har valgt å ha enkelte kontrollpunkter for vår del, Danmark har valgt sine, og Sverige har valgt noen andre. Det mener jeg har vært en riktig avgjørelse og har vist seg å være en god praksis i den situasjonen vi har stått i.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-05-30:
Det er fritt opp til de nasjonale parlamentene, uavhengig av hva denne statsråden mener, å fremme hvilke forslag de vil når det gjelder disse sakene. Denne regjeringen har valgt å være med på den interne grensekontrollen. Vi har valgt fergetrafikken fra Tyskland, Sverige og Danmark som praktiske kontrollpunkter. Fra norsk ståsted har det vist seg å være viktige kontrollpunkter. Sverige har valgt å ha en kontroll på fergetrafikken mellom Danmark og Sverige. Det må vi respektere. Det er en svensk avgjørelse som nasjonale myndigheter i Sverige har tatt, antagelig ut fra samme erfaring og samme praksistankegang som det den norske regjeringen har. Det har vært en god kontroll i den vanskelige situasjonen Europa har vært i når det gjelder migrasjon, lovlig og ulovlig, de siste månedene.