trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Kommunalministeren har tatt til orde for at man vil ha en gjennomgang av utlendingsforvaltningen. Arbeiderpartiet er enig i at det er all grunn til å se kritisk på de vedtatte ordningene, og om de fungerer optimalt. Blant annet er det slik at landkunnskaper, om det er farlig å reise til et land eller ikke, nå vurderes av tre instanser. Kommunalministeren har tatt til orde for at det kan være fornuftig å redusere dette til to nivåer. Hvorfor mener ikke kommunalministeren at det beste hadde vært om det var ett nivå som gav kunnskaper om landene, om det er farlig å reise dit, slik at man har kun én instans å forholde seg til, og som også er den som man kan stole på?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Eg vil gjerne stille eit spørsmål til kommunal- og regionalministeren. Statsråd Solberg har ført ein sterk kampanje for konkurranseutsetjing. Ho har rundhanda slått fast at f.eks. omsorgsoppgåver like godt kan løysast av private aktørar som av kommunen. For kort tid sidan uttalte ho i Dagsavisen at det ikkje finst fagleg belegg for at konkurranse går ut over kvaliteten. Statsråden hevda attpåtil at mykje kunne tyde på at private aktørar gav dei beste tenestene. Dei siste vekene har media gjort oss kjende med sterkt kritikkverdige forhold i eldreomsorga. Solveig Skinnarland på Risenga Bo- og Omsorgssenter er eitt eksempel. Spørsmålet til kommunal- og regionalministeren blir derfor: Er statsråden like entusiastisk som før i trua på at konkurranseutsetjing ikkje går ut over kvaliteten på omsorgstenester?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
Eg takkar for svaret og for rådet. Eg vil gjerne gi følgjande sitat: «Konkurranseutsetting til private kommersielle aktører betyr ganske sikkert billigere tjenester, men hva med kvaliteten? Skal sykehjemspasientene i siste del av livet stelles av ansatte som ikke har tid til å holde dem i hånden?» Dette er ord som eg kan stille meg heilt og fullt bak, men det er ikkje mine og Arbeidarpartiet sine. Dette er faktisk ord som Kjell Magne Bondevik skreiv i Dagsavisen før valet i 2001. Den siste tida har vi verkeleg fått sett kva konkurranseutsetjing kan medføre av altfor dårleg pleie og omsorg. Sjukeheimstenestene blir kanskje billegare, men kva med kvaliteten? Svaret som statsråd Solberg nettopp har gitt, tyder på at ho framleis har eit heilt anna syn enn Bondevik. Spørsmålet mitt blir derfor: Kva er det som er svikten i Kjell Magne Bondevik sitt syn på konkurranseutsetjing av eldreomsorga, som eg nettopp refererte?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-04-09:
I den seinare tida har me sett stygge eksempel på kva konkurranseutsetjing av eldreomsorga kan føre til. Kvaliteten på tenestene blir i fleire tilfelle dårleg. Pleietrengande eldre er blitt skadelidande. Kommunal- og regionalministeren står likevel steilt på synet sitt: Ho lovprisar ukritisk konkurranseutsetjing. Me kan ikkje eksperimentere med dei eldre. Tilbodet me gjev dei, må halde ein forsvarleg kvalitet. Det må no bli klart kva for følgjer ytterlegare konkurranseutsetjing får. Greier dei profittbaserte aktørane å setje dei faglege krava som må gjelde? Det må vere eitt av kjernespørsmåla. Spørsmålet mitt til kommunal- og regionalministeren er da følgjande: Vil statsråden ta initiativ til å stoppe ytterlegare konkurranseutsetjing av eldreomsorga fram til følgjene er skikkeleg utgreidde?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Det kan ikke være noen tvil om at dette er noe man selger fra Regjeringens side for å spare penger eller øke kvaliteten, fordi de, som Erna Solberg også sa i sted, har klokkertro på de tingene. Men hele poenget er at Regjeringen gjennomfører kutt i kommuneøkonomien. Det som da står igjen for kommunene rundt omkring, er å se på konkurranseutsetting som en måte ikke å bedre kvaliteten på, men å spare penger på. Det er det vi møter når vi som kommunalkomite reiser rundt over hele landet: Hvordan kan vi spare mest mulig penger? Men samtidig viser all erfaring, bl.a. med sykehjemmene, at det ikke er noen private sykehjem som går med overskudd. Tvert imot var det bl.a. et på Vinderen som var nødt til å legge ned fordi det gikk konkurs, og masse ekstrakostnader ble overført til kommunen. Og da er spørsmålet mitt(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Jan Petersen (Høyre), 2003-04-09:
Norske myndigheter har ved flere anledninger tatt opp denne saken med kinesiske myndigheter. Første gang var gjennom en felles henvendelse med EU i desember 2002 etter at en lokal domstol hadde dømt de to tibetanerne til døden. Det ble da uttrykt bekymring for at sakene ikke synes å ha blitt ført på en rettssikkerhetsmessig forsvarlig måte, og oppfordret til en ny gjennomgang. Etter at det hadde fremkommet opplysninger i media i januar om at Sichuan appelldomstol skulle ha bekreftet dødsdommene, ble det bedt om et nytt møte med kinesiske myndigheter, der den norske ambassadøren i Beijing gjentok synspunktene fra tidligere. Noen dager senere fremkom det i media at den ene av de to tibetanerne nylig skulle ha blitt henrettet. Det ble da gjennom vår ambassade umiddelbart rettet en henvendelse til det kinesiske utenriksdepartement, sammen med EU og Sveits. I henvendelsen ble det uttrykt dyp skuffelse i forhold til de fremkomne opplysninger som ennå ikke var bekreftet av kinesiske myndigheter. Norge sluttet seg senere til en formannskapsuttalelse fra EU, der det ble gitt uttrykk for dyp beklagelse over henrettelsen. Det ble understreket at dommen på en rekke punkter ikke tilfredsstiller kravet til en rettferdig rettergang. Norge har under den pågående sesjonen i FNs menneskerettighetskommisjon i innlegg uttrykt bekymring for den utbredte bruken av dødsstraff i Kina, samt tatt opp situasjonen i Tibet. Den angjeldende saken vil videre bli tatt opp på politisk plan under rundebordskonferansen om menneskerettigheter mellom Norge og Kina i Oslo i mai.
Jan Petersen (Høyre), 2003-04-09:
For det første vil jeg understreke at den konkrete sak som representanten Ballo har tatt opp, vil vi forfølge i mai, som jeg nevnte i mitt svar. Det er et så positivt svar på selve spørsmålet som det er mulig å kunne gi. Men jeg er enig med representanten Ballo i at dette er et uttrykk for et stort og vanskelig problem, som Norge en rekke ganger har fulgt opp, og som vi også følger opp i våre ganske jevnlige samtaler med kinesiske myndigheter. Det standpunkt som representanten Ballo refererte til, er helt riktig Norges standpunkt. Det har vi en rekke ganger lagt vekt på, og vi kommer til å gjøre det også i de videre samtalene.
Jan Petersen (Høyre), 2003-04-09:
Jeg har ingen problemer med å kvittere positivt for den anmodningen som representanten Ballo har nevnt. Jeg synes det er nok en betimelig påminnelse om et viktig spørsmål. Jeg tror at det jeg redegjorde for i mitt hovedsvar, nemlig at vi gang på gang har tatt opp denne konkrete saken som uttrykk for at dette er et viktig menneskerettighetsspørsmål, også understreker at her gjøres det meget i praksis.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren: «Froland kommune vil sende uanmeldte kontrollører for å passe på at kommunens krav om bosetting etter odelslovens bestemmelser oppfylles. Boplikt er blitt stadig mer kontroversielt, og ESA har fått til behandling klager på den norske boplikten. Lovverket hjemler at lokalpolitikere kan utøve tvangsbosetting og tvinge folk til å selge sin private boligeiendom. Vil statsråden redegjøre for hvor bopliktsaken nå står i ESA, samt bekrefte at eventuelle nattlige bopliktkontroller, utført av kommunen, er ulovlige?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker statsråden for svaret. La meg først kort få referere fra hva rådmannen i Froland skriver i sitt forslag til vedtak i denne sak, som er bakgrunnen for mitt spørsmål: «Froland kommune godtar at boplikten oppfylles av Olav Mørland på eiendommen Baaseland … dersom Mørland følger overnattingsplanen skissert i sitt brev av 28.12.02. Mørland må i etterkant av hvert kvartal gi skriftlig tilbakemelding til kommunen om når han overnattet på eiendommen i denne perioden.» Jeg er fristet til å spørre om hva slags land det er vi befinner oss i når myndighetene krever overnattingsplaner og kvartalsvise skriftlige innrapporteringer fra borgere om hvilke av sine egne hus man har overnattet i. Man kan jo spørre hva slags formyndersamfunn og kontrollsamfunn dette er. Hva er dessuten vitsen med å kreve 50 pst. overnatting av eier? Betyr det egentlig noe som helst for bosettingen?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig i det at når dette bopliktsystemet først eksisterer, må vi iallfall sørge for at det praktiseres med lempelighet og fornuft i den grad det er mulig. For min del håper jeg selvsagt også at ESA kan foreta seg noe i denne sammenhengen. Men det er altså slik at dagens regelverk praktiseres svært ulikt fra kommune til kommune. Noen kommuner gir alltid fritak fra boplikten, andre kommuner gir aldri fritak. La meg spørre om statsråden har noen statistikker eller noe forskningsmateriell å vise til, eller andre gode indikasjoner på at kommuner som nesten aldri gir fritak i bopliktsspørsmål, har oppnådd å styrke landbruket eller sikre bosettingen i noen særlig grad.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-04-09:
Landbruksdepartementet har siden høsten 2001 hatt en dialog med ESA om ulike sider ved konsesjonsloven av 1974. I brev av mars 2002 reiste ESA bl.a. spørsmål som er knyttet til boplikten på landbrukseiendommer. Dette er spørsmål som departementet har besvart i brev og kommentert i etterfølgende møter med representanter fra ESA. Det er imidlertid ikke trukket noen konklusjoner fra ESAs side. Årsaken til dette er trolig at det verserer en sak for EU-domstolen mot Østerrike, hvor både Norge og ESA har kommet med innlegg overfor domstolen. Det blir antydet at det ikke ventes noen avgjørelse i domstolen før til høsten, noe som også må antas å få følger for framdriften i den prosessen som er i gang mellom ESA og Landbruksdepartementet. Dersom den lovbestemte bo- og driveplikten etter konsesjonsloven og odelsloven ikke overholdes, kan eieren bli pålagt å søke konsesjon. Det er kommunen som har ansvaret for å følge med på at plikten overholdes, og å melde fra om eventuelt mislighold. Landbruksdepartementet har ikke utarbeidet egne saksbehandlingsregler for hvordan kommunen skal følge opp dette ansvaret. I rundskriv M-5/2001 om reglene og praktiseringen av bo- og driveplikt heter det imidlertid om selve vurderingen av om boplikten er oppfylt: «Hvor det i det enkelte tilfelle oppstår tvil om faktum, må vurderingen av om boplikten er oppfylt bygge på en helhetlig vurdering av de ulike indikasjonene på om eieren er bosatt på eiendommen eller ikke.» Dersom Froland kommune i sin oppfølging finner det hensiktsmessig å sende ut uanmeldte kontrollører, får det være et valg kommunen gjør selv. Det bør, slik jeg ser det, være en del av den kommunale handlefriheten å utarbeide rutiner som sikrer at kommunen oppfyller sitt ansvar. Jeg kan ikke utelukke at det i helt enkeltstående tilfeller kan tenkes å oppstå behov for uanmeldt kontroll, men dette må skje uten krenkelse av privatlivets fred. Vurderingen av om det foreligger et mislighold av boplikten må knyttes til en helhetsvurdering av bosettingsforholdet.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-04-09:
Det er vanskelig for meg å kommentere et enkeltstående tilfelle og rådmannens synspunkter på hvordan dette skal håndheves. Det tilligger faktisk det kommunale selvstyre å håndheve disse reglene, selv om jeg syntes det hørtes voldsomt ut å måtte forelegge en boplan hvor man må kvittere for hvilke netter man sover i hvilke senger. Det er det sikkert vanskelig for mange å kunne overholde helt. Det er likevel slik at vi har en boplikt – Fremskrittspartiet er imot den, men det er fortsatt slik at den er i lovverket vårt. Det er ikke noen tvil om at det i svært mange tilfeller fungerer slik at denne boplikten bidrar til at landbrukseiendommer blir bebodd, i motsetning til å være fritidseiendommer. Det er også hensikten med det. Så får vi legge til grunn at her er det fornuftige og kloke mennesker som håndhever dette på en praktikabel måte for den enkelte.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-04-09:
Hvis vi skal komme opp med det vi måtte ha av tall på dette området, må jeg nok få lov til å komme tilbake til dette ved en annen anledning. Det er iallfall ikke slik at jeg er utrustet med de nødvendige tallene her jeg står nå. Men la meg like fullt si at de endringer i konsesjonsloven som om kort tid kommer til Stortinget, gjør at et betydelig antall eiendommer – inntil 100 dekar – vil løftes ut av kravet til konsesjon, og dermed løftes ut av det vi kan si er den nasjonale boplikten som reguleres i loven, og da vil det være opp til kommunene om de vil bruke det instrumentet som ligger i loven om å innføre en kommunal boplikt. Det vet vi at det er 70 av landets kommuner som har gjort. Jeg er nok av den grunnleggende oppfatning – som jeg kanskje også deler med spørreren – at det er bedre både for kommunene og for alle, ikke minst for den enkelte, om vi baserer mer av bosettingen, også på landbrukseiendommer, på bolyst og ikke bare på boplikt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg har et spørsmål til vår ærede finansminister: «Påskehandelslekkasjen til Sverige blir norgeshistoriens største, viser omsetningsøkningen med 20-30 pst. på svensk side d.å. Det handles mer kjøtt, tobakk, alkohol, søtsaker, brune- og hvitevarer, innredninger, medisiner og foretas bilreperasjoner og serviceoppgaver mv. Tapet blir 10 000 jobber på norsk side i forhold til en grensehandel i balanse. På konferansen «Handel 03» lovte næringsministeren reduserte særavgifter på grensehandelsutsatte varer. Hva vil Regjeringen foreta seg for å redusere grensehandelslekkasjen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det at det norske vinmonopolet har økt omsetningen, kan ha sin naturlige forklaring i disse metanolsakene vi har hatt, for det som er det faktiske forhold, er at grensehandelen når det gjelder alkoholholdige varer, også sprit, har økt i det svenske Systembolaget. Men jeg vil komme inn på en del andre faktorer. Vi har jo nå en grensehandel på stadig flere områder, og det vi ser, er at valutaflommen ut av landet når betydelige dimensjoner. Vi har dette nye området med f.eks. medisiner. I Sverige har man ikke moms på medisiner på blå resept, og også ikke-reseptbelagte medisiner er betydelig billigere. Det andre er turisttrafikken. Vi taper i Norge hele tiden markedsandeler til Sverige og andre naboland, og man har ved utredninger i Sverige konkludert med at det faktisk er grensehandelen og nordmenn som handler i Sverige, som bidrar til økt turisttrafikk. Og så har vi de tradisjonelle områdene. Så jeg vil spørre statsråden: Når og på hvilket nivå mener han at vi skal få avgiftsreduksjoner og andre tiltak som kan redusere grensehandelslekkasjen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg minner finansministeren om at merverdiavgiften er en avgift. Den ligger på null i Sverige når det gjelder reseptbelagte legemidler, mens vi har 24 pst. i Norge – 7,2 pst. er gjennomsnittet i Europa. Jeg vil også komme tilbake til dette utvalget – det var en del av budsjettavtalen mellom Fremskrittspartiet og Regjeringen. Jeg regner med at resultatene blir lagt frem i revidert nasjonalbudsjett, slik at Regjeringen og Stortinget kan forholde seg til det. Utvalget skulle vurdere de økonomiske konsekvensene ved grensehandelen. Vi hadde et tilsvarende departementalt utvalg på 1990-tallet, og konklusjonen da var at det var avgiftsforskjellene på alkohol og tobakk og prisforskjellene på kjøttvarer som var hovedårsaken. Hvis man nå kommer til de samme konklusjonene, vil man da gjøre noe med det og redusere avgiftene på grensehandelsfølsomme varer?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-04-09:
For å redusere grensehandelen og smuglingen ble avgiften på brennevin satt ned både i budsjettet for 2002 og 2003. Til sammen utgjør dette en avgiftslettelse på brennevin på om lag 25 pst., noe som tilsvarer ca. 55 kr pr. flaske. Statistikk fra Vinmonopolet viser at salget av brennevin økte med 10 pst. i 2002, og Vinmonopolet opplyser at dette først og fremst skyldes avgiftsreduksjonen. Avgiftsreduksjonen i 2003 medfører fortsatt økning i salget av brennevin på Vinmonopolet – jeg vil legge til: altså i Norge. I tillegg ble avgiftene på vin og øl satt noe ned i budsjettet for 2002. Avgiftene på grensehandelsutsatte varer har altså blitt redusert under Samarbeidsregjeringen, slik vi lovet i den såkalte Sem-erklæringen. I tillegg vil jeg minne om at det ble gjort en rekke forenklinger for innførsel av varer i den nye reisegodsforskriften som trådte i kraft i januar i år. I den gamle forskriften var en rekke varer unntatt ved at de ikke kunne tas med toll- og avgiftsfritt. Verdigrensen ble økt, og det ble økt valgfrihet innenfor denne verdigrensen. Endringene ble også gjort for å bringe regelverket mer i samsvar med hva folk oppfatter som rimelige og rettferdige regler. I tråd med budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har Finansdepartementet satt ned et hurtigarbeidende ekspertutvalg, som skal vurdere virkningene på statens inntekter av å endre avgiftene på grensehandelsutsatte varer. Utvalget skal bl.a. gjøre rede for hvilke særavgiftsbelagte varer som er mest utsatt for grensehandel. I tillegg skal de vurdere betydningen av avgiftsutviklingen i Norge og i våre naboland for grensehandel og annet uregistrert forbruk. Utvalget skal også gjøre rede for andre faktorer, utover avgiftsforskjeller, som spiller inn på utviklingen i grensehandelen og det uregistrerte forbruket generelt. Utvalget skal levere sin rapport i løpet av april, og arbeidet vil danne grunnlag for Regjeringens videre arbeid med grensehandelsproblematikken. Selv om særavgiftene har betydning for grensehandelen, er det andre forhold som kan ha vel så stor betydning. En vesentlig del av grensehandelen foregår med varer som i liten grad er omfattet av særavgifter, bl.a. kjøttvarer og andre dagligvarer. Kostnadsnivået i Norge er gjennomgående betydelig høyere enn i Sverige. Dette skyldes i stor grad et høyt norsk lønnsnivå. Lønnsnivået for norske industriarbeidere ligger for tiden faktisk mer enn 30 pst. høyere enn det svenske. Noe av denne differansen skyldes at norske kroner har styrket seg vis-à-vis svenske kroner de siste tre årene. Det stramme budsjettet for 2003 har bidratt så langt til tre rentesenkninger de siste månedene, og norske kroner har svekket seg med ca. 6 pst. i forhold til svenske kroner siden nyttår.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-04-09:
De to områdene spørreren nå nevnte, er ikke berørt av avgiftsendringer. De er berørt av det generelle kostnadsnivået. Og hvis spørreren da ønsker å stille spørsmålet, som jeg forstod lå under, om når lønns- og kostnadsnivået i Norge skal komme ned på det svenske nivået, vil jeg svare at det i stor grad er avhengig av hvilke stramme budsjetter som vedtas i årene fremover. Jeg registrerer med glede at Fremskrittspartiet i fjor bidrog til å få vedtatt et budsjett for inneværende år, noe som har bidratt til en viss positiv utvikling i den retning. Men det vil ta tid, avhengig av styrken i tiltakene.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-04-09:
Mitt svar er likevel korrekt, idet moms ikke er særavgifter, og det var i grunnen spørsmål om særavgifter jeg svarte på. Momsspørsmål er det opp til representanten selv å ta opp i budsjettforhandlinger. Jeg kan faktisk ikke huske at det forslaget har vært reist av Fremskrittspartiet i budsjettforhandlingene, men det står man selvfølgelig fritt til å gjøre, fortrinnsvis én gang i året. Når det gjelder utvalgets behandling, skjønner jeg av representantens premisser i spørsmålet at han i og for seg ikke trenger noe utvalg til å konkludere – alle fakta er av spørreren brakt på det rene. Jeg tror allikevel jeg vil avvente utvalgets innstilling før jeg konkluderer. Det er faktisk meningen at utvalg skal stå fritt, og at konklusjonene ikke skal være trukket på forhånd. Jeg kan ikke love at vi, på en utvalgsinnstilling som legges frem i april, vil ha konklusjonene ferdig til revidert nasjonalbudsjett, som fremmes 15. mai. Men i budsjettet for 2004 vil vi behandle utvalgets innstilling og ta nødvendige konsekvenser av det.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-04-09:
Finansdepartementet har i et høringsutkast nylig foreslått å heve gavegrensen fra 500 kr til 1 000 kr. En slik heving har forholdsvis liten betydning for konkurranseforholdene for næringslivet, og gaven vil dessuten som hovedregel være kjøpt inn med merverdiavgift i avsenderlandet. I forbindelse med høringen om gavegrensen har flere av høringsinstansene kommet med synspunkter til den ordinære grensen for avgiftsfri innførsel, som ikke er foreslått endret. Disse to formene for innførsel kan ikke sammenliknes. Det er en vesentlig forskjell på rene gavesendinger og ordinær vareimport. Ved ordinær vareimport for salg i butikk i Norge påløper toll, særavgifter, frakt og gebyrer. Disse kostnadene – i tillegg til 24 pst. merverdiavgift – vil inngå i varens utsalgspris til forbruker. Varer som importeres direkte til forbruker, vil derimot være en tax-free-handel. Til sammenlikning er varer kjøpt på f.eks. handletur i Sverige belagt med svensk moms. Den store forskjellen mellom tax-free-import og varesalg over disk gir norske næringsdrivende en stor konkurranseulempe dersom den avgiftsfrie grensen skal heves opp til det mangedobbelte. Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon har f.eks. uttrykt stor bekymring over denne konkurranseulempen. Vår grense ligger altså nokså nær EUs grense på 45 euro. En avgiftsfri grense på f.eks. 1 000 kr vil åpne nye markeder for tax-free-import av klær, elektronisk utstyr, møbler osv. Det vil igjen kunne føre til utflagging av norske bedrifter og arbeidsplasser. Videre er konsekvensen for statens inntekter av utvidet tax-free-handel ikke utredet, men må kunne antas å være betydelig. For å lette importen av småvarer er det imidlertid viktig at det kan skje så smidig og enkelt som mulig. Tollvesenet har fra 1. januar åpnet for fortolling over Internett, og Posten har fulgt opp med lavere gebyrer fra 1. mars. Tollvesenet har sett en betydelig økning i antall Internett-fortollinger den siste tiden, og vi vil nå jobbe videre for å sikre en utvikling på dette området.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-04-09:
Den er på europeisk nivå i dag.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-04-09:
Det lå i mitt forrige svar den implisitte antakelse at Fremskrittspartiet er tilhenger av at skatte- og avgiftsgrensene ligger omtrent på EU-nivå. Derfor burde svaret være meget tilfredsstillende for spørreren. Jeg synes rett og slett ikke det er riktig at vi skal innføre regler i Norge som gjør at f.eks. et direktesalgsfirma som har ganske stor omsetning – det dreier seg om milliardomsetning i sum – ved å flytte til Sverige skulle kunne selge for lavere avgifter og toll til norske forbrukere enn om samme firmaet lå i Norge. Det er en form for pålegg om utflytting av norske arbeidsplasser som jeg synes er komplett unødvendig. Det ville forutsette at man da hevet grensen vesentlig eller fjernet den. EU har altså ikke lagt opp til slik handel mellom sine land. Jeg synes heller ikke det er nødvendig at Norge gjør det. Om ordningen er komplisert? Det er vel kanskje alltids komplisert å kjøpe på Internett. Men det som er gjennomført av endringer i min tid, har gjort det mindre komplisert, idet man nå selv kan foreta fortollingen over Internett og dermed også få lavere gebyr ved eventuell utlevering på Posten eller hos andre som vil utlevere varene.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Eg har følgjande spørsmål til finansministeren: «Grensen for å importere varer tollfritt fra utlandet er 200 kr. Denne grensen har stått stille siden 1975. Slik reglene er i dag, må mange kunder betale opptil 400-500 kr i frakt, moms og gebyrer for en CD til ca. 210 kr. Ifølge Dagens Næringsliv 3. april 2003 mener både Forbrukerrådet, Forbrukerombudet, Konkurransetilsynet, Posten og Samferdselsdepartementet at tiden nå er inne for å justere opp denne grensen. Er statsråden enig i at denne grensen nå bør oppjusteres?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Eg vil takke for svaret, sjølv om eg ikkje heilt er nøgd med det. Det er jo tydeleg at statsråden ikkje er så veldig oppteken av interessene til forbrukarane i denne saka, men heller ønskjer å verne næringsdrivande som m.a. omset CD-ar og andre småvarer. Denne satsen har vore på 200 kr sidan 1975. Om ein skulle prisjustert denne satsen, skulle ein altså sett han opp til 800 kr. Det betyr at verdien av denne grensa var fire gonger høgare i 1975 enn ho er i dag. Då er mitt spørsmål: Meiner statsråden at denne grensa var for høg i 1975, eller er ho for låg i dag?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Ja, eg fekk ikkje svar på mitt spørsmål. Mitt spørsmål var om grensa var for høg i 1975 sidan ho ikkje bør justerast opp i dag. Elles må eg seie at praksis i desse sakene er at det ikkje berre er innkjøpsprisen på vara som avgjer om ein held seg under 200 kr eller ikkje. Det blir i praksis også lagt til frakt før ein reknar ut verdien. Det gjer at forbrukarane i tillegg til å ha kunnskap om valutakurs og pris på vara, må ha kunnskap om fraktprisen til Noreg for å vere sikre på å halde seg under 200 kr. Då er mitt neste spørsmål, i tillegg til det spørsmålet som eg ikkje fekk svar på i stad, om statsråden er einig i at dette er unødvendig komplisert, og at dette kan kjennast urimeleg for forbrukarane.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-04-09:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Undersøkelse som Forbrukerrådet og Norges Astma- og Allergiforbund har gjort, viser at godteri i løs vekt, med tidligere forbudte fargestoffer, nesten aldri er merket. Rapporter om allergiske reaksjoner er allerede kommet og man frykter hyperaktive barn. Dette viser at loven ikke følges, og at den frivillige avtalen inngått med bransjeorganisasjonene ikke fungerer. Hva vil statsråden gjøre for å hindre at matsminkedirektivene gir alvorlige helseskader?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-04-09:
Det som i hvert fall er sikkert, er at den avtalen som ble inngått mellom Stoltenberg-regjeringen og industrien og handelen i 2000, da matsminkedirektivene ble vedtatt, ikke er blitt fulgt opp, og den har ikke hindret at de stoffene som vi i dag er redd for, kommer i handelen. Det ble sagt den gangen at man har lov til å nekte å ta inn varer med de stoffene. Men det gjør man altså ikke – så det viser seg at det var et fikenblad, som nå er borte. Så ble det også vedtatt at vi skulle få mer tydelig merking og mer informasjon. Merkingen er altså ikke kommet på plass, og situasjonen er at den enkelte forbruker må lete seg fram i hyllene og lete etter liten skrift. Og på noen av varene, på dem som ikke er emballert, finnes det ikke liten skrift. Spørsmålet er jo da: Hvilke advarsler har vi lov til å sette opp f.eks. ved godteridiskene om de enkelte stoffene? Kan vi sette opp advarsel om at norske myndigheter mener at dette gir økt risiko for helsefare?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-04-09:
Jeg vil bare vise til det vi fikk informasjon om da vi behandlet denne saken i Stortinget, at problemet med allergi er meget omfattende. Det ble da sagt at mellom 200 000 og 250 000 barn har alvorlige allergilidelser, og at 40 pst. av befolkningen må besøke lege minst én gang i året på grunn av allergi. Og vi har en følelse av at dette øker. Det ble også sagt at 1,5–3 pst. av befolkningen kan få overfølsomhetsreaksjoner på grunn av azofargestoffer. Spørsmålet er om vi trenger flere bevis nå for at de nye stoffene vi har fått, øker helsefaren, om vi føler at risikoen er der for at de gjør det. Vi har hørt at Danmark har sagt nei til ett av matsminkedirektivene, og at de har fått medhold i Europadomstolen. Skal Norge vente lenger på flere bevis før vi slår følge med Danmark og sier at vi vet nok, at det våre helsemyndigheter har sagt tidligere, er grunn god nok?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Eg vil gjerne få stille følgjande spørsmål til helseministeren: «Fleirtalet i Stortinget vedtok i desember 2002 å gi skattefritak for arbeidsgivar si dekning av behandlingsutgifter under sjukdom og behandlingsforsikring. Det er grunn til å tru at dette vil føre til ein auke i etableringa av private sjukehus. Kor mange søknader om oppretting av private sjukehus har statsråden fått sidan nyttår, og ser statsråden nokon problem med slike etableringar i høve målsetjinga om å oppretthalde ein desentralisert struktur for spesialisthelsetenestene?»
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Eg takkar statsråden for svaret. Som statsråden var inne på, er det fleire årsaker til at ein no får ei stor mengd søknader frå private sjukehus – og ikkje berre det konkrete vedtaket før jul. Målet er å få ned sjukehuskøane, og det er òg eit mål å ha ein desentralisert sjukehusstruktur. Helse Vest har nettopp uttalt seg positivt om etableringa av to private klinikkar i Bergen. Og det er verdt å merke seg at søknadene om etablering av privatklinikkar er knytte til dei store byane våre. Samtidig er styreleiaren oppteken av å peike på konsekvensane for dei offentlege sjukehusa av ei slik privat etablering: tap av høgt kvalifisert personell og tap av dei mest lønsame pasientane. Slik er det ein fare for at Helse Vest sine eigne sjukehus vert ståande igjen med dei mest ressurskrevjande pasientane og dyre vikarstafettar – og etter kvart eit endå større problem med å få økonomien til å gå i hop. Er helseministeren samd i at dei offentlege sjukehusa ikkje kan konkurrere på like fot med dei private klinikkane, som t.d. slepp å ha akutt-teneste og kostnader i samband med forsking og utdanning?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Eg takkar igjen for svaret. Vi i SV er opptekne av private, ideelle sjukehus som eit godt supplement til dei offentlege. Men vi ynskjer ikkje å forsvare ei utvikling som den vi er redde for at vi ser no, der dei private sjukehusa heller vert konkurrentar enn samarbeidspartnarar til det offentlege sjukehusvesenet vårt. Ei slik utvikling trur vi vil vere negativ for lokalsjukehusa våre, som ofte er plasserte ute i distrikta. Styreleiaren i Helse Vest skriv at det er vesentleg nettopp det som statsråden no var inne på til sist, at det aktualiserer spørsmålet om ikkje denne arbeidsdelinga mellom det private og det offentlege må verte gitt ei meir prinsipiell vurdering av helseministeren knytt til desse søknadene. Det ho òg skriv – og eg er klår over at direktoratet har sagt det same – er at det, dersom ein skal godkjenne desse klinikkane, er vesentleg at dei private institusjonane òg kan delta i desse forskings- og utdanningsoppgåvene. Vil helseministeren leggje inn eit krav om slik deltaking ved ei eventuell godkjenning av dei private klinikkane?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Jeg har lyst til å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Statssekretær Brit Skjeldbred sier til NRK at «Vi bad fagfolk i oljeindustrien om råd før utredningen ble offentliggjort, men oljeindustrien har ikke påvirket utredningen». Kan statsråden redegjøre for hvordan oljeselskaper ble tatt med på råd når det gjelder konsekvensutredning av petroleumsvirksomhet i Barentshavet, kan han garantere at andre berørte interesser, som miljø- og fiskeriinteressene, har hatt de samme mulighetene til å gi råd, og mener statsråden dette styrker tilliten til konklusjonene fra utredningen?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Jeg takker for svaret. Jeg takker spesielt for den siste presiseringen om at praksisen er endret. Det inntrykket som ble skapt av at det er blitt bedt om råd, er altså bekreftet av statssekretær Brit Skjelbred – i hvert fall overfor NRK, som brakte den nyheten der hun, som jeg siterte, sa at de bad fagfolk i oljeindustrien om råd. Jeg er glad for at praksisen skal endres, men jeg må si at mistanken om at et kulturproblem har vært til stede her, er stor. Det kan vel heller ikke være noen tvil om at det er uheldig at det blir sådd denne typen mistanker om at enkelte har bedre tilgang til utredere enn andre. Deler statsråden den oppfatning at det har vært uheldig? Og er han sikker på at det er gjennomført nok tiltak for å hindre at liknende uheldige ting skal skje i framtiden?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-09:
Jeg er spesielt glad for at det er full åpenhet også om den kontakten som har vært så langt. Nå har man ikke hatt mye tid til å gå inn i de dokumentene foreløpig, men de innspill vi har sett komme fra bransjen, og som vi har sett komme fra Veritas til fagutredningen, har vært innspill av karakteren: Kan man skrive en mer positiv innledning? Man har også fått beskjed om å framstille ting som fagutrederne selv ikke mener er omfattende nok til å kalles en konsekvensutredning, som mer omfattende enn det det er faglig grunnlag for. Kan statsråden love at det i framtiden heller ikke vil bli sånn at fagorganene skal presses til å omtale arbeidet de har gjort, som mer omfattende enn det det er faglig grunnlag for?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg viser til det jeg sa når det gjelder de faktiske forholdene, og at Veritas har ønsket å sikre best mulig kvalitet i alle faser av utredningsprosessen og derfor har benyttet en slik arbeidsform. Jeg viser også til det jeg sa med hensyn til hvilke temaer som har vært gjenstand for en slik konsultasjon. Det har på ingen måte gått på konklusjonene, men på det som har å gjøre med arbeidsformen og selve innretningen og å sørge for at den får en god utforming, og at en faktisk svarer på de spørsmålene som er stilt. Når det så gjelder spørsmålet om dette er uheldig, vil jeg si at når det kan sås tvil om den faglige integritet, når det kan sås tvil om troverdighet, er selvfølgelig det uheldig. Jeg mener klart å ha tilbakevist at det har foregått noe som helst i den retning, ved den orientering jeg nå har gitt, men nettopp fordi jeg vil unngå at man kan benytte denne anledningen til å så tvil om et så viktig dokument, har jeg trukket den konklusjonen. Det er full åpenhet i alle deler av denne prosessen. Utrederen står inne for de faglige konklusjonene, og all informasjon vil være fullt tilgjengelig.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-04-09:
Jeg vil bare nok en gang avvise at det i denne prosessen er trukket andre faglige konklusjoner eller gjort andre prioriteringer enn de som det faglig sett er grunnlag for. Jeg har all tillit til at Veritas i tråd med sin arbeidsstandard og etikk har lagt på bordet det som her er de faktiske opplysningene. Det er heller ikke grunnlag for å si at dette på noen måte har endret eller farget konklusjonene. De opplysningene som vi nå er innstilt på å gjøre åpne for alle som måtte være interessert, vil vise det jeg nå sa. At det også har kommet til uttrykk ønsker og syn utover det som det er blitt bedt om, vil jeg ikke utelukke. Det som er viktig, er det som står igjen, og det som de faglige utrederne har tatt hensyn til. Da vil representanten Heidi Sørensen, alle organisasjoner og alle som måtte være interessert, se at denne ULB-en har den faglige integritet som er nødvendig som et beslutningsgrunnlag for Regjeringens politikk.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg har et spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Den 23. september 2002 startet Regjeringen sin aksjon mot mobbing i norsk skole. Statsministeren og utdanningsministeren lovet at innen 23. september 2004 skal det være nullforekomst av mobbing og plaging i skolen. Målsettingen er god; ingen av de ca. 40 000 barn som mobbes i norsk skole, skal behøve å være utsatt for slike fornedrende og uakseptable plager. Hva er status, og hvordan vil statsråden holde Stortinget orientert om arbeidet for å nå målet?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
Jeg takker for svaret. Selvsagt er det viktig med programmer for å få dette uvesenet bort. Selvsagt kan det også være både viktig og nyttig med lovendringer, slik som statsråden bl.a. var inne på i svaret. Men poenget er at innenfor eksisterende lovverk, altså opplæringsloven §§ 2-9 og 3-7, er det et ordensreglement som gir både eier, skoleledelse og de voksne i skolen handlingsrom, hvis de ønsker å bruke handlingsrommet, hvis de er interessert, hvis de ønsker å lytte, og hvis de er villige til å se. Har statsråden inntrykk av at eierne, rektorene og lærerne bruker dette handlingsrommet, uavhengig av de spesialprogrammer som tilbys for å bekjempe mobbing? Har statsråden inntrykk av at eierne er interessert, at skoleledelsen er villig til å lytte mer enn før, og at skolelærerne er villige til å se mer enn før? For det mangler jo ikke på tilbakemeldinger om at de tidligere ikke har gjort det.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-09:
For det første konstaterer jeg ut fra svar nr. 1 at det nok vil ta noe lengre tid enn det Regjeringen proklamerte da aksjonen ble satt i gang. Jeg håper at statsråden vil kunne svare bekreftende på at Stortinget kan få en melding om dette når denne aksjonsperioden er ferdig, altså mot det antydede tidspunktet høsten 2004, og derfra vurdere ytterligere fremrykning. I tillegg vil jeg spørre om statsråden kan tenke seg en ordning med et skoleombud som kan hjelpe fortvilte foreldre, for det er faktisk fortsatt slik at selv om det nå er mer fokus på mobbing og tiltak mot mobbing ute i norsk skole, er hverdagen slik at mange fortsatt sliter med problemene. Jeg har stadig henvendelser, jeg hadde siste henvendelse i dag fra fortvilte foreldre som føler at de ikke får støtte verken hos tilsynsmyndighet eller hos skoleledelse. Da kan en vei være å etablere et skoleombud, slik at foreldrene og elevene har et sted å gå.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-09:
23. september i fjor undertegnet Kommunenes Sentralforbund, Foreldreutvalget for grunnskolen, Utdanningsforbundet, Barneombudet og Regjeringen et felles manifest mot mobbing. Manifestet gir i seg selv ikke noe løfte om slutt på mobbingen, slik enkelte synes å tro. Manifestpartene har imidlertid en felles visjon om nulltoleranse som grunnlag for innsatsen. Partene vil i manifestperioden – frem til september 2004 – gjøre en særlig innsats for å redusere og forebygge mobbing. Det er altfor tidlig å kunne si noe om arbeidet til nå har ført til mindre mobbing blant barn og unge. Læringssenteret har imidlertid fått i oppdrag å igangsette en evaluering av den samlede innsatsen mot mobbing i manifestperioden. Gjennom evalueringen vil vi få kartlagt forekomsten av mobbingkartlagt hvilke tiltak som er iverksatt lokalt og nasjonalten forskningsbasert studie som vurderer effekten av iverksatte tiltak Evalueringen vil frembringe forskningsbasert kunnskap om og i hvilken grad iverksatte tiltak i manifestperioden har medført resultater i tråd med mål og intensjoner. Det legges opp til underveisrapporteringer i desember 2003 og i mai 2004 og en sluttrapport i desember 2004. Departementet vil holde Stortinget orientert om status og resultater på ordinær måte i statsbudsjettet bl.a. Jeg kan ellers opplyse at statsråd Laila Dåvøy og Barne- og familiedepartementet deltar aktivt i arbeidet med å følge opp manifestet, slik at oppmerksomheten rettes mot alle miljøer der barn og unge oppholder seg, barnehage, skole og fritid. Videre vil partene i morgen, 10. april, presentere en felles plan som viser de ulike partenes samlede innsats mot mobbing. Det er og vil bli igangsatt mange tiltak mot mobbing i løpet av manifestperioden. Jeg vil imidlertid nevne ett tiltak som etter min mening vil få særlig stor betydning i arbeidet mot mobbing, nemlig endringen av opplæringsloven fra 1. april i år. Gjennom det nye kapitlet 9a i opplæringsloven om elevenes skolemiljø har elever og foreldre fått bedre mulighet til å påvirke skolemiljøet, og de har fått utvidet klagerett. De nye reglene konkretiserer også personalets plikt til å gripe inn mot alle former for mobbing og mot utslag av vold, rasisme eller diskriminering. Departementet har utarbeidet en veiledning om de nye endringene i opplæringsloven. Mobbing er for mange barn og unge et svært alvorlig problem som vi alle må ta på alvor. Det handler om verdier, holdninger og ledelse. Vi voksne må være tydelige og ta ansvar. Det er kanskje det aller viktigste.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-09:
Jeg tror absolutt at det er et forbedringspotensial, og i bunn og grunn tror jeg dette handler mye om oss voksne, våre holdninger og vår vilje til ledelse og til å se det som skjer. Og jeg er også indirekte veldig enig med representanten Sortevik i at skolereglementene, både slik de faktisk ser ut, og prosessen frem med å lage dem, er et veldig viktig tiltak. Selv om det er et forbedringspotensial, synes jeg en foreløpig tilstandsrapport vi har fått fra Læringssenteret, gir mange positive signaler. Det er nå bare 22 kommuner som pr. 31. desember rapporterte at de ikke gjorde noe for å forebygge og håndtere mobbing. 310 kommuner hadde innledet et regelmessig samarbeid med foresatte om dette. 303 kommuner samarbeidet tilsvarende med elevrådene. 13 fylker hadde egne handlingsplaner. Hvis vi ser på antall skoler, kan det synes meget høyt, selv om vi ikke har et endelig antall ennå. Så det ser ut som om det er et ganske høyt aktivitetsnivå. Om alle gjør de riktige tingene eller har full innsats, det er jeg ikke i stand til å bedømme, jeg tror det er et forbedringspotensial.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-09:
Jeg må gjenta at det er en misforståelse at vi har lovet nullforekomst av mobbing, spesielt innenfor denne tidsrammen. Personlig tror jeg at slike garantier ikke kan utstedes, og jeg tror også det er nokså urealistisk. Men vi må ha en visjon om dette, vi må tydelig kommunisere at mobbing er uakseptabelt, og jeg fant ikke at det var riktig at vi skulle ha en målsetting om at vi skal ha litt mobbing. Målet og visjonen må være null mobbing. Skoleombudsordningen ser jeg positivt på i den forstand at den opprettes i en del kommuner og fylker, og så vidt jeg forstår er det ganske positive resultater med den – og kommuner og fylker står jo fritt til å oppnevne slike ombud. På nasjonalt plan vil jeg komme tilbake til hvorledes jeg mener at tilsynsfunksjonen bør være og bedres i fremtiden, i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Jeg er ikke beredt her og nå til å love en melding når denne perioden er omme, men jeg skal love å holde Stortinget orientert på en god måte, og legge til rette for en god debatt også her i Stortinget når det gjelder mobbeproblemet.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-09:
Bruk og besittelse av narkotiske stoffer er straffbart i Norge. Om slik bruk skjer på skolene, slik det antydes i artiklene som representanten Bredvold viser til, har skoleledelse og skoleeier plikt til å gripe inn. Et godt og etablert lokalt samarbeid mellom skole og hjem, barnevern, sosialtjeneste, helsevesen og politi er påkrevd dersom narkotikamisbruk avdekkes. 1. april i år ble nytt kapittel 9a i opplæringsloven om skolemiljøet til elevene satt i kraft. De nye bestemmelsene slår fast: «Alle elevar i grunnskolar og vidaregåande skolar har rett til eit godt fysisk og psykososialt miljø som fremjar helse, trivsel og læring.» Dette kapitlet vil ha betydning for skolenes plikt til også å gripe inn mot eventuelt narkotikamisbruk i skolene. Jeg vil særlig peke på § 9a-4, som gir skolene en plikt til å drive et kontinuerlig og systematisk arbeid for å fremme helse, miljø og sikkerhet i skolen. Dersom det er fare for rusproblemer ved skolen, bør skolen etter denne bestemmelsen ha en plan for hvordan de skal håndtere slike problemer. Samtidig er det nødvendig med en målrettet innsats for å forebygge rusmisbruk. Læreplanverket for grunnskolen inneholder en rekke rusforebyggende emner, både i læreplanene for fag og som egne temaområder. Det forebyggende arbeidet er mest effektivt når det er tilpasset lokale forhold og utfordringene på den enkelte skole. Regjeringen la i oktober 2002 frem en handlingsplan mot rusmiddelproblemer 2003–2005. Et av planens viktige mål er å forebygge alle typer av rusmiddelmisbruk, med en særlig innsats for det forebyggende arbeid blant barn og ungdom. Barn og unge er i en særstilling når det gjelder bruk av rusmidler og negative konsekvenser av slik bruk. De er mer sårbare enn voksne og har mindre mulighet til å påvirke sin egen livssituasjon. Regjeringen har gjennom handlingsplanen foreslått flere tiltak for å styrke bekjempelsen av narkotikamisbruk. Blant aktuelle tiltak for å forebygge narkotikamisbruk i skolen vil jeg nevne: kunnskapsbasert rusmiddelundervisning der man særlig legger vekt på sosiale ferdigheter og mestring hos eleveneaktiv deltagelse fra foreldreneå lære barn og unge regler og teknikker for å bli trygge nok på seg selv til å si nei til å prøve narkotikaat politiet skal, i samarbeid med skolene, informere elever og foreldre om konsekvenser av bruk av narkotika Læringssenteret arbeider nært med Sosial- og helsedirektoratet om oppfølging av handlingsplanen. Læringssenteret har også opprettet et eget nettsted for lærings- og oppvekstmiljø, der arbeid mot rusmiddelmisbruk er et eget tema.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-09:
Mitt generelle inntrykk er nok at samarbeidet mellom de ulike offentlige etater, og i og for seg også samarbeidet mellom hjem og skole, er meget viktig, men at det fungerer i varierende grad rundt om i landet. Noen steder fungerer samarbeidet mellom offentlige etater i saker som gjelder f.eks. barn og unge, veldig godt, andre steder fungerer det dårlig. Det er viktig at det fungerer godt, for at man skal kunne forebygge slike problemer som ikke er rent skolefaglige. Dette er jo absolutt tverrsektorielle problemer. Samtidig tror jeg det er viktig at man på det enkelte sted innleder et samarbeid som tar utgangspunkt i de lokale utfordringene man har. Akkurat det lokalsamfunnet som representanten Bredvold viser til, har jo hatt sine problemer, og i lys av det er man derfor naturligvis redd. Da skal man også takle problemet i lys av det. Samarbeidet med politiet er viktig. Jeg tror mange skoler inviterer politiet på besøk. Flere kunne sikkert gjort det. Når det gjelder det rent politimessige, hva man kan gjøre mer i retning av tvangstiltak, må det tas hensyn til at elever og lærlinger er underlagt de samme lover og regler som befolkningen for øvrig.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-09:
Jeg har dyp respekt for den bekymring som gjør seg gjeldende i lokalsamfunnet i Solør. Jeg må likevel legge til at jeg ikke er kjent med at narkotikamisbruk har funnet sted på selve skolen. Men det er klart at skoleveien også er et sted hvor man skal være trygg. Derfor betyr det at også vi andre voksne, utenom de voksne som er ansatt på skolen, må ta et ansvar. Representanten Bredvold spør her om økonomiske midler. Jeg har vel en følelse av at vi befinner oss på et område hvor kanskje flere departementer kunne ha gitt et svar. For Utdannings- og forskningsdepartementets vedkommende gis det masse midler og mye veiledning når det gjelder det som dreier seg om elevenes psykososiale læringsmiljø, altså utover det fysiske. Læringssenteret er her den utøvende etat. Der ligger det mange veiledninger. Men det gis også midler for å styrke arbeidet mot rasisme, diskriminering og mobbing og for å skape gode læringsmiljøer. Jeg vil jo si at dette er beslektet.