Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Når vi nå skal gå inn i området samspill mellom kultur og næringsliv, tror jeg det er viktig at en i utgangspunktet slår tydelig fast at kultur selvsagt har en egenverdi. Kultur er inntrykk, opplevelser og velvære som bidrar til livskvalitet. Når jeg gjennom en interpellasjon ønsker å fokusere på kulturbasert næringsutvikling, er det ikke ut fra et ønske om å kommersialisere all kulturvirksomhet. Men vi trenger ny næringsutvikling, og kulturbasert næringsvirksomhet er et av de sterkest voksende næringsområdene i den vestlige verden, og den har et stort vekstpotensial, et vekstpotensial som vi også her til lands burde ha gode forutsetninger for å hente ut. Jeg tror også at et tettere samarbeid mellom næring og kultur vil styrke produksjonen av norsk kunst og kultur og tilby kulturlivet nye utviklingsmuligheter. Ser en stort på kulturbegrepet, vil det omfatte media, film, musikk, software, litteratur, design, kommunikasjon, historie, osv. Dette området er i seg selv en næring i sterk vekst, en vekst som ikke minst den digitale revolusjonen med nye kommunikasjoner og sammensmelting av media har bidratt til. Sysselsettingen og samfunnsøkonomien som ligger i disse såkalte kreative industriene, overstiger f.eks. i et land som USA fly- og bilindustrien flere ganger. Samtidig gir kultursektoren i våre land et stadig større bidrag til produktutvikling og salg av tradisjonelle industrivarer. Skal varene selge, er det ikke lenger bare snakk om kvalitet og funksjonalitet, men det må tilføyes en kulturell merverdi gjennom design, spesielle miljø de kan assosieres med, historie, osv. Det øker verdien av produktene. Det er også noe av tankegangen bak verdiskapingsprogrammet vi har satt i gang i landbruket. Skal bonden få bedre betalt for noen av produktene sine, må det utvikles og markedsføres produkter med utspring i lokal mattradisjon, kultur, kvalitet og miljø. I den rike verden ser det ut som Maslows behovspyramide er fylt opp, og at vi nå bruker stadig større del av vår velstand til å tilfredsstille mer immaterielle behov, som opplevelser, følelser og livsstil. Ifølge Statistisk sentralbyrå bruker nå norske husholdninger mer på fritid og kultur enn på mat. Mange fylker, regioner og lokalsamfunn rundt i landet satser strategisk på kultur også som et næringspolitisk virkemiddel og for å skape lokal identitet, tilhørighet og opplevelser. Kultur blir òg et veldig viktig reiselivsprodukt. Jeg mener kulturbasert næringsvirksomhet blir viktig for å utvikle regioner, regionsentra og distrikt rundt i landet. Det gir oss hjelp til å nå våre regionalpolitiske målsettinger om å ta hele landet i bruk – kysten, innlandet, og også utnytte regionale fortrinn. Mye skjer og er på gang rundt om i landet. I dokumentet «Samspill mellom kulturliv og næringsliv», som Kulturdepartementet og Næringsdepartementet gav ut i fellesskap i 2001, også kalt «Tango for to», er en del eksempler nevnt. For å vise spennet i dette nevner jeg et par eksempler fra min egen region. På Hundorp utvikles en virksomhet knyttet til Hundorp, Dale-Gudbrands gard, som har en unik samling av gravhauger og andre fornminner, samtidig som Snorre har gitt stedet en sentral plassering i norsk kristningssaga med sin dramatiske fortelling om møtet mellom Olav den Hellige og Dale-Gudbrand. På Lillehammer kunnskapspark er det et utrolig kreativt miljø, der det satses på filmindustri, filmproduksjon, opplevelsesbasert turisme som spiller på natur og kultur, digital innholdsproduksjon, festivaler, osv. Dette har også dannet grunnlaget for at næringsliv, organisasjoner og det offentlige har gått i hop i et bredt regionalt utviklingsarbeid. De har også et nordisk samarbeid og et nordisk nettverk. Andre her har sikkert sine eksempler rundt om i landet. Likevel: Her ligger et uutnyttet potensial. Disse utviklingsmiljøene sliter ofte tungt. Kapital, særlig i en start- og utviklingsfase, er mangelvare. Det er ikke lett å få ventureselskap og andre private investorer med på en målrettet langsiktig satsing. Vi får ikke nok fart på denne næringsutviklingen. Mulighetene blir ikke godt nok utnyttet. Utviklingen lider etter mitt syn for det første av mangel på en offensiv statlig næringspolitikk på området, for det andre av manglende systematisk analyse og dokumentasjon av verdiskapingen og de mulighetene som ligger i denne sektoren, og for det tredje av fravær av målrettede programmer og økonomiske virkemidler rettet mot denne næringen. Dette vanskeliggjør gjennombruddet for innovasjonsaktører, selskaper og grupper som arbeider hardt for å lykkes på dette feltet. Forrige regjering tok som sagt et initiativ, noe som rapporten om kulturliv og næringsliv – «Tango for to» – viser. Jeg kan ikke se at dette er blitt fulgt opp av sittende regjering. Rapporten beskriver muligheter for vekst i både kultur og næring med et bedre samspill, men den peker også på nødvendig oppfølging og nødvendige tiltak: utvikle arenaer der kultursektoren og næringslivet kan møtes som grunnlag for økt samhandling, forståelse og kompetanseoverføringskaffe et bedre kunnskapsgrunnlag, dvs. gjennomføre en kartlegging og analyse av eksisterende kultur- og næringsstatistikk for å framskaffe dokumentasjon av kultursektorens næringsmessige betydninginnlemming av designkompetanse i næringshager og verdiskapingsmiljøene i distriktenestørre statlig støtte til markedsføring og profilering av Norge som reiselivsmål, slik at kulturdimensjonen kan styrkesstørre innsats med lån og støtte til prosjekter gjennom SNDstøtte til forsøks- og utviklingsprosjekterfremme norsk eksport ved bruk av kulturutvikle samarbeid på IKT-området Jeg mener det er behov for en statlig politikk som stimulerer verdiskapingen på dette feltet – noen håndfaste grep, som f.eks. egne programmer gjennom SND eller styrt av SIVA, egne innovasjonsselskaper som får utvikle profesjonalitet på feltet, egne fondsoppbygginger, skikkelig dokumentasjon gjennom forskning og oppfølgende forskning. Vi hadde tidligere egen programsatsing i SND. Den ble borte, selv om en evaluering av Østlandsforskning dokumenterte at satsingen hadde vært vellykket. Denne regjeringen forfekter næringsnøytralitet og har stram finanspolitikk og lavere skatt som tilsynelatende eneste næringspolitiske virkemiddel. Behovet for å stimulere kulturbasert næringsutvikling viser etter mitt syn at det også er nødvendig med målrettede økonomiske virkemidler, om de nå kanaliseres gjennom SND, fylkeskommunen eller statlige fond. Som sagt: Privat investeringskapital sitter langt inne. Det kunne vært interessant å høre næringsministerens vurdering av mulighetene for å styre noe av statens investeringsfond, Argentum, inn mot denne næringen. Jeg viser i interpellasjonen til satsing i andre nordiske land. KK-stiftelsen i Sverige har lenge satset på opplevelsesindustrien. Senest i høst gav de støtte til fem regionale sentra eller møteplasser for musikk, film, turisme, osv., som igjen utløste annen kapital på til sammen 40 mill. kr over tre år. Finland har arbeidet målrettet og langsiktig for å utvikle kulturbasert næringsliv, med komplette innovasjonsmiljøer utstyrt med egne fond, de har etablert et mangfold av såkalte Centre of Expertice, osv. Nå skal ikke jeg påstå at vi uten videre skal kopiere dette, men jeg mener Næringsdepartementet bør vurdere en idé om å gi noen av forsknings- og kunnskapsparkene samt næringshagene spesielle oppgaver for å utvikle dette feltet, f.eks. et innovasjonsselskap i hver landsdel. Jeg har nevnt behovet for forskning og dokumentasjon. Her har danskene en fordel ved at de har fått sektorens bidrag til verdiskaping godt dokumentert i rapporten «Danmarks kreative potentiale». «Tango for to» la opp til økt samspill mellom kultur og næringsliv. Dette samspillet må også få gjennomslag på alle nivåer – i utdanningssektoren og i departementer. I kunst- og kulturutdanningsinstitusjonene må en også få inn en verdiskapings- og markedsorientert dimensjon. I humanistiske, økonomiske og tekniske utdanninger må den kulturelle dimensjonen forstås. Dette samspillet og denne forståelsen håper jeg også er forankret i Kulturdepartementet og i næringsministerens eget departement. Ja, jeg tar også med Kommunal- og regionaldepartementet, som styrer regionale virkemidler. Til slutt: Vi vet og ser at det foregår mye spennende omkring i Norge, fra små prosjekt i lokalsamfunn til større satsinger i byer og regionsentre, som Film 3 på Lillehammer, kunstbyen Risør, Vadsø næringshage, rockemiljøet i Bergen, osv., osv. De regioner som velger å satse på kulturbaserte næringer i sine utviklingsstrategier, bør aktivt stimuleres til å gjøre dette så tungt, profesjonelt og langsiktig som det kreves, om mulighetene skal utnyttes.