Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2013-05-14:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et viktig og nødvendig tema å diskutere. Ingenting er vel bedre enn at mål som skal vare langt inn i framtiden, faktisk er felles, og at det i så stor grad som mulig er en enstemmig forankring på det. De gjeldende tusenårsmålene fram til 2015 synes jeg kanskje er det aller viktigste i denne debatten, og interpellanten og for så vidt også utviklingsministeren var inne på at vi er nødt til å holde i dem. Fremdeles er det 6 millioner barn under fem år som dør. Det er fremdeles 61 millioner barn som ikke går på skole. Så lenge vi ikke har greid å lykkes med å oppfylle de målene, får vi heller ikke lene oss tilbake og se på nye mål. Jeg synes det derfor er viktig at statsråden tar med seg det også, at vi er nødt til å holde i det som er, til vi har nådd målene, for først da kan vi være fornøyd. Vi kan være delfornøyd med deloppnåelse av målene, men vi kan altså ikke være fornøyd før vi har oppnådd veldig gode resultater. Jeg kommer nå akkurat fra Oslo Freedom Forum, hvor sesjonen som jeg rakk å være med på innimellom debattene her, handlet om kvinner i truede situasjoner – krig og konflikt. Der fikk vi høre om Egypt, der fikk vi høre om Kongo og Mali, og vi fikk se «inside» fra Syria. Jeg må si at jeg gikk derfra med en vond klump i magen. Jeg synes også at det er særlig viktig med kvinner og barn i krig og konflikt, og at det blir et av de målene som kanskje blir løftet litt høyere. Jeg tror ikke det blir en fredeligere verden, dessverre, jeg tror at verden vil fortsette å være full av konflikter og motsetninger. Da er det desto viktigere at vi har mål å forholde oss til. I går hadde jeg gleden av å ha møte med Raymond Baker fra Global Financial Integrity. Han fortalte at mellom 892 milliarder dollar og 1,1 billion dollar går uregistrert ut av utviklingsland. Det er fryktelig mye penger. Utviklingslandene er dermed en netto tilfører av midler til resten av verden. 60 pst. av dette er skatteunndragelser og skatteparadiser, som interpellanten var inne på, og kun 5 pst. er korrupsjon utover landegrenser. Da foreslo han ulike virkemidler, som jeg gjerne kan dele, men et av dem som faktisk er relevant, og som ikke er kontroversielt for noen – vil jeg tro – må være at bankene får vite hvem som står bak selskaper. I altfor mange selskaper er det fond, en stiftelse – det er ingen fysisk identifiserbar person som er kontoeier i bankene. Får man det på plass, er det noen som er ansvarlig. Det betyr også at man i mye større utstrekning enn i dag faktisk kan fange opp dette. Baker sa også at det var en fullstendig mangel på politisk vilje til å gjøre noe med dette. USA, der han selv kommer fra, var vel ikke akkurat et land hvor man skulle begynne å tulle med dette, for i USA er korrupsjon lovlig hvis det foregår i utlandet, men det er ikke lovlig i landet – også USA har litt å lære. Vi vet at det er snakk om enorme summer – 1,1 billion dollar. Hadde disse pengene kunnet forvaltes og blitt brukt i de landene de egentlig var ment å brukes i, kan vi tenke oss at velferden ville blitt bedre – kanskje barnedødeligheten hadde gått ned, kanskje flere barn hadde fått gå på skole. Konsekvensene er mange med små virkemidler, og jeg håper statsråden tar dem med seg.