trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Jeg finner det kanskje lite naturlig å stå i Stortinget og gi råd til en skipsreder. Jeg vet ikke om det er en naturlig del av stortingsrepresentantenes virke. Jeg har ikke bare sagt at jeg er positiv til skipsfartsområdet som en del av nordområdesatsingen, men til hele nordområdesatsingen – ikke bare til skipsfart, men alt som ligger i tilknytning til det, for den saks skyld gjerne også gruvevirksomheten. Jeg har ikke noe råd å gi til Tschudi om hvordan han skulle forholde seg. Han så at han hadde interesse av å få utviklet kunnskap om Nordøstpassasjen og om annen logistikkvirksomhet i området, og det er vel og bra. Det denne saken gjelder, er om utenriksministeren var habil til å behandle dette, eller om han ikke var det. Det er ikke en kritikk av sakens formål, men av saksbehandlingen og mangel på vurdering av habilitetsspørsmålet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Nytte – ja, det håper jeg inderlig at Tschudi Shipping Company vil ha av dette, absolutt. Det er heller ingen kritikk av at andre selskaper ut fra sine interesser fant grunn til å si nei. Men det var en beskrivelse av prosjektet, nemlig at Tschudi Shipping Company på det tidspunktet da dette foregikk, var ganske alene om å ha denne interessen. Det er med på å sannsynliggjøre at selskapet også var initiativtaker, i tillegg til de faktiske forhold.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Jeg er alltid varsom når representanten Lundteigen beskylder meg for å være upraktisk. Men det var den generelle betraktningen som jeg mener bidro til å sannsynliggjøre at Felix Tschudi hadde en særlig interesse i saken. I tillegg til høyskolene, som alltid er åpne for penger, og UD, som var åpen for søknadene, var han faktisk alene om å ha interesse for saken og var derfor initiativtaker. Det bidro til å sannsynliggjøre at Tschudi Shipping Company var initiativtaker. At andre også kan ha interesse av saken, det skal jeg ikke utelukke, men p.t. har interessen for dette prosjektet vært ensidig knyttet til ett shippingselskap. Det er iallfall både teoretisk og praktisk viktig.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Jeg trodde nesten ikke jeg skulle oppleve i Stortinget å bli beskyldt for å si at det å tjene på noe er galt. Jeg har i 30 år stått på denne talerstol og sagt at jeg ønsker at rederiene i Norge skal tjene mer penger, betale noe mindre skatt enn det de iallfall ble truet med på et visst tidspunkt, før Høyesterett grep inn, og at de også opererer mer i Norge enn i utlandet. Det å tjene penger anser jeg som et godt tegn ved dette prosjektet, absolutt. Det er ikke noe negativt i det hele tatt. Det er ingen insinuasjon når jeg sier at ett shippingselskap var i særposisjon til å tjene penger. Samtidig vet jeg så mye om Rederiforbundet – jeg tillater meg å si det – at jeg tror de er nødt til å si at de ikke kan tjene bare én reder, men en større del av bransjen. Det skjønner jeg.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
Hva som skader kontrollinstituttet mest, skal jeg la være ukommentert i denne sammenheng, men jeg må nok si at regjeringspartiene av og til burde overveie om man ikke burde gå inn i et forsvar for sin egen statsråd eller regjering med litt mindre intensitet. Det ville kanskje styrke kontrollfunksjonen. Med «nødt til» mener jeg faktisk at de er nødt til det ikke fordi det er en kontrollhøring, ikke fordi det er taktisk riktig i saken, men fordi det er forbundets egne regler, som de også redegjorde for, og de reglene er jeg godt kjent med: Man skal ikke støtte prosjekter som ensidig er til fordel for ett medlem, det må også være til fordel for bransjen som sådan. Det har jeg aldri betvilt at de gjør i denne saken.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det blir litt reprise, men det kan være nødvendig. Administrerende direktør Sturla Henriksen gjorde det klart under høringen at Rederiforbundet initierte prosjektet og inviterte Tschudi Shipping inn, og at det ble jobbet for å få flere aktører inn, ikke minst fordi nordområdene og de mulighetene som Nordøstpassasjen nå byr på, er viktige for shippingnæringen. Jeg må da spørre Høyre-representanten Per-Kristian Foss: Er det slik at han mistror Rederiforbundet i denne saken? Mener han at både administrerende direktør i Rederiforbundet og Ansgar Gabrielsen løy – eller i hvert fall var uklare – om hendelsesforløpet under høringen 7. mai?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Nå var det vel ikke slik at det var Tschudi som initierte denne prosessen i det hele tatt, men det var han som foreslo at man endret på prosjektet. Men la meg sitere tidligere Høyre-statsråd Ansgar Gabrielsen, og ikke det sitatet vi har hørt tidligere her: «Rederiforbundet satset massivt i to år før vi kom til dette punktet, og det materialiserte seg i dette.» Og videre: «Når det gjelder denne søknaden knyttet til Tschudi, er det slik at vi hadde et utall av møter med veldig mange aktører for å få dette til – også Tschudi.» Det rimer ikke med det som representanten Foss nå svarer. Ansgar Gabrielsen sa også: «Jeg oppfattet aldri at det var noen som helst irregularitet i noe som helst hva angikk denne saken.» Han kom også med et hjertesukk under høringen om at han syntes det var ganske uvirkelig å sitte og høre på hva som lå i en del av de spørsmålene som kom. Er det slik at Ansgar Gabrielsen tar feil i sin beskrivelse av hva som har foregått?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Jeg skal ikke uttale meg om hvorvidt Ansgar Gabrielsen pleier å komme med hjertesukk, men er det slik at representanten Foss mener at beskrivelsen hans om prosessen, om den tiden som har vært brukt til å jobbe for dette prosjektet før man kontaktet de aktuelle aktører – hvorav Tschudi var én av aktørene – ikke er riktig?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Representanten Foss har flere ganger sagt at han er positiv til regjeringas nordområdesatsing på skipsfartsområdet, noe som også kom fram nå. Samtidig sier representanten nå at som følge av at Tschudis selskap var alene, ville det være Tschudis selskap som fikk den primære nytte av det som er gjort. Representanten sier klart at andre selskaper fikk mulighet til å være med, men de ønsket ikke å være med. Mitt spørsmål er da: Hva skulle Felix Tschudi ha gjort? Skulle han ha trukket seg?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Slik som representanten uttalte seg, lå det helt klart en insinuasjon om at det var Felix Tschudis selskap som ville få nytte av dette. Mitt oppfølgingsspørsmål er da: Hvem var representanten Foss' adressat for det han sa? Hvem var det en kritikk mot? Var det en kritikk mot de andre selskapene som ikke fant det interessant å være med, eller var det en kritikk mot at Utenriksdepartementet var med på opprettelsen når det bare var Felix Tschudis selskap som ble med?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Ut fra det som representanten her sier, står jo det tilbake at det var en teoretisk betraktning som representanten Foss her presenterer. Det har ingen relasjon til de praktiske forhold, verken til Utenriksdepartementet, de andre aktørene, som ikke deltok, eller til Felix Tschudis deltakelse. Det var en generell betraktning som ikke har relasjon til de faktiske forhold. Er det å forstå rett?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Det er et stort og viktig tema som ved første øyesyn gir det inntrykk at Fremskrittspartiet ønsker å få til en jevnere kjøpekraftsutvikling blant folk, og at eksportbedriftenes konkurranseevne jevnt over skal styrkes. Det er jo ikke det som står. Temaet om skatt og avgift er, som flere har vært inne på, en ordinær budsjettbehandlingssak. Men det å diskutere skatt og avgift, kjøpekraftsutvikling for alle og alle eksportbedrifters konkurranseevne er et viktig tema som jeg har lyst til å drøse litt om. Men det trengs en langt grundigere debatt. Det er ingen direkte sammenheng mellom skattelette og evnen de høytlønte har til å ta mindre i når det gjelder sine lønnskrav – kanskje nesten tvert imot. Det er en viktig sammenheng som en må påpeke. Det er videre sånn at det som virkelig er drivkraften i norsk økonomi i dag, er en olje- og gassektor som nærmest eksploderer i sin aktivitet, og det er en eiendomsutvikling – les: eiendomsspekulasjon – som omfatter stadig flere innbyggere, som følge av gunstige regler. Det er også en arbeidsinnvandring som er betydelig, hvor det er svært vanskelig å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår for de mange som blir utsatt for denne konkurransen. Det som er vesentlig i det spørsmålet som er tatt opp her, og som er underliggende for Senterpartiet, er at vi må ha fokus på fire forhold. Det er, som det ble nevnt fra sistnevnte taler, regionale forskjeller og todeling i nærings- og arbeidslivet. Det at frontfagene nå er koblet så sterkt inn, er vesentlig. Men vi vet jo at stadig mer av inntektstilleggene gis som lokale forhandlinger, og dermed er det ikke lenger så avgjørende hva som er innholdet i de sentrale forhandlingene. Det at frontfagene gis så store lokale tillegg, henger sammen med den todelinga i næringslivet, hvor den sektoren som er knyttet til olje og gass, har så store fortjenestemuligheter og så stor knapphet på faglært arbeidskraft at en derigjennom kan betale svært høye lønninger. Det er også et punkt som det er viktig å peke på, og det er den manglende sammenheng det nå er mellom arbeidsproduktivitet og reallønn. Det er en alvorlig ubalanse. Arbeidsproduktiviteten er for de fleste bransjer nå langt lavere enn det den positive utviklinga i reallønn er. Slikt kan jo ikke vare over tid. Jeg vil bare avslutningsvis si: For å styre i stort, med tanke på todelinga i næringsliv, todelinga i arbeidsliv og de store regionale forskjellene, er det viktig at en nå ikke bare diskuterer å gi mer gass, men at en også diskuterer å bruke brems. Brems er en like viktig pedal som gass for en som er en dyktig leder. Det må en grundig diskusjon til om det politiske faktum som jeg har erfart nå i finanskomiteen, nemlig at olje- og gassektoren tar det de trenger, som en sentral representant sa, og så skal en politisk debattere hva som blir igjen til resten. Slik kan det ikke være, for det fører til en slik todeling at det skaper utrolig store utfordringer for det resterende næringsliv og for de mennesker som da ikke får del i det florisante næringsliv.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Det er mange måter å ha det gøy på, så det er et viktig tema. Som nevnt er det et todelt forslag. En nedtrappingsplan for skatter og avgifter har sjølsagt ikke Senterpartiets støtte, for en er nødt til å ha avgifter som korrigerer markedet, ikke minst miljøavgifter. Det er sentralt framover for enhver ansvarlig leder. Når det så gjelder hvordan konkurransen fungerer, vil jeg bare understreke at der har saksordfører Dag Ole Teigen gjort en god jobb. Det er bra at vi ser på det, for hvordan fungerer konkurransen? Jo, konkurransen fungerer svært dårlig. Det er ingen direkte sammenheng mellom det som er kostnader, og det som er priser ute i butikkene. Det foregår i dag en stor kryssubsidiering fra distriktene med få bensinstasjoner til byer med flere bensinstasjoner, fordi konkurranseforholdene er svake i distriktene og sterke i de sentrale strøk. Sånn har det vært i over ti år, så langt jeg har engasjert meg i temaet, og fortsatt er det ikke gjort noe. Derfor er det gledelig at en enstemmig komité nå har påpekt at Konkurransetilsynet skal «prioritere å følge pris- og konkurranseutviklingen i dette markedet nøye framover». Det er en formulering som jeg håper betyr noe og gjør en atferdsendring i Konkurransetilsynets virksomhet. Bensinstasjonseierne har liten makt over prisene, så langt jeg vet. Derimot har oljeselskapene og kjedene stor makt. Jeg vil derfor oppmode finansministeren til å be Konkurransetilsynet, sjøl om det ligger utenfor Finansdepartementets virkeområde, se på sentrum-/periferiproblematikken på dette området. For Senterpartiet er det avgjørende viktig å få gjort noe med dette. Skal vi greie å opprettholde støtten allment til de høye avgiftene på området, må de som betaler de høye prisene, se at det er en større grad av rettferdighet mellom de prisene som må betales i sentrum, kontra de prisene som betales i distriktene. Dette er en gjenganger – det har vært oppe mange ganger. Hittil har ikke Konkurransetilsynet, etter min vurdering, grepet fatt i det på en måte som er dem verdig, så jeg håper at finansministeren i sitt innlegg kan påpeke at dette er et tema som regjeringa vil gå djupere inn i og opptre mer fast i forhold til, enn det som har skjedd hittil.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Senterpartiet har et klart standpunkt når det gjelder formuesskatt. Vårt standpunkt er at det ikke er riktig å ha formuesskatt på arbeidende kapital, eksempelvis i betydningen driftsmidler. Det som er problemet, slik arbeidende kapital er definert i innstillingen av den grupperingen vi her har referert til flere ganger, er at der inngår eksempelvis også driftskapital og aksjer. Hvis en legger den definisjonen av arbeidende kapital til grunn, vil det være å underminere hele poenget med formuesskatten i løpet av få år, og det er også noe som opposisjonen har erkjent.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Jeg vil anbefale den gründeren å fortsette med sitt nøkterne forbruk. Jeg vil anbefale vedkommende å utvikle bedriften sin videre. Jeg vil anbefale den gründeren å se at det en her betaler i formuesskatt, og når den tid kommer, i arveavgift, er en liten tilbakebetaling på den situasjonen som vedkommende gründer har levd i og lever i, under svært stabile og gode rammebetingelser i Norge. Det er den samfunnskontrakt vi har i Norge, og jeg vil si at alternativet for gründeren, nemlig høyrepartienes eiendomsskatt, er mye verre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Det er riktig at det er skattytere bosatt i Norge som skatter til Norge, som betaler formuesskatt. Det vil altså si at de som eier virksomhet i Norge fra utlandet, betaler ikke formuesskatt, det er korrekt. Det jeg har sagt, er at ved fjerning av formuesskatt vil alternativet være eiendomsskatt. Det er det som er det internasjonale systemet. Du trenger ikke å pålegge eiendomsskatt dersom du tar bort formuesskatten, men det er det andre land gjør og har gjort, så det er merkelig om ikke det også kommer i Norge. Når det gjelder arbeidende kapital, er definisjonen av det for Senterpartiet slik at eiendom ikke inngår i arbeidende kapital.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Det er riktig at Sverige tok vekk formuesskatten – de tok den vekk trinnvis, og den er nå helt borte. Det er i tråd med Venstres syn. Den store valgkampsaken i flere riksdagsvalg etter at svenskene tok vekk formuesskatten, var det som erstattet formuesskatten, nemlig eiendomskatt. Så vidt jeg husker, var eiendomsskatten i Sverige 0,75 pst. av markedsverdien på et hus, altså 7 500 kr per million kroner som huset var verdsatt til i markedet. Den problemstillingen ble så sterk og heftig at flere partiet omdøpte eiendomsskatten til eiendomsavgift, uten at det forandret realitetene. Mitt spørsmål er: Hvorfor forteller ikke Venstre denne delen av sannheten om Sverige?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Jeg kan skjønne at en ikke har diskutert eiendomsskatt. Men mitt spørsmål var: Hvorfor forteller ikke Venstre den delen av sannheten om Sverige som jeg nå refererte til, nemlig at svenskene ikke ønsket alternativet som da var eiendomsskatt, eller det nymotens ordet eiendomsavgift? Hvorfor forteller en ikke hele sannheten, slik at en kan opplyse opinionen i Norge om hva som er forholdene i vårt naboland?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Når jeg ba om ordet, var det til representanten Gundersen, som sa at skatt på sparing var over 100 pst. Det er feil. Inntektsskatt på renter er 28 pst., og så langt jeg vet, er maksimal formuesskattesats 1,1 pst. – så det blir ingen 100 pst. beskatning av sparing. Når det er sagt, er sannheten sjølsagt at tar vi med inflasjon, lønner det seg i dag ikke å spare penger i Norge. Det er jo årsaken til – kombinert med beskatninga av investering i bolig – at mange investerer i bolig og låneinvesterer i bolig. Når det så gjelder forholdet mellom formuesskatt og eiendomsskatt, har jeg ikke sagt at det må bli bytteforholdet. Men det er slik rundt omkring – det er derfor svenskene gikk over til eiendomsskatt, det er derfor en har det i Tyskland, og det er derfor en lenge har hatt det i USA. Som jeg har sagt tidligere: Det er ingen tilfeldighet at amerikanerne har mange som lever i «mobile homes», for så lenge du setter en hjulgang under huset, er det ingen eiendomsskatt i USA – som et lite, fiffig eksempel. Det jeg prøver her, er å få et mer informativt ordskifte omkring forholdet mellom formuesskatt og eiendomsskatt. Partiet Høyre ønsker ikke det informative ordskiftet. De ønsker bare å fortelle halve sannheten, om å ta vekk formuesskatten, slik de har gjort bestandig, for de har bestandig representert finanskapitalen. Det er ikke Senterpartiets ståsted; vi representerer først og fremst realkapitalen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Jeg tar ordet når representanten Gundersen er så standhaftig. Skatt er skatt, og prisstigning er prisstigning. Summen av skatt og prisstigning gjør at det ikke lønner seg å spare i Norge i dag. Det er korrekt, noe som jeg sa. Men skatten på det å spare penger er ikke 100 pst.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-29:
Jeg antar at statsråden er enig med meg i at det har skjedd et skifte under denne regjeringa fra – som jeg snakket om – en horisontal satsing innenfor helseområdet til en mer vertikal satsing. Jeg er i og for seg enig med statsråden i at det trenger ikke å gå ut over den horisontale at man har en satsing på den vertikale, men det kan gjøre det. Litt av det jeg syns er svakt med meldinga, er at den ikke drøfter akkurat det, og drøfter hvilke tiltak man kan ha for å hindre at denne satsinga på enkeltsykdommer – satsing på enkeltprogram – kan være med på å undergrave det som er oppbygginga av et godt helsevesen i et land. Derfor er spørsmålet mitt til statsråden: Ser han ikke at det kan ha sånne virkninger, og hva gjør regjeringa med sin satsing for å hindre at det får sånne virkninger?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-29:
Jeg vil også ønske statsråden velkommen og uttrykker glede for at kvinnehelse og reproduktiv helse er så viktig. Men jeg har lyst til å stille et litt mer ideologisk spørsmål når det gjelder, som jeg sa i mitt innlegg, denne vridninga vi ser hos regjeringa innenfor helsepolitikken. Bondevik II-regjeringa uttrykte litt skepsis og avmålthet når det gjaldt stor inntreden av kommersielle aktører i noen av disse bistandsprosjektene, for bl.a. GAVI er jo et rent offentlig–privat samarbeidsprosjekt, der offentlige og private går sammen for å oppnå et mål. SV er jo veldig kritisk til offentlig–privat samarbeid innenfor landets grenser. Hva er synet på offentlig–privat samarbeid når det gjelder helseprosjekter og bistand?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Når WHO sier det, er det ikke på grunn av WHO, men i hovedsak på grunn av den vanskelige oppfølgingen på landnivå. Det jeg ser som den store utfordringen, er at FN-systemets kanalisering av midler, andelen gjennom FN, går ned, og andelen gjennom øremerkede midler fra land og fra private finansieringskilder går opp. I min tid i Verdens helseorganisasjon var det 50–50, og man lurte på om man ville bevare FNs troverdighet hvis det gikk over 50 pst. Nå er det for WHOs del 70–80 pst. Da er spørsmålet: Hvem definerer hva man satser på? Er det fortsatt FN-organisasjonene, med en konstitusjon og et medlemskap, eller er det de private interessentene eller de enkelte land som velger ut sine ting? Dette er en reell debatt, og det er grunnen til at Norge har vært veldig opptatt av at organisasjoner som UNICEF, UNDP og WHO må være til stede og tett på de styrende organer i satsingen på helsebistand.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det er en virkelighetsbeskrivelse jeg deler. Det er en av grunnene til at Norge, f.eks. i Afghanistan, ønsker å kanalisere hovedparten av sin støtte gjennom f.eks. Verdensbankens flergiverfond og ikke spre det på for mange forskjellige poster, som også gjør det vanskelig å være mottaker. Jeg synes at i de nye initiativene vi har snakket om her i dag, GAVI, Det globale fondet osv., har man vært dyktigere til å få fram konkret resultatvurdering. Oppnår man resultater? Hvor mange flere vaksiner blir det? Kan vi følge opp og se på det? Det er positivt. Men det er riktig som representanten sier, at med flere aktører – som har positive sider ved at det kan komme både flere penger og mer kompetanse – blir det et mer uoversiktlig bilde. Så jeg vil komme tilbake igjen til det. Det er sjelden at WHO alene er f.eks. helseutfører i et land, men de er altså kvalitetsnorm og standardsetter for hvordan man bistår et land i forskjellige innsatser. Det er det vi må være med på å finansiere. Og så må vi sørge for at prosjektene våre har godt resultatfokus og kan følges opp i ettertid.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Jeg må innrømme at da jeg sa det, tenkte jeg at her ligger det et oppfølgingsspørsmål fra representanten Høybråten, og jeg hadde rett i min intuisjon! Så la meg presisere: Hvorvidt den type konvensjon vi har på tobakk, er det rette virkemidlet i forhold til alkohol, tør jeg ikke å konkludere med, for det var en veldig grundig analyse som lå til grunn for at WHO tok det initiativet om akkurat denne konvensjonen, som det tok nøyaktig fem år å frembringe. Mitt poeng er at jeg tror vi kommer til å trenge globale kjøreregler for å håndtere den type markedskrefter som er knyttet til alkohol. Jeg nevnte også – og her kan det være andre virkemidler – salt og sukker eller andre næringsmidler som har stor betydning for folks helse, særlig når vi går mot en urbanisering av befolkningene verden over. Men vi har begge diskutert i denne salen tidligere at på alkoholområdet er det åpenbart behov for nytenkning og nye tiltak mot et fenomen som bare vokser i omfang, med store helsekonsekvenser. Så kanskje en slik konvensjon kan være veien å gå, men det er litt tidlig å konkludere på det for min del.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Jeg vil ikke være en sterk motstander av et sånt forslag. Når jeg nå er lite grann varsom, er det fordi – selv om utenriksministeren også er berørt av helse og har lagt fram denne stortingsmeldingen – jeg også har en viss respekt overfor andre statsråder som arbeider med disse feltene og har ansvar for dem. Men som representanten har sett, har vi vært ganske samstemt i at her er det viktig å gå høyt på banen. Det er et alvorlig fenomen i våre samfunn vi står overfor her, og det er åpenbart at virkemidlene vi har i dag – globalt – ikke er gode nok. Det fører til at vi får resultater nasjonalt som ikke er ønskelige. Så jeg tror jeg kan si det slik: Dette kommer vi til å se på og vurdere hvilke initiativ Norge kan være best til å ta for å få til virkemidler som holder. La meg komme tilbake til det første spørsmålet – hvis jeg får lov – som var spørsmål om mental helse og hvordan vi arbeider best med det. Det må vi ha en diskusjon om, og jeg vil tro at det å arbeide gjennom Verdens helseorganisasjon – styrke den organisasjonens kapasitet til å støtte helsemyndigheter i fattige land – kanskje er en vel så god vei å gå som å ha mange bilaterale norske prosjekter på det viktige området.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Om et skifte er riktig? Jeg ser i hvert fall at det har vært en utvikling i denne retningen, med bred støtte i Stortinget. Det skjedde også under regjeringen Bondevik II, da det skjedde en opptrapping f.eks. med støtte til GAVI gjennom det gode budsjettet som ble bedre – i henhold til representanten Høybråten – fordi man økte støtten dit. Det tror jeg også var fordi daværende regjering så at dette var effektivt. Norge var godt posisjonert, strategisk plassert til å gjøre en god innsats. Så er jeg enig med representanten: Det kan føre til det, og det kan være riktig at ikke meldingen grundig nok har drøftet de farene og hva vi kan gjøre for å forhindre det. Det er i så fall en debatt vi kommer til å være løpende engasjert i. Min opplevelse når vi har støttet disse programmene, har vært at vi fra norsk side har vært veldig opptatt av at det må være mekanismer som sikrer at helsesystemene styrkes tilsvarende som kapasiteten, gjennom at vaksiner, utstyr og andre ting blir bedret. Men jeg er fullt åpen for at vi må ha en faglig og praktisk debatt om dette, og hvis meldingen kan være en start på det, så er det et godt resultat.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Jeg vil – også for referatet – bare få si at det er viktig det som vi her har oppe til diskusjon. Jeg slutter meg til representanten Høybråtens gjennomgang. Den nordlige dimensjon er et likeverdig partnerskap mellom EU, Russland, Norge og Island. Helsepartnerskapet er nå ett av fire slike partnerskap, sammen med miljø, transport og logistikk – som vi har diskutert tidligere i dag – og kultur. Aktiv deltakelse i Den nordlige dimensjon er i tråd med regjeringens ønske om å styrke samarbeidet i regionale fora i nordområdene, slik det er nedfelt i Meld. St. 7 for 2011–2012, Nordområdene Visjon og virkemidler. Norsk støtte til helsepartnerskapet er et eksempel på oppfølging av denne meldingen og også av den stortingsmeldingen vi nettopp har diskutert. Vi er spesielt interessert i helsepartnerskapets arbeid når det gjelder alkohol, narkotika og tobakk, ved at vi leder en arbeidsgruppe for dette, en gruppe av eksperter. Russland er nestleder i denne gruppen. Det illustrerer igjen et potensial for samarbeid med Russland. Arbeidet med alkohol, narkotika og tobakk er eksempel på områder hvor det i lys av folk-til-folk-samarbeid i regionen også er av norsk interesse at de andre medlemslandene i Den nordlige dimensjon styrker sine forebyggende tiltak. Samtidig kan det gis faglig innsikt på dette området fra de andre landene. Dette er en utvidelse av én av samarbeidsordningene i nord, som Norge hilser velkommen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Kun en liten oppklaring: Representanten Svein Roald Hansen sa at det ikke var grunnlag for å kalle utenriksministeren og Felix Tschudi for barndomsvenner. Jeg vil sitere fra høringens side 14, hvor Tschudi uttaler: «Til relasjonen: Gahr Støre og jeg gikk i parallellklasser gjennom barne- og ungdomsskolen og utviklet vennskap da vi begge tok et ettårig offiserskurs på Sjøkrigsskolen.» Om ikke annet, kan vi være enige om at de kjente hverandre i barndommen, om de ikke nødvendigvis kunne karakteriseres som barndomsvenner? Men de har jo pleiet et vennskap fra de gikk på Sjøkrigsskolen, og frem til i dag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-29:
Jeg er glad for at utenriksministeren så klart forpliktet seg her i stortingssalen til å følge opp signalene fra komiteen når det gjelder mental helse, og i det hele tatt la så stor vekt på de ikke-smittsomme sykdommenes del av den globale sykdomsbyrden. Jeg tror det blir viktig framover. Et av de områdene der Verdens helseorganisasjon virkelig har fått til noe de siste årene, er nettopp, som utenriksministeren nevnte, konvensjonen om tobakkskontroll, som utenriksministeren selv var delaktig i arbeidet med, i annen egenskap. Jeg bet meg merke i at i innlegget sa utenriksministeren at et tilsvarende initiativ burde komme på området alkohol. Det syntes jeg var interessant, for tobakkskonvensjonen er jo foreløpig den eneste globale helsekonvensjonen. Mener utenriksministeren at vi bør kunne få noe tilsvarende når det gjelder alkohol?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-29:
Jeg skal ikke si at min intuisjon var at utenriksministeren ville svare omtrent så uforpliktende som han nå gjorde. Men jeg hadde vel ønsket at han ville følge opp sitt utsagn fra Stortingets talerstol med en forpliktelse til å gå inn i dette fra norsk side. Jeg spør derfor igjen: Vil Norge, og regjeringen, gå inn i problemstillingen alkohol og spørsmålet om et globalt rammeverk for kontroll med helseproblemet alkohol, i likhet med det man har for tobakk, framforhandlet gjennom Verdens helseorganisasjon?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-29:
Jeg er glad for at vår nye utviklingsminister la så stor vekt på kampen mot spedbarns- og mødredødelighet. I den forbindelse har jeg lyst til å understreke, som også framgår av komiteens innstilling, at et av de viktigste virkemidlene man kan bruke for å få utsatt unge kvinners første fødsel, og dermed redde veldig mange kvinners liv, er å gi et tilbud om utdanning til jenter. Det er slik at en ung jente har fem ganger større sannsynlighet for å dø i barsel enn en moden, voksen kvinne når hun får sitt første barn. Mitt spørsmål går på en annen side av kampen mot mødredødelighet og spedbarnsdødelighet, nemlig det sivile samfunns rolle, som også understrekes sterkt av komiteen. Her er det jo forslag om å kutte i det sivile samfunn, og jeg vil spørre enkelt: Vil den nye utviklingsministeren øke det sivile samfunns rolle, eller vil han redusere det sivile samfunns og frivillige organisasjoners rolle i utviklingspolitikken?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-29:
Stortinget har nå grundig debattert behovet for norsk innsats når det gjelder globale helsespørsmål. Det forslaget som foreligger her, henger sammen med den bredere begrunnelsen. Den behøver derfor ikke å bli gjentatt i denne saken. Men jeg har lyst til å understreke at når en enstemmig komité anbefaler regjeringens forslag om en finansiering framover av sekretariatet for den delen av Den nordlige dimensjon som handler om partnerskapet for livskvalitet og helse, er det fordi vi mener at det er vel verdt for Norge å investere i denne type samarbeid, både av helsepolitiske grunner og fordi dette er en arena der Norge møter sin store nabo i øst, Russland, på lik linje med EU og Island. Dette er derfor en ganske unik utenrikspolitisk arena, i tillegg til at det er viktig å samarbeide om innholdet i det som dette partnerskapet tar for seg. Vi fra komiteens side mener at det er vel verdt å bruke penger på et sekretariat for dette partnerskapet, fordi vi tror at det er i Norges brede interesse å delta aktivt i dette. Jeg anbefaler innstillingen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-05-29:
Norge kanaliserer en betydelig del av sine bistandsmidler gjennom FN-systemet. Jeg er klar over at skiftende regjeringer har gjort mange, og sikkert gode, forsøk på å ta opp FN-systemets effektivitet og evnen til å lede, styre og koordinere den betydelige innsatsen på helsebistand. Ser utenriksministeren noen fremgang innenfor dette arbeidet, i en situasjon hvor Verdens helseorganisasjon påpeker at fortsatt forspilles en altfor stor andel av verdens bidrag på dette området?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-05-29:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. En av de norske begrunnelsene for å kanalisere en betydelig del av vårt bistandsbudsjett bilateralt, og også i hovedsak gjennom FN-systemet, er jo at Norge ønsker en bedre koordinering. Jeg kan kanskje gjenta det samme spørsmålet en gang til: Ser utenriksministeren at verdensorganisasjonene utøver noen forbedringer innenfor dette området, hvor vi ser – også anskueliggjort gjennom meldingen – at det påpekes som et problem, eller i alle fall en utfordring, at det er altfor mange aktører ute som ønsker å sette sitt stempel og sin vignett på sine program. Det finnes mange eksempler på dette, men bl.a. i dagens situasjon i Afghanistan ser vi at mangel på koordinasjon dessverre ikke gir optimale resultater.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-05-29:
Også jeg vil få lov å benytte anledningen til å gratulere Holmås med utnevningen som statsråd. Jeg skal ikke plage den nye bistandsministeren, som er relativt fersk, med hans forgjengers uttalelser om kapitalismens betydning osv., men stille statsråden spørsmål om behov for helsearbeidere. Det er sagt i innstillingen at verden mangler 4,3 millioner helsearbeidere for å kunne ta fatt på de gigantiske utfordringene som ligger foran en – som jeg vet regjering og storting er veldig, veldig opptatt av. Meldingen er ikke så veldig tydelig på hva slags ambisjoner og mål regjeringen har. Men kan statsråden svare på om regjeringen virkelig har noen konkrete planer og mål med henblikk på satsing på utdanning av helsemedarbeidere i bistandspolitisk sammenheng?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-29:
Det er riktig at jeg besøkte Etiopia for to–tre uker siden, og da hadde vi nettopp samtaler med både myndigheter og opposisjonelle og med flere mennesker som jobber med menneskerettigheter. Vi mener fra regjeringens side at veksten og framgangen som ligger i Etiopia, er positiv, og noe vi må bakke opp under. Det gjør vi sammen med flere andre regjeringer, bl.a. den britiske. Vi satser på å utvikle landet sterkere, og også myndighetene inviterer oss med i en strategi for sterkere utvikling. Det er en grønn vekst som jeg tror kan være positiv, og som vil føre til at flere mennesker får muligheten til å brødfø seg selv. Det er viktig at veksten kommer, sånn som representanten er inne på, alle til gode. Samtidig mener vi at når vi trapper opp bistanden til landet, er det helt rimelig og riktig å trappe opp dialogen og arbeidet for menneskerettigheter i landet. Jeg kan si til representanten at jeg senest i dag hadde møte med diasporaen fra Etiopia, i Norge, nettopp for å følge opp dette spørsmålet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-29:
Jeg er glad for at representanten tar opp spørsmålet om helsearbeidere. Det er ingen tvil om, sånn som debatten her i sted mellom utenriksminister Jonas Gahr Støre og Trine Skei Grande pekte på, at begge sider av politikken åpenbart må være til stede, både det å bygge kapasitet i et land og det å drive med de satsingene som vi har, bl.a. på forebygging innenfor vaksineprogrammer. Utdanning er jo noe som må styres av landene selv. Men jeg merket meg jo da jeg f.eks. var i Liberia onsdag i forrige uke, at presidenten fortalte meg at de har seks kirurger i et land som er like stort som hele Norge. Det er ingen tvil om, sier de, at de trenger hjelp til å få fulgt opp arbeidet med å utdanne mer personell. Men det å bygge opp helhetlige systemer, det å bakke opp under landenes egne strategier for å bygge opp utdanningssystemer, er en ting som jeg vil se på nærmere, fordi jeg mener at det er helt nødvendig å gjøre det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-29:
Jeg mener at det sivile samfunn har en helt avgjørende rolle i utviklingspolitikken på forskjellige områder. Det ene er å gjøre den jobben med å yte tjenester overfor det enkelte land. Det kan gjøres av sivile, eller det kan gjøres av andre, som f.eks. gjennom FN-organisasjonene og andre store internasjonale organisasjoner. Det har vi satset mye på de siste årene, og det er delvis fordi vi mener det har en viktig verdi i seg selv, men også fordi det å sørge for å samordne arbeidet og ha færre aktører som det enkelte land må forholde seg til, er veldig viktig. Jeg synes det er vanskelig å svare enkelt ja eller nei på akkurat det spørsmålet. Jeg har ingen ambisjoner om å kutte i det sivile samfunns rolle, for jeg mener det sivile samfunnet har en avgjørende rolle også fordi det har en tilleggsdimensjon, nemlig å kunne bidra til å bygge sivile samfunn i andre land i verden. Det at vi har et sterkt sivilt samfunn, er avgjørende for demokratiet i Norge, og jeg ser at enkelte går til angrep på det sivile samfunn herfra. Det mener jeg er en feilslått strategi.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-29:
Nå synes jeg Trine Skei Grande er litt skurkete i sin tilnærming her. Det er ikke riktig at vi er skeptiske til samarbeid mellom de private og det offentlige, men vi er veldig, veldig skeptiske til at de private skal låne penger til å gjennomføre prosjekter som det offentlige bør finansiere. Nå er det jo sånn at i veldig mange av de prosjektene som vi her snakker om, henter vi nettopp ut det beste i samarbeidet mellom de private og det offentlige, nemlig ved at de private kan stille opp med en del kunnskap og annet som det offentlige ikke har, og det offentlige stiller opp med penger gjennom helhetlige programmer som vi gjennomfører. Det mener jeg er en god måte å samarbeide mellom de private og det offentlige på. Det har vi tenkt å gjøre videre framover. Samtidig har jeg stor respekt for at Trine Skei Grande – og jeg oppfatter hele komiteen – er interessert i å ta debatten videre, om hvordan vi framover sørger for at vi klarer å gjennomføre store satsinger der Norge kan gjøre en forskjell ved at vi har en god posisjon, at vi har et initiativ, at vi kan være med og stille opp for et initiativ, slik som utenriksministeren var inne på, samtidig som vi sørger for at det er det nasjonale eierskapet som holder fast på utviklingen.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Først vil jeg kommentere det representanten Svein Roald Hansen sa i sitt innlegg. Jeg tror faktisk at han snakker mot bedre vitende eller ikke var til stede under innlegget til Peter N. Myhre, som så klart gjorde rede for hvor Fremskrittspartiet sto, og hvor han tegnet et bilde av hvor fullstendig klar vi er over situasjonen i hele verden, og at global helse også er noe Fremskrittspartiet satser på. Jeg blir egentlig litt provosert når representanten Hansen kommer med sånne påstander. Han får det til å høres ut som om vi er en gjeng med egoister, som ikke gjør annet enn å tenke på vårt eget ve og vel, og ikke ofrer dem der ute en tanke, noe som er fullstendig feil, og som gir et fullstendig feil inntrykk av den jobben som gjøres i Fremskrittspartiet også. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet, men jeg ville gjøre det likevel. Dette har vært en veldig god debatt. Det har vært fokusert på en del ting, bl.a. abort, som jeg reagerer litt på. Representanten Dåvøy snakket om at det foretas selektiv abort av jentebarn, noe som selvsagt er fullstendig uakseptabelt. Det fikk meg til å tenke på situasjonen i Kina, der man drukner nyfødte jentebarn ved fødselen, fordi de har feil kjønn. Vi snakker ikke om 50 år tilbake i tid, men vi snakker om 2012. Det er ikke noe særlig all right å tenke på den situasjonen heller. Jeg kom fra Albania på lørdag. Jeg var der i forbindelse med et oppdrag i Europarådet. Det var fryktelig mange små barn som var gatebarn. De var skitne. Små jenter helt ned i en alder av fem år gikk og tigget helt alene for seg selv. Det var jenter på en alder fra 12 til 14 år som gikk og bar på sine egne små babyer og tigget. Albania har ikke vært et land Norge har prioritert i noen vesentlig grad, dessverre. Men fortellinger om korrupt helsestell, hvor man må betale både lege og farmasi for å få behandling i det hele tatt, forteller oss at vi kanskje i større grad bør se på land i Europa. Jeg har også lyst til så vidt å streife innom dette med psykisk helse. Jeg tror det er et særdeles underprioritert område. Det hjelper ikke om man har en hel kropp hvis man har et stort sår på sjela. Vi vet at mange bruker seksualisert vold i forbindelse med krig og konflikt, vi vet at mange barnesoldater aldri får oppfølging etterpå, at det er svært mange som lever med traumer, og de blir ikke særlig produktive hvis de ikke får en behandling for traumene sine – enten de har sett sine egne bli drept, eller de har vært med på å drepe. Så jeg tror og håper at både utviklingsministeren og utenriksministeren vil prioritere dette i mye større grad – og jeg ble egentlig ganske beroliget da jeg hørte utenriksministeren. Og til Svein Roald Hansen: Jeg kan altså – nok en gang – forsikre ham om at vi er også solidariske når det gjelder global helse.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det er ikke vanskelig å være enig med forslagsstillerne i at Norge har en åpen økonomi, samt å dele deres bekymring for eksportrettet sektor. Utviklingen av kostnadsnivået i Norge er urovekkende sammenlignet med våre handelspartneres. For mens store deler av Europa er rammet av en gjelds- og arbeidsledighetskrise som vi ikke ser noen ende på for mange land, går det svært godt i Norge og i norsk næringsliv. Vi har høy sysselsetting, og vi har lav arbeidsledighet. Det betyr økt press mot lønningene, og forventningene i Norge om en stadig bedret levestandard er stor. Det er en svært krevende situasjon, der også partene i arbeidslivet må ta ansvar, slik at vår eksportindustri ikke blir utkonkurrert på grunn av det høye kostnadsnivået i landet vårt. Partene i arbeidslivet har tradisjon for å ta sin del av ansvaret med å holde lønnsveksten innenfor de rammene det eksportrettede næringslivet tåler. Frontfagsmodellen bygger nettopp på det prinsippet. Det finnes derfor ikke noe grunnlag for at vi skal gripe inn og undergrave en av de viktigste pilarene i utviklingen av det norske velferdssamfunnet ved å innføre en inntektspolitikk basert på skattelette, slik Fremskrittspartiet foreslår i sitt forslag til vedtak i det representantforslaget som vi nå behandler. Å gi skattelette uten samtidig å vise til innstramninger i budsjettet vil gi en mer ekspansiv finanspolitikk. Det er ikke ønskelig i en tid der vi som storting må være opptatt av å føre en ansvarlig budsjettpolitikk. Et ansvarlig budsjett er vårt beste bidrag i en situasjon der norsk eksportrettet næringsliv har store utfordringer i et europeisk marked med fallende etterspørsel etter varer på grunn av den gjelds- og arbeidsledighetskrisen som herjer landene, en krise som også truer vår økonomi på sikt om vi ikke er ansvarlige i utøvelsen av den økonomiske politikken. Det er bare Fremskrittspartiet som forslagsstiller som støtter forslaget i denne saken. Innstillingen fra flertallet i komiteen, dvs. alle de andre partiene, tilrår at forslaget fra Fremskrittspartiet ikke vedtas. Og det er bra. En undergraving av ansvaret hos partene i arbeidslivet for å framforhandle en lønnsvekst innenfor rammene av det konkurranseutsatt sektor tåler, sånn som frontfagsmodellen fungerer, ville ikke bare være uklokt, men direkte skadelig for utviklingen av den norske velferdsmodellen slik vi kjenner den. Vår rolle som politisk myndighet må være å bygge opp under den modellen vi har, ikke bryte den ned. Det gjør vi best ved å føre en forsvarlig budsjettpolitikk i tråd med handlingsregelen og tilpasset den økonomiske situasjonen, slik som finansministeren skriver i sitt brev til komiteen i anledning forslaget fra Fremskrittspartiet. Med det legger jeg fram innstillingen.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Det er med noe undring jeg hører representanten Syversen som så ivrig argumenterer for å fjerne en stor andel av formuesskatten, som i neste omgang vil utfordre hele formuesskatten og dermed svekke fordelingspolitikken. Kristelig Folkeparti har en god fordelingspolitisk profil i sine alternative budsjetter og skiller seg dermed klart fra de andre høyrepartiene. Et fritak for såkalt arbeidende kapital vil imidlertid snu helt opp ned på Kristelig Folkepartis skattemessige fordelingspolitikk. Hva mener representanten Syversen er viktigst, å fjerne deler av formuesskatten eller å hegne om et omfordelende skattesystem?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Jeg skjønner jo nå hvorfor komiteen insisterte på å ha én samlet debatt. For ingen av de fire grunnene som saksordføreren nevnte, som var viktige for hvorfor de rød-grønne ønsker å forsvare formuesskatten, gjaldt formuesskatten på arbeidende kapital. Derfor vil jeg utfordre saksordføreren til å komme med én grunn, én grunn, til hvorfor man ønsker å videreføre og opprettholde formuesskatten på arbeidende kapital – som det eneste landet i OECD.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Ja.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Representanten vet utmerket vel at det ikke foregår regjeringsforhandlinger i stortingssalen mellom partier i en hypotetisk fremtidig regjering om hva man skal prioritere. Men jeg er overbevist om at Høyre og Fremskrittspartiet i en regjering vil komme frem til langt bedre løsninger for landet enn det dagens regjering gjør. Det er ikke noen tvil om at infrastruktur vil bli prioritert. Infrastruktur er investering for fremtiden, som gjør at næringslivet kan konkurrere, og som gjør at det blir lettere å selge våre varer til utlandet og dermed skaffe flere skatteinntekter til det offentlige. Akkurat det samme gjelder formuesskatten. Vi vil i hvert fall fjerne formuesskatten på arbeidende kapital. Så vil vi få flere næringslivsaktiviteter i Norge. Flere vil gå med overskudd – mer bedriftsbeskatning. Flere varer ville selges til utlandet – mer aktivitet i økonomien. Derfor vil Høyre og Fremskrittspartiet styre landet på en langt bedre måte enn de rød-grønne.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Når man nevner formuesskatt på arbeidende kapital for representanten Lundteigen, sier han at dersom den skal fjernes, må man ha eiendomsskatt. Det var sånn han uttrykte det, og som høyrepartiene ville ha, sa han til og med nå i siste replikk. Men slik jeg forstår det, har også representanten Lundteigen tidligere ment at hvis man tar bort formuesskatt på arbeidende kapital, vil det ha positive ringvirkninger. Man snakker her som om man må erstatte 6 mrd. kr, som om man må ta inn 6 mrd. kr et annet sted. Det er ikke det som er poenget. Poenget med å ta bort formuesskatten på arbeidende kapital er å få næringslivet til å fungere bedre, skape arbeidsplasser, produsere produkter, bedre konkurranseevnen og selge ting i utlandet for eksportindustrien. Det er hele ideen bak å ta bort formuesskatten på arbeidende kapital. Tror altså Lundteigen ikke noe på at dersom man fjerner formuesskatten på arbeidende kapital, vil norsk privat næringsliv gå bedre, produsere mer og skape arbeidsplasser?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Det er interessant med statsråden, som gjør alt han kan for å problematisere hvor vanskelig det er å skille ut arbeidende kapital. Jeg vil minne finansministeren på at han faktisk er finansminister, og med det å være finansminister følger det et stort byråkratisk apparat som heter Finansdepartementet. Jeg har selv jobbet i departement, så jeg vet hvor hardt man jobber i et departement. Dersom ikke statsråden selv klarer å definere hva arbeidende kapital er, vil jeg foreslå at en av de mange flinke folkene som jobber i Finansdepartementet, hjelper statsråden med å definere hva arbeidende kapital er. Så kan han komme tilbake til Stortinget og si: Eureka! Jeg har funnet det ut! Jeg vet hva arbeidende kapital er! Hva mener statsråden om det?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-05-29:
La meg med en gang slå fast at det å blande skatte- og avgiftspolitikken og lønnsoppgjøret sånn direkte, tror vi ikke er noe godt forslag. Der står mange i finanskomiteen rimelig samlet. Derimot deler vi forslagsstillernes bekymring når det gjelder bakteppet og beskrivelsen av norsk økonomi. Jeg vil henlede oppmerksomheten litt på vår egen merknad, som vi skrev i slutten av april, hvor det står: «Oppgjøret ser så langt ut til å foregå i relativt rolige former.» Det er ikke veldig godt tilpasset dagens situasjon, for å si det sånn, og viser hvordan det endrer seg. Siden saksordføreren snakket om frontfagsmodellen, er det et tegn på at frontfagsmodellen kanskje ikke står så sterkt lenger, for det er skjermede grupper og offentlig sektor som nå streiker og skaper utfordringene i lønnsoppgjøret, noe som ikke så ut til å skulle skje i slutten av april. Når vi allerede vet at vårt kostnadsnivå er 56 pst. av våre handelspartneres nivå i EU, og vi har hatt en høring hvor NHO la fram regionalstatistikk som viser at de aldri har observert sånne skjevheter regionalt i Norge når det gjelder optimisme rundt næringsvirksomhet – de har heller aldri sett så store forskjeller sektorvis – må jeg si at det er forunderlig at man ser en regjering som ikke tar dette mer inn over seg og gjør noen grep i den generelle økonomiske politikken. Der tror jeg at finansministeren har en kjempeutfordring foran høstens statsbudsjett. Det må faktisk tas noen grep om vi ikke skal gjøre norsk økonomi altfor ensidig innrettet mot én sektor. Vi hadde sentralbanksjefen på besøk i høring i komiteen i dag, og da hørte vi at 22 pst. av Fastlands-Norges BNP nå egentlig er oljedrevet. Det er en prosentsats som øker ganske kraftig, og det viser at Norge er på tur inn i en økonomi der vi kun er avhengige av olje, og hvor det er oljen som driver alt. Det tror jeg er signaler man skal ta inn over seg, men jeg tror ikke det skal løses i lønnsoppgjøret. Jeg synes det var verdt å si noe om de utfordringene her.