Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-18:
Odelstinget behandler i dag forslaget til en ny lov om bioteknologi. Første gang Norge fikk en lov som berører fagfeltet bioteknologi, var i 1987. Kunstig inseminasjon hadde da vært benyttet som metode for å avhjelpe ufrivillig barnløshet helt siden 1930-årene. Den 25. juli 1978 ble Louise Brown som det første barnet født etter unnfangelse utenfor morens kropp. 25 år senere er vel 1 million mennesker født etter såkalt in vitro fertilisering, og i Norge skjedde det første gang i 1984. Sosialkomiteens innstilling til lov om kunstig befruktning ble avgitt den 19. mai 1987. Det var første gang man fikk en regulering av kunstig inseminasjon og befrukting utenfor kroppen. Norge ble dermed det første land i verden som fikk egen lovgivning på dette området, og var da på mange måter banebrytende. I forbindelse med behandlingen av lov om kunstig befruktning kom Stortinget med en anmodning til Regjeringen om en melding om etiske retningslinjer for forskning og utvikling av bioteknologi og genteknologi. Anmodningen førte til St. meld. nr. 25 for 1992-93, Om mennesker og bioteknologi, som hadde som et viktig utgangspunkt i NOU 1991:6, Mennesker og bioteknologi. Underveis i prosessen, i 1991, ble Bioteknologinemnda utnevnt. I den nevnte meldingen, fra regjeringen Brundtland, står det: «Fosterdiagnostikk berører følsomme områder hvor det lett kan spilles på ubegrunnet frykt, forestillinger og fordommer. Utviklingen av slike tilbud skal derfor skje innen et offentlig styrt helsevesen, og ikke bli del av et privat, markedsstyrt tilbud. Fosterdiagnostikk med sikte på å påvise genetisk sykdom eller utviklingsavvik hos fostret skal bare finne sted ved institusjoner som er godkjent av Sosialdepartementet. Nye tester av denne type skal bare tas i bruk etter tillatelse fra samme departement.» Videre står det: «Regjeringen avviser imidlertid en utvikling av tilbud om fosterdiagnostikk på et grunnlag som skal ha som mål å unngå at det fødes mennesker med genetisk sykdom eller utviklingsavvik av samfunnsøkonomiske eller andre samfunnsmessige hensyn.» I Innst. S. 214 for 1992-93 uttalte flertallet, bestående av medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, den gang: «Flertallet har merket seg at Regjeringen legger opp til en meget restriktiv linje når det gjelder fosterdiagnostikk. Flertallet støtter en slik linje …» Den første lov om medisinsk bruk av bioteknologi ble så vedtatt av Stortinget i juni 1994, basert på resultatet av behandlingen av St.meld. nr. 25. Det ble vedtatt at loven skulle evalueres etter fem år. I komiteens merknader framkommer det at Barneombudet den gang hadde klaget den norske regjering inn for FNs ekspertkomite for Barnekonvensjonen, og fått til svar at de hadde merket seg en mulig motsetning mellom Barnekonvensjonen og praktisering med anonyme sædgivere ved kunstig befruktning. St.meld. nr. 26 for 1999-2000, Om verdiar for den norske helsetenesta, tok for seg de sentrale verdiene knyttet til planlegging, utbygging og drift av den norske helsetjenesten. Også medisinsk bruk av bioteknologi ble omtalt i meldingen. En full evaluering av eksisterende bioteknologilov fant sted gjennom St.meld. nr. 14 for 2001-2002, og Stortingets behandling av den i juni 2002. Stortingets behandling dannet også premissene for det lovforslaget som Regjeringen har lagt fram i Ot.prp. nr. 64 for 2002-2003, og som vi behandler i dag. Jeg skal så i det følgende gå nærmere inn på den behandling som lovforslaget har fått i komiteen, og komiteens innstilling i forhold til de ulike lovforslagene. Bioteknologiloven omhandler en rekke emneområder: assistert befruktning inkludert inseminasjon og assistert befruktning utenfor kroppen barnets rett til opplysninger om sædgiver valg av sædgiver lagring og import av sæd genetisk undersøkelse av befruktede egg lagring av så vel befruktede som ubefruktede egg regulering av eggdonasjon og transplantasjon av organer og vev som produserer kjønnsceller forskning på befruktede egg og kloning regulering av fosterdiagnostikk inkludert ultralydundersøkelse i svangerskapet genetiske undersøkelser av fødte regulering av bruken av genetiske opplysninger overfor banker, forsikringsselskaper og andre utenom helsetjenesten bruken av genterapi Bioteknologinemndas oppgave straffebestemmelser knyttet til brudd på loven Det er i det hele tatt en lov som er omfattende, og som inneholder mange elementer. Det finnes sikkert mange elementer man kunne fått en offentlig debatt om, ikke bare på områder som ultralyd eller preimplantasjonsdiagnostikk, men for den saks skyld forsikringsselskapenes omgang med pasientopplysninger, som er et felt, bare for å nevne eksempler. Det er altså en lov som behandles. Loven inneholder 50 paragrafer, og komiteen står samlet når det gjelder en rekke av de spørsmålene som loven omhandler. I flertallsinnstillingen står Høyre, SV, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet gjennomgående for alle femti lovparagrafer, med unntak av §§ 2-2, 2-3 og 2-5. Her fremmer SV alene forslag om at lesbiske par skal sidestilles med gifte og samboende når det gjelder retten til å kunne tilbys assistert befruktning. Det har vært mye medieoppmerksomhet omkring de deler av loven som omhandler fosterdiagnostikk generelt, og ultralyd spesielt. På denne bakgrunn kan det være verdt å presisere at også her synes komiteen å være rimelig samlet når det gjelder selve lovteksten. Paragrafene 4-1 til og med 4-6 omhandler dette. Alle partier utenom Fremskrittspartiet står sammen om alle de nevnte paragrafene, med unntak av § 4-4, der Arbeiderpartiet har foreslått en endring knyttet til den informasjonen paret skal kunne gis i forbindelse med fosterdiagnostikk. I Arbeiderpartiets forslag settes snevrere rammer for den informasjonen som skal gis, enn i flertallets forslag. Jeg regner med at Arbeiderpartiet selv vil begrunne dette nærmere. Fremskrittspartiet har 13 lovendringsforslag alene, og fire sammen med Arbeiderpartiet. Når det gjelder Arbeiderpartiet, er det imidlertid riktig å påpeke at partiet i det vesentlige utgjør flertallet sammen med alle andre partier gjennomgående i hele innstillingen for de femti paragrafene, med unntak av de fire paragrafene der de står sammen med Fremskrittspartiet, og de fire der de står alene – tre av disse berører fortsatt opprettholdelse av anonymitet for sædgiver, to omhandler oppsøkende genetisk veiledning, og to omhandler preimplantasjonsdiagnostikk. Komiteen er samlet om at lovens formålsparagraf skal videreføres uendret. I denne står det: «Formålet med denne loven er å sikre at medisinsk bruk av bioteknologi utnyttes til beste for mennesker i et samfunn der det er plass til alle. Dette skal skje i samsvar med prinsipper om respekt for menneskeverd, menneskelige rettigheter og personlig integritet og uten diskriminering på grunnlag av arveanlegg basert på de etiske normer nedfelt i vår vestlige kulturarv.» En samlet komite bidrar til en presisering av at lovens virkeområde gjelder mennesker, og at lovens navn skal være: «lov om humanmedisinsk bruk av bioteknologi». Komiteen er samlet i presiseringen i forhold til Regjeringens forslag om at Bioteknologinemnda fortsatt skal få seg forelagt alle relevante saker, men at nemnda selv avgjør hvorvidt de ønsker å uttale seg. Et flertall i komiteen, medlemmene fra alle partier utenom Arbeiderpartiet, går inn for opphevelse av sæddonors anonymitet, og at ethvert barn skal ha rett til å kjenne sitt biologiske opphav. Det er en historisk seier for barn, og det er en oppfyllelse av FNs barnekonvensjon, artikkel 7, som Norge har sluttet seg til. En samlet komite går inn for sæddonasjon også ved assistert befruktning utenfor livmoren. Det har tidligere kun vært tillatt ved inseminasjon. Når det gjelder ultralyd, regulerer loven kun ultralyd brukt som fosterdiagnostisk metode ved mistanke om fosteravvik, ikke bruken av ultralyd i den alminnelige svangerskapsomsorgen. Komiteens flertall presiserer at ingen informasjon av medisinsk relevans skal holdes tilbake overfor paret, og at de skal gis full informasjon om de forhold som foreligger. Ultralyd i uke 18 skal foregå akkurat som i dag, mens ultralyd utenom det skal kunne skje på medisinske indikasjoner. Det er presisert at ultralyd på andre vilkår enn medisinske ikke vil være forbudt, men at det ikke vil være refusjonsberettiget, og at man ikke skal tilrettelegge den alminnelige svangerskapsomsorgen for det. Jeg presiserer dette fordi jeg har registrert at det har vært innlegg i aviser – også i Dagbladet i dag – som baserer seg på helt gale opplysninger. Det gjelder både et innlegg fra Sissel Benneche Osvold og et innlegg forfattet av Aud Blegen Svindland, der det framsettes en rekke påstander som det ikke er hold i – verken i forhold til selve proposisjonen eller i forhold til komiteens flertallsinnstilling til proposisjonen. Det er altså beskrevet i Aud Blegen Svindlands artikkel at det ikke lenger vil være lov med vanlige ultralydundersøkelser av gravide med mindre det foreligger medisinske indikasjoner. Det er helt feil. Det er framsatt andre påstander som det vil være for omfattende å gå inn på her, men jeg vil for mitt vedkommende gjøre hva jeg kan for å tilbakevise, også når det gjelder SV, en rekke påstander som er grepet helt ut av luften og er helt gale. Jeg regner med ellers at debatten senere vil avklare hva flertallet her mener i forhold til ultralyd, men det hersker altså, for å være helt presis på det, ingen tvil om at all informasjon som framkommer i forbindelse med undersøkelsen, skal formidles til paret på en hensiktsfull og skånsom måte, og uten at informasjon som paret selv måtte ønske å få tilgang til, skal holdes tilbake. Ett unntak er gjort. Det er en videreføring av en bestemmelse som har gjeldt fram til nå, nemlig forbud mot opplysninger om barnets kjønn før 12. uke. Det er bare Fremskrittspartiet som mener at den lovparagrafen bør endres. Når det gjelder preimplantasjonsdiagnostikk, har det vært oppslag i en del medier om at lovendringen som Regjeringen har foreslått, skulle begrense tilbudet overfor dem som til nå har fått et slikt. Det har ikke vært stortingsflertallets intensjon, og Regjeringen har fulgt opp stortingsflertallets merknader i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen i 2002. Det har framkommet at en del par har fått tilbud om såkalt preimplantasjonsdiagnostikk ved alvorlig arvelig kjønnsbundet sykdom. Ettersom noen har fått et slikt tilbud tidligere, har flertallet beholdt en lovformulering som er lik den som står i loven i dag, men som presiserer at det vil være ved alvorlig arvelig kjønnsbundet sykdom at preimplantasjonsdiagnostikk vil være tillatt innenfor lovens rammer. Grunnen til at man presiserer «kjønnsbundet», er at flertallet mener at man vil komme opp i alvorlige avgrensningsproblemer dersom man skulle akseptere begrepet «alvorlig arvelig» sykdom – for mange av de tilstandene ser man nemlig etter hvert at det lar seg gjøre å behandle. Dersom man helt skjønnsmessig skulle begynne å foreta den type diagnostikk, vil man ha store problemer med å begrense hva slags diagnostikk som eventuelt ville kunne utføres. Når jeg gjennomgår tidligere behandlinger i Stortinget, ser jeg for øvrig at tilsvarende innvendinger har kommet fra alle partier, nemlig advarsler mot konsekvenser av en preimplantasjonsdiagnostikk som går for langt med hensyn til å søke å finne egenskaper hos fosteret. Og på spørsmål om det, eller hvis det kommer fram innvendinger i debatten, kan jeg også finne formuleringer som f.eks. Arbeiderpartiet har hatt, om akkurat det samme. Det har vært en diskusjon i komiteen omkring såkalt intracytoplasmatisk spermieinjeksjon. Det er et vanskelig begrep, men i praksis dreier det seg om å kunne sette inn sædceller i egget for befruktning der hvor man ellers ikke oppnår det på grunn av f.eks. egenskaper ved sæden hos mannen. Komiteen går samlet inn for at den metoden ikke lenger er å regne som eksperimentell i Norge, men at man skal kunne godkjenne den på vanlig måte. Som en konsekvens av det, vil det være mulig å tilrettelegge for forsøk med den samme metoden etter uthenting av spermier fra testikler, dersom noen søker om å ta i bruk den metoden og Regjeringen gir sin godkjenning til det. I så fall vil det kunne redusere behovet for sæddonorer, for mange av dem som i dag er sterile, eksempelvis på grunn av tette sædledere, vil kunne bli fedre gjennom en slik behandlingsmetode. Jeg tror rett og slett at jeg avslutningsvis vil være litt uformell. For en uke siden var jeg i Bokbadet og hørte på Anne Grosvold. Hun diskuterte der med forfattere bøker som hun hadde lest – og det var ingen tvil om at hun hadde lest de bøkene. Det jeg har registrert fra mange hold, og ikke minst fra en del journalister, er at når man rent konkret spør dem om innholdet i Regjeringens proposisjon, viser det seg at de ikke har lest den. Jeg vil si at det er et svært dårlig utgangspunkt for å kaste seg inn i denne typen debatt. Og de to innleggene man i dag ser på trykk i Dagbladet, er nettopp eksempel på det. Mye av den misforståelsen, utryggheten og angsten som er skapt hos kvinner som enten ønsker å bli gravide, eller som allerede er det, hadde man ikke hatt dersom man på forhånd hadde satt seg inn i det som denne saken faktisk omhandler. Jeg vil si at både det Sissel Benneche Osvold gjør i dagens innlegg i Dagbladet og det Aud Blegen Svindland gjør med sine to innlegg, er svært alvorlig, fordi man gir informasjon enten ut fra mangel på kunnskap eller mot bedre vitende. Jeg tar herved opp de forslag som SV har fremmet.