Mari Holm Lønseth (Høyre), 2021-11-25:
Noe av det viktigste vi som folkevalgte må jobbe for, er at alle mennesker skal kunne klare seg selv, leve et selvstendig liv og ta aktivt del i det norske samfunnet. Det er viktig at vi sørger for det for alle, men det er kanskje spesielt viktig at vi har en spesiell innsats rettet mot innvandrere. Derfor har Høyre to ganger gjennomført større reformer i integreringspolitikken, først med Erna Solberg som kommunalminister og deretter med Jan Tore Sanner som kunnskaps- og integreringsminister. Innvandrere er ingen ensartet gruppe, men utfordringen er at for mange innvandrere, særlig de med fluktbakgrunn, har for svak tilknytning til arbeidslivet. Omtrent to av tre er i jobb eller utdanning ett år etter introduksjonsprogrammet. Andelen menn som er i arbeid eller utdanning, er også høyere enn den er blant kvinner. Det er ikke godt nok, og det er noe vi må gjøre noe med. Det er flere årsaker til disse utfordringene. En av årsakene er for dårlige norskkunnskaper. Høyre har med sin integreringsreform gjennomført flere viktige endringer i norskopplæringen som vi ennå ikke har fått se resultatene av. En annen viktig årsak er at mange ikke har den formelle kompetansen som arbeidslivet etterspør. Halvparten av de som kommer til Norge som flyktninger, har bare grunnskole som sitt høyeste utdanningsnivå. Samtidig vet vi at norsk næringsliv og arbeidsliv etterspør stadig høyere kompetanse. La meg få ta et eksempel. På nrk.no kunne vi for en tid tilbake lese historien om Farhiyo Ahmed, som kom til Norge fra Somalia for 17 år siden. Hun hadde prøvd ordningen med språkopplæring i praksisplass i et halvt år, men mange av deltakerne på kurset ble stående uten jobb etter praksisperioden. Hvorfor det? Jo, fordi de aller fleste arbeidsplassene krevde fagbrev. Derfor ble også praksiskandidatløpet, hvor man får muligheten til å ta et fagbrev, redningen for Ahmed. Lønnstilskudd og tiltaksplasser er veldig viktig for å sørge for at terskelen blir lavere og veien inn i arbeidslivet blir kortere, at flere lærer seg norsk og blir en del av fellesskapet og klarer seg selv. Men poenget er at tilskudd og tiltaksplasser alene ikke løser den grunnleggende utfordringen, som er at det er for mange som mangler formell kompetanse. Det som kan løse denne utfordringen, er god grunnopplæring, muligheten til å ta utdanning både for voksne og for unge. Det bringer meg over til at det er viktig at vi snakker om dem som er nyankomne, men det er også viktig at vi har en spesiell oppmerksomhet rettet mot norskfødte av innvandrerforeldre som også trenger god oppfølging. Veldig mange som fødes i Norge av innvandrerforeldre, klarer seg utrolig godt i både skole og arbeidsliv. Det er mange, særlig jenter, som i stor grad presterer ekstremt godt, men samtidig vet vi at det er en del utfordringer. For Høyre er det viktig at alle barn skal ha de samme mulighetene, uavhengig av hvem foreldrene deres er. Der er vi igjen tilbake til at nøkkelen til å lykkes med det er god utdanning, det er muligheten til å få lov til å gå i barnehage, noe som også gir gode språkferdigheter. Vi vet at det er stadig flere barn med innvandrerbakgrunn som går i barnehage, men det er fremdeles færre enn i befolkningen for øvrig. Det må vi gjøre noe med, og det er en av årsakene til at man fra Solberg-regjeringens side prioriterte gratis kjernetid. Det andre viktige er en god skole, hvor det viktigste er opplæring i grunnleggende ferdigheter som lesing, skriving og regning. Skal man lykkes med det, må man satse på en god lærer som løfter alle elever, noe som også vil føre til at flere fullfører videregående og får en bedre tilknytning til arbeidslivet. Det å se integrering og utdanning i sammenheng er avgjørende hvis vi skal klare å lykkes på lang sikt. Det er derfor jeg også er overrasket over at regjeringen velger å flytte ansvaret for dette viktige feltet til arbeidsministeren – ikke fordi arbeid ikke er viktig for integrering, men fordi det ikke løser den grunnleggende utfordringen med å få flere mennesker ut i arbeidslivet. Da må man faktisk se integrerings- og utdanningspolitikken i sammenheng. Derfor vil jeg spørre statsråden: Hvordan vil hun sikre at de gode verktøyene for kompetanseheving som lå – eller som ligger – under Kunnskapsdepartementets område, ikke forsvinner eller nedprioriteres i integreringspolitikken?