trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-09:
Eg vil gjerne trøysta miljøvernministeren litt i forhold til den kritikken som kjem frå Høgre og Arbeidarpartiet når det gjeld dei budsjettframlegga dei har medverka til sjølve, som har betydd reduksjonar på miljø og energi, berre så det er sagt. Så vil eg forflytta meg ut i verda. Nå hadde ein WTO-forhandlingar i Seattle som braut saman. Etter mitt syn var det rimeleg positivt. Det eg er opptatt av, er Noreg si rolle når det gjeld internasjonale forhandlingar som går på miljø. Mitt inntrykk er både i forhold til miljøvernministeren si eiga rolle i klimapolitikken, og den norske regjeringa si posisjonering i forhold til WTO, at miljø ikkje står særleg høgt. Det ser ein òg når det gjeld bruken av petroleumsfondet, nemleg at ein investerer dei fleste pengane utan å ha verken etiske eller miljøpolitiske retningsliner. Så mi første utfordring til miljøvernministeren er knytt til Noreg som miljønasjon i forhold til internasjonal politikk og i forhold til det å vera ein spekulant. Den andre problemstillinga er knytt til PCB-problematikken, som har vore mykje framme i dag, og det er positivt. For som sikkert òg miljøvernministeren kjenner til, har Naturvernforbundet gjort ein veldig god jobb med å avdekke problemstillingar knytte til dette, og faktisk gjort ein jobb som Regjeringa vel i sterkare grad burde gjort sjølv. Forureinaren skal sjølvsagt betala – ingen tvil om det. Men det prinsippet må då ikkje hindra Regjeringa i å få fart på oppryddinga, det er bekymringa til bl.a. Høgre og SV i denne saka. Og sidan dei 10 mill. kr blei kommenterte, vil eg nemna at SV hadde 157 mill. kr til dette i det opphavlege budsjettet vårt. Kva kan vi forventa oss nå fram til revidert nasjonalbudsjett i forhold til dette?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-09:
Det er positivt at forslag nr. 6 nå ser ut til å få fleirtal. Det gjeld så forslag nr. 9, som eg ber om blir oversendt Regjeringa.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Jeg er glad for at Høyre og representanten Sanner er så opptatt av kulturminner. Men representanten Sanner framstår i denne saken som ganske nyfrelst i sin argumentasjon. Jeg synes det i denne saken er ganske betimelig å minne representanten Sanner om at det ikke er lenger enn ett år siden Høyre var med på et kutt på 8 mill. kr til kulturminnevern. Høyre går nå til angrep på miljøbyråkratiet og mener at man kan få mer effektiv miljøpolitikk ut av å kutte 72 mill. kr i SNO, i Miljøverndepartementet, i Direktoratet for naturforvaltning og SFT. Jeg tror at vinninga går opp i spinninga, for i miljøpolitikken, mer enn på noe annet område, er det behov for penger til administrativ kontroll og overvåking. Det tror jeg også Høyre etter hvert blir nødt til å innse. Et område hvor Høyre absolutt ikke har blitt ansett som noe spesielt progressiv i sin miljøpolitikk, er rovdyrpolitikken. Sammen med Senterpartiet og Fremskrittspartiet gikk de i 1997 imot å reetablere en norsk bestand av ulv. Men nå ser vi ganske nye takter ved at Høyres miljøbyråd i Oslo, Merete Agerbak-Jensen, i sommer gledet mange da hun forsvarte ulvens rett til å etablere seg i Oslo-området. Mitt spørsmål til representanten Sanner er: Er nå Høyre på glid i sitt syn på ulv? Er det sånn at Høyres miljøbyråd i Oslo er i ferd med å få gjennomslag i sitt parti for sitt syn på ulv, eller er det sånn at det fremdeles er rovdyrmotstanderne i Hedmark som bestemmer Høyres ulvepolitikk?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Jeg må få lov til å uttrykke at det er ganske freidig, og kanskje også litt frekt, av representanten Kvassheim å skylde på Arbeiderpartiet i budsjettbehandlingen for at det er vi som har manglende miljøoffensiv, at det er vi som ikke bidrar til at Miljøverndepartementets og Venstres budsjett blir enda bedre. Arbeiderpartiet har i disse budsjettforhandlingene vært med og tatt ansvar, og nå må også representanten Kvassheim og Venstre begynne å ta ansvaret for det budsjettet de har vært med på. Arbeiderpartiet ønsker faktisk påplussinger på ganske mange områder i Miljøverndepartementets budsjett, men vi lyktes ikke i å få gjennomslag for det. Vi forsvarer budsjettet slik det er i dag, og det synes jeg også at Venstre snart må gjøre. Jeg synes Venstre har en ganske uverdig framtreden i denne saken. Dette er jo blitt ganske symptomatisk for Venstre. Hele tiden skylder de på Stortinget. Det gjorde statssekretæren fra Venstres i går, og det gjør også Gunnar Kvassheim i dag. Han kan ikke skylde på Stortinget for at Regjeringen legger fram et miljøbudsjett uten nevneverdige påplussinger, sammenliknet med det Arbeiderpartiet gjorde. Han kan heller ikke skylde på Stortinget for at Regjeringen legger seg flat for næringsinteressene i laksesaken, og han kan ikke skylde på Stortinget for at det knapt kommer fram nye saker fra Miljøverndepartementet. Jeg vil stille et spørsmål til Venstre: Når skal representanten Kvassheim og Venstre begynne å ta ansvar i Regjeringen og i miljøsaker? Fram til nå har det vært mest prat og lite handling, så når vil Venstre begynne å handle og slutte å skylde på Stortinget?
Magnar Lussand (Senterpartiet), 1999-12-09:
Det er vel kanskje ikkje vanleg at ein her i denne salen vert stilt til ansvar for det som ein har gjort som fylkestingsrepresentant, men eg skal likevel prøve å gi eit lite bilete. Det er slik at når ein som fylkestingsrepresentant og fylkesordførar handlar i enkeltsaker, handlar ein ut frå at ein har eit fleirtal bak seg i nemnde organ. Slik har det òg vore i min livssituasjon, at eg har måtta teke omsyn til saker og arbeidd for dei sjølv om eg ikkje nødvendigvis har stilt meg bak alt i detalj i den debatten som går føre seg før ein fattar vedtak. Vi frå Hordaland har vore pådrivarar gjennom mange år for å få sett søkjelyset meir på bruken av gass som ein ressurs med tanke på verdiskaping i eige land. Det er eigentleg ikkje motstridande. Det som har vore problemet for meg spesielt, dersom eg skal seie noko om det, er forholdet til gasskraftverk, der eit fleirtal i fylkestinget har pålagt meg som fylkesordførar å arbeide for dette, sjølv om eg er imot, men slik er livet i ein slik situasjon. Det er kanskje òg svar på det siste som representanten Akselsen tok opp i forhold til gasskraftverk og mi haldning lokalt. Eg står på Senterpartiet sitt syn i denne saka – det gjer eg her, og det gjer eg også i fylkespolitikken, men samtidig vert ein tvinga til å arbeide i ei retning som ein ikkje nødvendigvis er samd i. Eg synest – for å vere personleg – at ein i denne salen og i Regjeringa kunne ha gjort meir for å stimulere til bruk av gass innanlands, og då tenkjer eg spesielt på transportsektoren, med utfasing av tyngre oljeprodukt for å fremje bruken av gass.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
No er førre talar vararepresentant, og har derfor ikkje hatt moglegheit til å følgja budsjettbehandlinga i detalj, så eg skal ikkje stilla han intrikate spørsmål om små postar på budsjettet. Likevel er det slik at den førre talaren har vore fylkesordførar i Hordaland i dei siste åtte åra, eit fylke som m.a. har gått inn med pengar og ressursar i ein organisasjon som kallar seg Hordaland Olje- og Gassenter. Denne organisasjonen har vore misnøgd med den støtta dei har fått av sentrale myndigheiter når det gjeld moglegheita til å få introdusert gass og få ein større bruk av gass i Noreg. Då kan det vera interessant å spørja representanten Lussand om han er nøgd med den innsatsen som Regjeringa har gjort på dette området. Det kunne òg ha vore interessant å høyra om den tidlegare fylkesordføraren i Hordaland er glad for den innsatsen denne regjeringa har gjort for å stoppa dei planlagde gasskraftverka på Kollsnes i Øygarden.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-12-09:
Jeg prøvde å la det gå som en grønn tråd gjennom mitt innlegg at jeg var tilfreds med miljøprofilen i dette budsjettet. Jeg dokumenterte at det satses offensivt i Miljøverndepartementets budsjett, og jeg så sammenhengen mellom den miljøprofilen som tegnes her, og det som gjøres på andre budsjettkapitler. I sum er jeg fornøyd med budsjettet, og jeg tar definitivt ansvar for det, slik det foreligger. Min bemerkning i forhold til Arbeiderpartiet var foranlediget av det som kunne virke som en uforløst trang fra Jens Stoltenbergs side til å bidra til en ytterligere miljøoffensiv. Det hilste jeg velkommen, men registrerte at den prioriteringen ikke nådde fram da Arbeiderpartiet la opp den listen de presenterte i forbindelse med forhandlingene med sentrumspartiene. Da var det helt andre områder som var viktigst. Når det gjelder Arbeiderpartiet, vil jeg gi dem ros i forbindelse med budsjettet, bl.a. når det gjelder elavgiften. Som det er påpekt her i dag, hadde Arbeiderpartiet i fjor et annet standpunkt. Det har Stoltenberg i dag begrunnet – jeg har respekt for den begrunnelsen – men nå var han med på dette grepet som også utløste midler til alternative energikilder og enøkarbeid. Venstre skylder definitivt ikke på Stortinget når en ikke når fram i viktige miljøspørsmål. Men samtidig som vi argumenterer for at denne regjeringen er mer på offensiven i miljøpolitikken, påpeker vi at på viktige områder i miljøpolitikken – Øvre Otta, skytefelt – ble Regjeringen stemt ned i Stortinget, bl.a. av Arbeiderpartiet. Det er det mulig representanten Gjul beklager, i likhet med meg, men det er et faktum, og da må det være anledning til å peke på det.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-12-09:
I løpet av kort tid er det blitt sagt om Venstres miljøinnsats i Regjeringen at det ikke er spor å se av den, og at den ikke får gjennomslag, og så kommer Jan Johnsen og sier at på et område hvor det gjelder å flytte milliardbeløp, har Venstre fått gjennomslag. Det er nok slik at representanten Johnsen er nærmest sannheten. Venstres miljøpolitikk er i høyeste grad synlig i Regjeringens arbeid, og den gir resultater. Når det gjelder elavgiften, utelukker jeg ikke at den kan bli justert opp ved framtidige korsveier, men jeg vil ikke bebude det eller si noe beløp. Det som er viktig i forbindelse med skatteomleggingen som Venstre ønsker, er at det en tar inn med avgifter, deler en ut igjen, slik at dette blir en provenynøytral omlegging. Og når en i tillegg kan innrette dette slik at det stimulerer til miljøriktig atferd, så er det positivt. Når det gjelder PCB, er det ikke rett som representanten Johnsen sier, at Regjeringen ikke har tatt dette på alvor. Det er laget en handlingsplan på dette området som er ambisiøs. Det foregår nå en kartlegging av disse utslippene, det arbeides med et pilotprosjekt, og det er mange elementer i denne handlingsplanen som det ikke vil være mulig å komme inn på her. Staten må kunne bidra økonomisk når det ikke er mulig å identifisere hvem som er ansvarlig for dette utslippet. Men Venstre er også opptatt av at det grunnleggende prinsipp når det gjelder opprydding, også etter PCB, er at forurenseren skal betale. En må synliggjøre kostnaden med den forurensende aktiviteten for på den måten å stimulere til omlegging av aktiviteten, samtidig som en rydder opp. På mange områder tas det også nå viktige grep for å få innsamling på områder hvor det er PCB med i bildet. Og det er en viktig del av denne offensiven – ikke bare å rydde opp, men å hindre ny forsøpling.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-12-09:
Først til villaksen. Regjeringen har allerede kvittert ut de aller fleste forslagene som kom fra det utvalget som har arbeidet med disse spørsmålene. Det har skjedd på svært kort tid. En viktig problemstilling ønsker vi å arbeide mer med, men det er gitt klar beskjed om at dette vil bli prioritert, og vi vil komme tilbake med det. Representanten Langeland lekte med idéen om tilbakesending av denne saken til Regjeringen for å få en egen stortingsmelding. Det ville med overveiende sannsynlighet ha ført til en lengre utsettelse når det gjelder handling, enn den linjen som Regjeringen har lagt seg på. Det er altså ikke grunnlag for å si at SV her har en utålmodighet som Regjeringen ikke har. Når det gjaldt det som jeg bemerket i forhold til SVs partileder, var det en undring over at det ble så høyt prioritert hos SV å bidra til en utvikling hvor miljøpartiet Venstre ble uten plass i parlamentet. Og den undringen ble koplet opp mot det sterke ønsket SV har om å få tilbake en arbeiderpartidominert regjering. Det må da være slik, selv i denne debatten, at det går an å ha et engasjement uten at en fremstår som vonbråten. Jeg er tvert imot grunnleggende tilfreds med budsjettet, har prøvd å gi uttrykk for det ved flere anledninger, og gjør nå et nytt forsøk. Når det gjelder PCB, er det en økt bevilgning til opprydding i budsjettet på 3 mill. kr. En skal satse så offensivt på et område som har vært forsømt når det gjelder innsamling, for å unngå framtidig forsøpling. Men det er helt rett som representanten Langeland gjennom sitt innlegg påpekte, at det her er behov for et krafttak. Hovedjobben må gjøres av forurenseren, men staten må bidra, ikke minst der hvor det er umulig å identifisere hvem som har ansvar for de utslippene som har funnet sted.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-12-09:
Jeg vil anbefale representantene for sentrumspartiene å stemme for forslag nr. 6, med den begrunnelse som Stoltenberg brukte da han anbefalte sin gruppe å gjøre det samme.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-09:
Det er interessant å høre at når den uforløste trangen i miljøpolitikken kommer fram på Stortingets talerstol, blir det slik som det blir mot juletider: Når krybben er tom, bites hestene. Det er tydelig det som skjer her nå. Kameratene i dette budsjettforliket er altså helt uenige om hvem som har æren for det som måtte være av miljøpolitikk. Jeg registrerte også at Venstre skyldte på Arbeiderpartiet fra denne talerstolen, men det er mulig det var feil. Det får i tilfelle representanten Kvassheim korrigere. Men jeg har et spørsmål til representanten Kvassheim, og det går først og fremst på avgiftspolitikken, elavgiften. Nå har Venstre fått gjennomslag for den økningen i elavgiften som de har kjempet for siden de kom inn i Stortinget, og mitt spørsmål er: Hvor høy vil Venstre at denne avgiften skal være? Altså: Hvis Venstre nå ikke får gjennomslag for at det blir mindre salg av elektrisk kraft, kan en vel forvente at Venstre på nytt kommer med ganske klare krav om økning av elavgiften. Jeg synes det er greit at det norske folk får greie på hvor høy Venstre synes denne avgiften til slutt skal være. Og så har jeg et spørsmål til. Det gjelder PCB-satsingen til Venstre, som er veldig slakk, faktisk helt fraværende i budsjettet. I den regionen jeg kommer fra, er et av de største miljøproblemene nettopp PCB. Vi har satt av 10 mill. kr, som et første skritt, og det er beklagelig at Regjeringen og Venstre ikke har gjort noe på dette punktet. Kan Venstre gi beskjed til Stortinget om når de ønsker å fremme forslag om dette i Regjeringen?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-09:
Regjeringen og energiministeren er veldig opptatt av alternative energikilder. Og det synes vi i Høyre er flott. Men hva er årsaken til at Regjeringen ikke satser skikkelig på forskning i budsjettet? Det skurrer litt for meg at det her ikke er samsvar mellom det de mener, og det de satser. Når det gjelder alternative energikilder, hadde jeg et spørsmål til energiministeren for ikke så lenge siden i Stortinget som gikk på bl.a. hvilken måte vi skulle få fram budskapet på. Det er klart vi kan øke bevilgningene veldig mye uten å få det resultatet vi ønsker. Vi må satse på det som det er mulig å få størst respons på, og det er etter vårt skjønn varmepumper og naturgass. Ser energiministeren det lyset som Høyre ser når det gjelder å satse offensivt på markedsføring av bl.a. varmepumper? Energiministeren er sikkert klar over at ved å erstatte ca. 10 TWh av oljefyrte anlegg med varmepumper, vil vi oppfylle Kyoto-avtalen. Her har vi altså en unik mulighet til målrettet å gå rett på det som er vår utfordring de neste årene, nemlig å oppfylle Kyoto-kravet, men da må vi jobbe på en helt annen og mye smartere måte enn det vi har sett Regjeringen har klart til nå.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-09:
La meg først starte litt med situasjonsbeskrivelsen fra representanten Hegna. Det er riktig at spørsmålet om den framtidige kraftbalansen blir mer utfordrende i et fritt kraftmarked – som Arbeiderpartiet var med og la opp til i løpet av 1990-tallet, og som også er stadfestet gjennom det nordiske kraftmarkedet. Et fritt kraftmarked betyr at en får en situasjon med knappere kapasitet. En kan ikke i hvert land ha en overdimensjonert kapasitet. Den blir fordelt og brukt, og det vil også påvirke effektsituasjonen. Det er en krevende situasjon som vi må forholde oss til. Hvis det fører til knapphet, vil det vanligvis i et fritt marked bety en prisøkning. Men det kan sjølsagt også ha med overføringskapasitet å gjøre, og det er et spørsmål som Regjeringen har tatt opp i energimeldingen. Jeg er for så vidt enig i at det finnes en del utfordringer for industrien som er knyttet til vannkraft i årene framover. Det gjør det fordi vi alle vet at de store kraftutbyggingenes tid er over. Det finnes ikke så mange store kraftutbygginger igjen å ta fatt i, og de få som finnes, er til dels svært kontroversielle. Derfor blir det mindre kraftutbygginger og opprustninger vi vil se framover. Jeg ser at Bent Hegna mener at det departementet sier om mulige sonderinger knyttet til investeringsfritak, ikke er i tråd med Stortingets anbefalinger. Jeg vil på dette punktet velge å være lydhør overfor de tolkninger flertallet i Stortinget har om et slikt vedtak.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-09:
Det er interessant at representanten Vaksdal med sin siste setning implisitt erkjenner at fallet i oljeprisene var en sterkt medvirkende årsak til de problemene vi nå har i verftsindustrien. Det kan av og til høres ut som om det er CO2-avgiften i seg selv som er årsaken til problemet. Jeg er enig i at en bør være opptatt av rammebetingelsene på sokkelen. Industrien sjøl definerte i løpet av foråret i år hva den mente var de viktigste rammebetingelsene. Der er det ikke skatt som kommer på topp. Utvikling av ny teknologi er der det aller viktigste, deretter kommer spørsmålet om et bedret regelverk sett fra industriens side, og så kommer skatt- og avgiftsspørsmålet. TBL har selv prioriert i den rekkefølgen. Regjeringen valgte i revidert nasjonalbudsjett å iverksette Demo 2000, som er et teknologiutviklingsprogram som så langt har fått en meget bra respons i næringen, og som også ser ut til å utløse atskillige midler fra industrien sjøl. Vi foreslo dessuten i vår endringer i regelverket når det gjaldt både mer forutsigbarhet i konsesjonsrunder, andelene til SDØE når det gjaldt leting i Nordsjøen, og lengden på utvinningstillatelsene, som industrien sjøl oppfatter som et svært viktig punkt. Det er punkter som industrien har betraktet som viktige, men som i liten grad har fått oppmerksomhet i den politiske debatten. Når det gjelder spørsmålet om skatter og avgifter, har Regjeringen i budsjettet valgt å redusere CO2-avgiften en del og å innrette produksjonsavgiften på en slik måte at den faktisk kan bidra til å skape flere arbeidsplasser på de felt der det er mulig. Avgiften trappes ned mest og raskest på de feltene der det er størst sjanse for at den gir økt aktivitet. I tillegg kommer det med verftsindustrien, som også representanten Akselsen var inne på tidligere. Samlet sett tror jeg at disse tiltakene vil kunne klare å bringe oss rimelig godt gjennom den vårknipen industrien nå er i. Og som jeg sa i mitt innlegg, vil det allerede fra senhøstes neste år kunne være nye tiltak på gang fra industriens side.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-09:
Jeg har merket meg at Høyre er svært opptatt av forskningsbevilgningene. Og når man hørte representanten Sanners innlegg tidligere i dag, skulle man nesten tro at Regjeringen i dette budsjettforslaget har kuttet forskningsbevilgningene kraftig i forhold til tidligere år. Det er jo ikke tilfellet. Regjeringen har tvert imot økt forskningsbevilgningene hvert eneste år i forhold til det som har skjedd under tidligere regjeringer. Så er vi da kommet i en situasjon der vi gjennom budsjettforhandlingene har fått en reduksjon av forskningsbevilgningene, men fortsatt øker forskningsbevilgningene rimelig mye i forhold til fjoråret. Så situasjonsbeskrivelsen fra Høyre kan det kanskje stilles spørsmål ved. Jeg tror forskningsbevilgningene er viktige, og jeg er innstilt på å imøtekomme merknadene fra flertallet i Stortinget når det gjelder spørsmålet om økt satsing på forskning på CO2-frie gasskraftverk. Det vil også bli reflektert i den dialogen som departementet skal ha med Forskningsrådet om bruk av midlene for neste år. Når det gjelder spørsmålet om varmepumper og varmeanlegg, er jeg enig med representanten Johnsen i at det er et viktig tema. Det har jeg også sagt til representanten tidligere i et spørretimesvar. Det er høyt prioritert fra myndighetenes side som en del av tilskuddsordningene. Det gjelder varmeanlegg i det hele tatt, for det er klart at når det gjelder å få mer energi basert på vanngående varme, eller dekke mer av oppvarmingsformålet fra andre ting enn elektrisitet, så kan det gjøres på flere forskjellige måter. Varmepumper er en viktig del av varmeanleggene. Jeg har merket meg de synspunktene representanten Johnsen har hatt på dette tidligere når det gjelder en kommersiell markedsføring av varmepumper, og tar dem med meg videre. Vi er i gang med å diskutere organiseringen av dette arbeidet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-09:
Olje- og energidepartementet har også mottatt synspunkter fra en del av fagbevegelsen omkring helse-, miljø- og sikkerhetsspørsmål på sokkelen. De er foreløpig oversendt kommunalministeren, som er den konstitusjonelt ansvarlige for den delen av virksomheten på sokkelen, sjøl om det ligger som en post i budsjettet under Olje- og energidepartementet. Mitt generelle utgangspunkt er at det hovedmål som har ligget fast, og som også kommer til å ligge fast i årene framover, er at helse-, miljø- og sikkerhetsreglene skal være ivaretatt på norsk sokkel. Jeg har ikke i dag grunnlag for å mene noe annet enn at det er ivaretatt på en tilstrekkelig måte. Når det gjelder kraftbransjen og kraftmarkedet, så skjer restruktureringen innenfor kraftbransjen svært fort også i Norge. Det er riktig at Statkraft nå gjennom de vedtak som kan bli gjort i Stortinget, kan få en finansiell styrke, som jo kan brukes på ulike måter. Én måte å bruke den på er å være en mulig offentlig eier i det framtidige, norske kraftmarkedet. Restruktureringen skjer som sagt svært fort. Kommuner og fylker selger dessverre ut kraftverk ganske raskt – og også SV er med på den dansen, ser jeg, i Akershus – de selger ut kraftverk når det passer. Det er klart at det å ha et sterkt statlig organ som kan være en viktig offentlig eier i det norske kraftmarkedet, kan være viktig i årene framover. Dette er av de ting Regjeringen har understreket i den proposisjonen som ligger til behandling i Stortinget omkring Statkrafts industrielle utvikling, og som vi sjølsagt vil være opptatt av i tiden framover.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-09:
Slik også departementet har redegjort for i nysalderingen som er framlagt for Stortinget, er det en begrenset del av midlene som blir utbetalt i løpet av 1999. Men det er klart at en god del av de pengene som ligger innunder dette kapitlet, er disponert og bundet opp gjennom gitte tilsagn. De gitte tilsagnene utgjør 100 pst. dekning av det totale disponible beløpet for tilskudd i 1999. Men også det man har hatt av overføringer fra tidligere i år, er fullt ut disponert når vi kommer til slutten av året, dersom vi nå får den forventede tildelingen, som vil skje i slutten av denne måneden.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-09:
Jeg vil gjerne få lov å kommentere noe av det som er tatt opp under debatten. Representanten Stoltenberg nevnte behovet for et nordisk system med miljøprising av energikilder. Det er et synspunkt jeg uten videre er enig i. Det kan sjølsagt gjøres på flere måter, men målet må være å prise de forurensende energikildene på en riktigst mulig måte. Det har også i dag vært gjort et poeng av kraftimport, og jeg har vært inne på at et åpent og fritt kraftmarked gjør marginene knappere. Men la meg for ordens skyld få lov å nevne at vi i 1999 ikke blir netto kraftimportør, men derimot netto krafteksportør på ca. 1,7 TWh – altså ikke en netto importør av kullkraft, slik Arbeiderpartiets talere har prøvd å gjøre et poeng av i dag. I tillegg – som kanskje også en kommentar til representanten Gjul – kan jeg jo si at i år, for første gang på flere år, vil det faktiske forbruket av elektrisitet gå ned. La meg også få lov å kommentere det som ble sagt her om aktivitetsnivået når det gjaldt oljeproduksjon. Det er klart at de beslutningene som bestemmer oljeproduksjonen de neste to årene, som jo er toppen på oljeproduksjonen, ikke ble tatt i går. De ble heller ikke tatt i fjor høst, men de ble tatt flere år tilbake. Det er ikke noe forsøk på å prøve å skylde på noen, det er bare et ubestridelig faktum. La meg i den forbindelse si når det gjelder det som representanten Stoltenberg sa i en replikkveksling med miljøvernministeren, at det ville ha vært en fordel om Arbeiderpartiet, i dette tilfellet, kunne ha innrømmet at den toppen av oljeproduksjonen som vi kommer til å se de neste to årene, ikke ble ble lagt av denne regjeringen, men den ble lagt under Arbeiderpartiets regjeringsperiode. La meg også få lov å si et par ting om gass. Regjeringen ser positivt på økt bruk av gass innenlands, særlig gjelder det til formål i transportsektoren og i industri. Vi har hatt en dialog når det gjelder Hordaland Olje- og Gassenter. Jeg synes at de viser et godt og aktivt engasjement på dette området, og de har også til behandling søknader om offentlig støtte til flere prosjekter som angår industri og transport. Flere av de søknadene er interessante. Men det er søknader som sjølsagt må gå gjennom en vanlig søknadsbehandling i NVE, og som må basere seg på de samme kriterier som for øvrige offentlige tilskudd, bl.a. at det er en stor del egenfinansiering, og at det er god kvalitet på søknadene. La meg også til slutt nevne Statkraft. Jeg er enig med representanten Hegna i at vi bør styrke Statkrafts finansielle muligheter. Derfor synes jeg det er positivt at det nå er mulig å få konvertert hele det lånet Statkraft har. Regjeringen har også gått inn for å utvide låne- og garantirammene for Statkraft med 10 milliarder kr. I den forbindelse har vi tatt et ekstraordinært utbytte, som er høyt, og jeg ser, i likhet med representanten Hegna, behovet for en mer langsiktig utbyttepolitikk for Statkraft. Det tar vi sikte på å fastsette i løpet av neste år. Men jeg blir en smule overrasket over den kritikken som lå innbakt i representanten Hegnas utsagn om utbytte, ettersom han i dag kommer til å stemme for akkurat det samme utbyttet.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-12-09:
Det er ingen tvil om at Regjeringen tar ansvar for den politikken Regjeringen fører. I et land med pressefrihet er det slik at det ikke er den som blir intervjuet, som velger overskriften på et intervju. Det synes jeg også vi må kunne ha med oss i denne debatten. Jeg synes likevel det må være lov fra Regjeringens side, når man blir utsatt for massiv kritikk fra en forsker, som man ble i Dagsavisen en dag eller to før, å peke på at en del av de forholdene som kritiseres, er områder hvor Regjeringen opprinnelig ønsket å gå lenger enn det Stortinget ønsket å være med på. Jeg synes at det er å bagatellisere de endringene som har skjedd innenfor miljøpolitikken, når man sier at det nesten ikke har skjedd noe, og at forventningene overhodet ikke er oppfylt. Det er ikke noen tvil om at man bl.a. innenfor området grønne skatter og i skattesystemet, fra røde til grønne skatter, har skjedd en rekke ting under denne regjeringen som er viktige. Det siste bidraget, som vi gledelig nok har fått støtte fra Arbeiderpartiet til, er å øke elavgiften. Samtidig har vi også tidligere fått tilslutning til å innføre sluttbehandlingsavgift på avfall, som ikke minst er viktig i forhold til utslipp av den klimafarlige gassen metan. Vi har også kommet atskillig lenger når det gjelder å avgiftsbelegge enkelte helse- og miljøfarlige kjemikalier. Jeg tror også det er grunnlag for å si at det er en annen offensiv i forhold til rovviltpolitikken under denne regjeringen. Det er ingen tvil om at satsingen både på forebyggende tiltak, utprøving av forebyggende tiltak i praksis og ikke minst satsingen på bestandsregistrering, er en annen og mer offensiv satsing. Det er også foretatt en rekke tiltak for å dempe konfliktene mellom samfunn som har de store rovdyrene, og sentrale myndigheter. Det er samtidig ikke noen tvil om at en mindretallsregjering i en del sammenhenger må finne kompromisser med Stortinget. Det som imidlertid er nytt under denne regjeringen, er at Regjeringen i en rekke saker på miljøområdet ville vært villig til å gå lenger enn det Stortinget er.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-12-09:
Det er ikke helt riktig at jeg ikke rakk å nevne klimapolitikk i mitt innlegg, jeg var så vidt inne på det under det som går på satsing på energi- og klimaplaner på kommunalt nivå, som vil være et viktig bidrag til å nå de forpliktelsene Norge har påtatt seg, og som vi har all god grunn til å tro og håpe vil bli strengere i årene foran oss. I tillegg har Regjeringen satset spesielt på tiltak i forhold til våtorganisk avfall i dette budsjettet, fordi vi vet at utslipp av metan er et betydelig bidrag til de norske klimagassutslippene. Nå tilhører ikke jeg dem som bruker Kjell Aukrusts navn som et skjellsord – snarere tvert imot. Men jeg tror nok at de forskningsresultatene vi nå har fått på bordet, først og fremst understreker viktigheten av at vi i klimapolitikken og klimadebatten tar føre var-prinsippet på alvor. Det er dessverre slik at vi ser at problemer knyttet til endring av klimaet, kommer, og det er dessverre overveiende sannsynlig at menneskeskapte utslipp er en del av årsaken til det. Det er de utslippene vi har muligheten til å gjøre noe med. Derfor er det viktig at vi både av hensyn til land i andre deler av verden som kanskje vil bli enda hardere rammet av eventuelle klimaendringer enn det Norge vil bli, og ikke minst av hensyn til de utfordringene vi vil stå overfor hvis vi velger ikke å gjøre noe med dette, tar disse problemene på alvor. Det er heller ikke slik at dette er noe som Norge står alene om. Det er ikke slik at Norge er en isolert øy, det eneste landet hvor man setter inn tiltak mot klimaendringer. Med en framforhandlet Kyotoprotokoll og med en sterk politisk vilje til å sluttføre forhandlingene i løpet av det kommende året og ratifisere protokollen vil bedrifter i alle de rike landene bli stilt overfor klare krav om at de må få ned utslippene.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-12-09:
Jeg har tillatt meg å peke på at det på en rekke områder fra Regjeringens side har vært et ønske om å gå lenger enn det man har fått flertall for i Stortinget. At representanten Jan Tore Sanner velger å tolke det som at jeg skylder på Stortinget, får stå for hans egen regning. Konkrete eksempler er utbygging av Øvre Otta, det er Regionfelt Østlandet, og det er ikke minst prinsippet om at alle klimagassutslipp skal møte en kostnad f.eks. gjennom en gjennomgående CO2-avgift. Så etterlyses det initiativ fra Regjeringen når det gjelder opprydding i PCB. Jeg må si at deler av kritikken som reises, er jeg overrasket over, i første rekke fordi det virker som om en del av kritikken tar avstand fra prinsippet om at forurenseren skal betale. En del av kritikken baserer seg utelukkende på mål, hvor mye penger som går til PCB-opprydding over offentlige budsjetter. Og jeg må si at jeg blir ganske skremt med tanke på at det ser ut til – i hvert fall en del mener det – at all opprydding skal foregå på statens regning. Bare for opprydding av PCB i marine sedimenter tyder foreløpige overslag på at det kan dreie seg om et sted mellom 5 og 15 milliarder kr. For meg er det viktig at prinsippet om at forurenseren skal være med og betale og bidra til opprydding der det er mulig å identifisere en forurenser, må ligge til grunn også her. Vi vet at denne type opprydding er komplisert og dyr, og derfor har vi satt fart i forberedelsene til å rydde opp i de områdene som er verst forurenset. Men vi har erfaringer, bl.a. fra opprydding utenfor Haakonsvern i Bergen, som viser at selv den ti millioners påplussingen som var foreslått fra Høyre og SV, er en brøkdel av den summen som går til å rydde opp i ett enkelt tilfelle. Derfor håper og tror jeg at det er enighet om at prinsippet om at forurenseren skal betale, ligger til grunn, og at vi både må rydde opp og hindre nye utslipp, slik Regjeringen har lagt opp til.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-12-09:
La meg først få lov å si at jeg er litt overrasket over framstillingen av Norges rolle i forbindelse med WTO-forhandlingene, først og fremst fordi miljøhensyn faktisk var en viktig del av mandatet og det den norske delegasjonen jobbet for. La meg nevne noen få eksempler. For det første pågår det nå en ganske sterk internasjonal maktkamp som går på at man ikke skal sluttføre forhandlingene om handel med genmodifiserte organismer og varer som inneholder det, gjennom Biodiversitetskonvensjonen, men at dette faktisk skal flyttes inn i WTO-forhandlingene. Det er ikke noen tvil om at det ville være veldig uheldig, med et miljøutgangspunkt. Dette har Norge en meget klar holdning til, og har også spilt en klar rolle i forhold til å unngå det. Fra norsk side har vi også lagt vekt på viktigheten av at miljøanalyser skal ligge til grunn i hele WTO-arbeidet, og vi har ikke minst stått hardt på prinsippet om at WTO ikke skal være overordnet internasjonale miljøavtaler. Jeg er nok litt, kanskje ikke overrasket, men jeg setter et spørsmålstegn ved den holdningen som går på at det er bra at man ikke kom fram til en løsning, for det er dessverre slik at de som taper mest på at det ikke finnes internasjonale kjøreregler for handel, ikke er de rike, men de fattigste landene. Når det så gjelder PCB, vil jeg ikke forskuttere forslag som kommer i revidert nasjonalbudsjett. Jeg vil også si at jeg er glad for den oppmerksomheten som Naturvernforbundet gjennom sine tokt de siste par somrene har bidratt til i lokalsamfunn. Men jeg må likevel få lov å antyde at hoveddelen av de opplysningene de har lagt på bordet, er opplysninger de har hentet fra SFTs egen gjennomgang av hvor det finnes denne type forurensninger. Det er nettopp den delen av arbeidet vi nå prioriterer. Vi prøver å få på bordet en oversikt over hvor de mest forurensede stedene er, og få på plass en god plan for opprydding der.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-12-09:
Jeg er ikke enig i en framstilling som går på at vi skulle ha tapt de fleste sakene vi har foreslått i Stortinget. Men det er ikke noen tvil om at i motsetning til under forrige regjering, er det en del saker hvor Regjeringen er villig til å gå lenger i miljøvennlig retning enn det stortingsflertallet er, og det må det være lov å peke på. Jeg tror det kreves veldig stor grad av kreativitet for å stille spørsmålstegn ved om miljøet faktisk har tapt på den beslutningen som er fattet i de sakene, at det skulle gå fram, men la det ligge. Mitt hovedpoeng er at det må være lov for en statsråd og for en regjering som blir kritisert av forskere på konkrete områder hvor man faktisk har hatt et annet standpunkt enn det stortingsflertallet hadde, å gjøre oppmerksom på det. Så er det blitt stilt en del spørsmål underveis i debatten som jeg ikke har rukket å svare på. La meg bare veldig kort benytte anledningen til også å kvittere ut litt av det Jan Tore Sanner spurte om når det gjaldt atomopprydding i Russland. Det er ingen tvil om at ikke minst den økonomiske situasjonen i Russland har gjort en del av dette arbeidet vanskeligere enn vi hadde håpet det skulle være. Det som ligger innenfor budsjettet i dag, er spesielt viktig i forhold til konsekvensvurderinger av eventuelle ulykkesscenarier ved atomanlegget i Majak, og ikke minst i forhold til opprettelse av en internasjonal database for radioaktivitet i de nordlige havområdene. For ikke så veldig lenge siden tok jeg over som leder for Barentssamarbeidet når det gjelder miljø. En av de sakene jeg håper at jeg skal kunne få brukt denne lederperioden til, er å ha nær kontakt med bl.a. EU-landene for å skape en internasjonal forståelse for at det trengs et spleiselag for å få ryddet opp i de store miljøproblemene i Nordvest-Russland, også når det gjelder atomopprydding.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-12-09:
La meg bare kort kommentere noen av de innleggene som har vært i debatten. Jeg er enig med representanten Gunn Karin Gjul i at 1990-tallet startet med stor optimisme på miljøområdet, men jeg både håper og tror at det ikke er grunn til å være like skuffet som det representanten gav uttrykk for at hun var over tilstanden på slutten av 1990-tallet. Det er bl.a. gjort undersøkelser i norske aviser som viser at miljøproblemene og miljøspørsmål antakeligvis har større medieoppmerksomhet i dag enn de har hatt på veldig lenge. I tillegg er mitt inntrykk at selv om kanskje miljøinteressen har snudd noe, er det helt klart en økende interesse for spørsmål som bl.a. ligger i skjæringsfeltet mellom helse og miljø. Folk er i økende grad opptatt av helse- og miljøfarlige kjemikalier, tilgangen på ren mat, og det er ikke noen tvil om – tror jeg – at spesielt forbrukersiden er i ferd med å bli langt mer obs på miljø og miljøkriterier ved valg av produkter enn det vi opplevde for ti år siden. Så jeg håper og tror at bildet ikke er fullt så mørkt som det representanten gav uttrykk for. Jeg skal ikke gå i polemikk når det gjelder slakt eller ikke, men la meg bare veldig kort opplyse om at den rapporten som Framtiden i våre hender la fram, ikke hadde et eneste tall som var nyere enn fra 1997. Så i den grad det er en slakt av Regjeringens miljøpolitikk, må det eventuelt være av en regjering som var før denne. Jeg registrerer også at det er kritikk fra miljøbevegelsen. Og det skulle bare mangle – det er jobben deres. Jeg håper og tror at vi aldri får en regjering som unngår kritisk søkelys fra miljøorganisasjonene. Men det jeg har etterlyst, er at de i tillegg har et bevisst forhold til at en del forslag fra Regjeringen også trenger aktiv lobbyisme i Stortinget for ikke å bli svekket i Stortingets behandling. Uansett hva man måtte håpe og tro, har jeg ikke registrert en eneste miljøbevegelse som har kritisert oss så hardt at de samtidig har ytret ønske om å få Arbeiderpartiet, eller for den saks skyld Høyre, tilbake i regjeringsposisjon.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Representanten Røtvei tar opp en meget alvorlig problemstilling knyttet til det omstendelige regelverket og den omstendelige planprosessen som man i dag har for å få realisert prosjekter innen norsk samferdsel. Det er åpenbart at det er en utfordring for oss alle, og jeg vil ikke påta meg her fra Stortingets talerstol i løpet av en replikk å skissere hvorledes man bør gjøre det. Men én ting tror jeg i hvert fall er ganske åpenbart, og det er at det må være en større sammenheng mellom de ressurser vi setter inn i samferdselssektoren, og det planverket vi har. Det har nok vært en tendens til at man har hatt ganske store ambisjoner knyttet til utbyggingen av samferdselssektoren. Men viljen til å bevilge de nødvendige ressursene har ikke vært til stede. Det er åpenbart at dette på sikt også i inneværende periode kan ha ført til at man har fått en ineffektiv bruk av de ressursene som man har. Dette er kanskje noe vi bør legge vekt på når vi kommer fram til Nasjonal transportplan. Da får vi sette inn de ressurser vi har, men samtidig også legge inn de prosjektene som vi vil realisere, og så tilføre en strøm av ressurser som er fornuftig i forhold til de mål vi har satt oss for utbyggingen. Så berørte representanten Røtvei et annet problem, nemlig bruken av statlig reguleringsplan. Det er ikke så lett for Høyre, og kanskje ikke for noen av oss, å overprøve lokale vedtak her. Men jeg må si at i de årene jeg har vært i Stortingets samferdselskomite, har det slått meg at vi på noen områder kanskje burde ha gjort det. Det gjelder spesielt de områdene hvor dette åpenbart har en nasjonal betydning, og hvor lokal mangel på evne til å gjøre vedtak hindrer utbygging av samferdselsprosjekter av vesentlig betydning. Mitt svar til Ola Røtvei på det siste spørsmålet er: Ja, der hvor det åpenbart er av nasjonal interesse, vil Høyre være med på det.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Det er riktig at Høyre har kuttet en del distriktsmidler for å finansiere samferdselssektoren. Men samtidig må jeg si at vi faktisk er i ganske godt selskap. Jeg står her med budsjettet for inneværende år. Når det gjelder regional næringsutvikling i fylker og kommuner, har sentrum/arbeiderparti-samarbeidet kuttet 20 mill. kr, når det gjelder det regionale samordningstilskuddet har dere kuttet 15 mill. kr, når det gjelder nasjonale program og tiltak for regional utvikling har dere kuttet 23 mill. kr., når det gjelder Statens nærings- og distriktsutviklingsfond har dere kuttet 10 mill. kr, og når det gjelder Statens nærings- og distriktsutviklingsfond og fylkeskommunene har dere kuttet 17 mill. kr. Sannheten er at dere har gjort nøyaktig det som Høyre har påpekt i mange år, nemlig at det er mye bedre å investere i samferdselssektoren, for samtidig har dere økt investeringene i samferdselssektoren – nettopp det samme som vi har hevdet, at det er mye bedre å drive distriktspolitikk på denne måten, investere i infrastruktur som er konkurransenøytral, hvor alle får fordel av det, og hvor den som er dyktig, kan utvikle seg videre. Dere har gjort akkurat som oss, og vi er enig i det. Så kan man diskutere graden av det hele. Ofte får man inntrykk av at når det gjelder distriktsutbyggingsmidler, så går de bare til Distrikts-Norge. Jeg har derfor tatt med meg en graf til representanten Sahl, og den høye søylen som representanten Sahl ser der, er altså Oslo. Det er altså ikke slik at størstedelen av distriktsmidlene i Norge går til distriktene. Det går en betydelig del til sentrale strøk også. Selv om man kutter, kutter man ikke bare i midlene til Distrikts-Norge, slik sentrum prøver å fremstille, man kutter generelt, noe som også vil ramme byene våre.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Beklager!
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Først når det gjelder Posten, som representanten så vidt var inne på. Jeg sa faktisk i mitt innlegg at det muligens var riktig å øke statens kjøp av posttjenester. Men jeg savner i grunnen en begrunnelse for hvorfor man gjør det. Hva er det som gjør at man skal øke disse? Når man ser hvordan den økningen er finansiert, nemlig i virkeligheten ved å ta egenkapital fra Postbanken, er det en engangsoperasjon som selvsagt tilsier at man må komme tilbake med en annen finansieringsløsning for neste år. Mitt poeng var at hvis man ønsker å gjøre noe med Posten knyttet til dette, og hvis man mener at det er for lite ressurser til Posten for å gi de basistjenester som vi alle er på jakt etter, ja så legg det fram, forklar hvorfor de må økes, så kan vi diskutere det, og ikke finansier det på en slik måte som dette, som jeg synes er temmelig på kanten av det man burde gjøre, fordi det i virkeligheten betyr at man ikke har tatt høyde for det i budsjettet, man har brukt egenkapitalpenger for å finansiere den delen. Jeg skal garantere representanten Myrvoll at hvis det er diskusjon om basistjenester i Posten, og hvis det i framtiden viser seg at man må gå til økt kjøp av tjenester, skal Høyre stille opp. Når det gjelder teletjenester, har Høyre også vært på akkurat samme linje – der hvor vi har definert basistjenester, ønsker vi å være med. Men jeg er ikke sikker på at den beste måten å gjøre dette på, er gjennom monopoler. Så når det gjelder jernbanen: Det gleder meg virkelig at det går bra. Men vi innrømmer at vi gir større prioritet til veisektoren. Vi tror det er viktigere for Norge, og vi tror det er viktigere for Distrikts-Norge. Det går ikke jernbane overalt i dette landet. Vi har prioritert dette helt bevisst, fordi vi tror at det er på det området vi kan få den største gevinsten når det gjelder næringslivskostnader – og det er viktigst for Distrikts-Norge.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-12-09:
Hvis representanten Schjøtt-Pedersen har behov for det, skal jeg skryte av at dere har greid å plusse på 60 mill. kr. Dere har tatt 10 mill. kr fra Luftfartsverket, og dere har tatt 30 mill. kr fra Jernbaneverket. Flott! – jeg skulle gjerne sett at det var langt mer ressurser i samferdselssektoren, for det tror jeg faktisk det er et ganske stort behov for. Så det skrytet skal dere ha – bra! Da jeg hørte representanten Schjøtt-Pedersens innlegg, føk faktisk milliardene: Oslopakke 1, Oslopakke 2, Bjørvika og det hele. Jeg summerte raskt i hodet, og det blir rimelig mange penger av dette. Representanten Røtvei hadde en replikk til meg om forholdet mellom planer og ressurser, som jeg skal si noe om. Når vi summerer alt sammen, skal det i hvert fall bli interessant å se hva resultatet blir når vi kommer til behandlingen av Nasjonal transportplan, hvor Arbeiderpartiet vil legge seg når det gjelder rammen, i forhold til det Schjøtt-Pedersen nå la opp til. Men la meg ta et lite eksempel knyttet til nettopp det spørsmålet som nå er reist om Bjørvika. Vi har altså i dag kjempeproblemer når det gjelder Drammenspakken. Vi har betydelig problemer med å finansiere E18 i Aust-Agder. Vi har betydelige problemer med finansieringen av E39. Vi har faktisk ingen åpen stamvei, helårsvei, mellom Norges to største byer, Bergen og Oslo – altså har vi mangel på ressurser. Og da blir mitt spørsmål til Schjøtt-Pedersen: Hvorfor i alle dager skal vi da bruke sårt tiltrengte samferdselsmidler for å bygge Norges dårligste nytte-kost-prosjekt i Bjørvika? Hvorfor skal vi bruke samferdselsmidler til det når vi har en mengde prosjekter som er langt, langt bedre? Jeg trodde faktisk det var slik at det i Bjørvika skulle være byutvikling som var knyttet til tunnel. Det kan da ikke være slik at det er samferdselsmidler som skal finansiere byutviklingen i Bjørvika?
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Komiteens leder var innledningsvis inne på behovet for økt satsing på investeringssiden og da spesielt på vegsiden. Det betyr at en må få planavklaringer innenfor samferdselssektoren, og de avklaringene tar nå etter hvert stadig lengre tid. Jeg har for spøk sagt en del ganger at ikke noe er så grundig utredet i dette landet som vegprosjekt. Det har etter hvert blitt en sannhet. Vi har nå fått en tiårs planhorisont innenfor samferdselssektoren, og det tror jeg trengs. Det ser faktisk ut til – for en del prosjekt i alle fall – at tiden går med. Det gjelder spesielt dette med å få traséavklaringer gjennom konsekvensutredninger og kommunedelplaner, og kanskje særlig i de tilfeller hvor fylkesmannen har innsigelser og det blir behandling på departementsnivå. Høyre står sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i en merknad i budsjettinnstillingen hvor vi faktisk pålegger Regjeringen å sørge for å få ned saksbehandlingstiden på departementsnivå. Samtidig tror jeg nok også at vi har behov for en grundig gjennomgang av plansystemene på ulike nivå. Spørsmålet mitt blir: Har representanten Nilsen, komiteens leder, gjort seg noen tanker om hvordan vi kan få et mer rasjonelt plansystem? Og i tillegg: Er Høyre innstilt på at vi kanskje kan bruke statlige reguleringsplaner i større grad enn det vi har gjort hittil, i tilfeller hvor det dreier seg om prosjekt som er av spesiell nasjonal betydning?