Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2020-05-12:
Nasjonal helse- og sykehusplan peker på veien videre de neste fire årene for vår felles helsetjeneste. Et sentralt område i så måte er psykisk helsevern. Koronaepidemien har utfordret helsetjenesten vår på nesten alle måter, også innenfor psykisk helsevern og rus. Det er bra at statsråden har forsøkt å gi signaler om å skjerme dette tilbudet så godt som mulig, men vi vet likevel at aktiviteten har falt, at lavterskeltilbud har blitt stengt, og vi risikerer at flere derfor får større utfordringer nå og i tiden framover, og i verste fall vil vi kunne finne dem igjen i selvmordsstatistikken. Det er bra om flere får god hjelp der de bor, men noen trenger også mer omfattende oppfølging og hjelp. Sengeplasser innen psykiatrien har de siste tiårene blitt bygd ned med flere tusen plasser. Det har vært en riktig dreining at man har gått fra spesialisthelsetjenesten til kommunen, og at folk kan få en oppfølging der de bor, men vi må spørre oss om ikke dette nå kanskje har gått for langt, eller i hvert fall langt nok. Under denne høyreregjeringen har vi altså fått 800 færre sengeplasser i psykiatrien. NRK kunne i januar i år melde om at Sykehuset Østfold fikk inn så mange pasienter innen psykisk helsevern at de måtte ta i bruk kontorer for overnatting. Tillitsvalgte varslet at de så pasienter som ble skrevet ut altfor tidlig og ansatte som sluttet fordi de ikke orket lenger. I november 2018 meldte NRK at psykiatrisk klinikk ved Sandviken sykehus i Bergen hadde hatt over 300 korridorpasienter det året. Da uttalte klinikkdirektøren i Helse Bergen at «det å ligge i en korridorseng er skrekkelig, men hvis alternativet er at de tar livet av seg, er dette bedre». I tillegg vet vi at f.eks. Finnmarkssykehuset på grunn av manglende økonomi har måttet avvikle oppsøkende team innen psykisk helsevern, tiltak som kan forebygge behov for nettopp innleggelse. Allerede i fjor fremmet Arbeiderpartiet forslag om å stoppe nedbyggingen av ytterligere sengeplasser. Andre opposisjonspartier hadde lignende forslag. Løfter gitt om den gylne regel er ikke blitt fulgt opp av denne regjeringen. Det går ut over noen av de mest sårbare. Og sammen med SV og Senterpartiet fremmer vi i dag nye forslag rundt å stoppe denne nedbyggingen av sengeplasser, i tillegg til en reell opptrappingsplan for psykiatrien. Dessverre stemmer regjeringen og Fremskrittspartiet imot, på tross av at helseministeren i sitt innlegg er tydelig opptatt av denne gruppen. Et annet felt som jeg har lyst til å snakke litt om, er rehabilitering. Helsedirektoratet kom i 2018 med en rapport om rehabilitering. SAMDATAs analysenotat nr. 8/2018 sa bl.a.: «De siste årene har det vært en gradvis reduksjon i antall pasienter som har mottatt rehabilitering i spesialisthelsetjenesten.» Samtidig fastslo rapporten at det er vanskelig å spore tilsvarende oppbygging i kommunehelsetjenesten, som for rus og psykiatri. Det er bra dersom flere kan få god hjelp der de bor, men det ikke bra om – og når – flere faller mellom to stoler. God rehabilitering er bra for livskvaliteten til den enkelte, og i mange tilfeller er det også svært lønnsomt for samfunnet når folk kan klare seg bedre selv, når folk kan stå lenger i arbeid. Jeg er bekymret for at denne regjeringen ikke tar habilitering og rehabilitering på stort nok alvor, verken i ny nasjonal helseplan eller i dagens forslag til nytt revidert nasjonalbudsjett. Koronaepidemien skaper også nye behov for mer rehabilitering. Både lunger, hjerte og den fysiske og psykiske helsen kan få en alvorlig trykk for dem som blir hardt rammet av viruset. Da jeg for kort tid siden stilte helseministeren et skriftlig spørsmål om regjeringens plan for opptrening av denne gruppen, var svaret hans – kort oppsummert – at dette hadde ikke han eller helsevesenet tid til å jobbe med akkurat nå. Med regjeringens forslag til kommuneøkonomi i revidert blir i hvert fall ikke kommunene satt bedre i stand til å ta dette løftet, og vi risikerer bare at enda flere som trenger god opptrening, faller mellom to stoler: den statlige og den kommunale. Til slutt vil jeg snakke litt om legemiddelmangel. Vi har hatt en eksplosiv økning på det feltet de siste årene, fra 191 tilfeller i 2016 til 1 245 tilfeller i år, og vi forventer en ny økning i inneværende år. Arbeiderpartiet fremmet i fjor et eget forslag for å ta tak i det som handler om sårbarhet i forbindelse med legemiddelmangel. Dessverre stemte regjeringen og Fremskrittspartiet ned det forslaget. Jeg ser at det nå vil bli tatt noen grep i revidert budsjett. Det er bra at man nå følger opp noen av de forslagene Arbeiderpartiet hadde i fjor. Det er synd at vi har mistet et år på veien. Jeg synes også det er synd at regjeringspartiene i dag ikke støtter de forslagene som opposisjonen fremmer for å ta ytterligere tak når det gjelder å ruste oss mot den sårbarheten vi nå står overfor, med tanke på legemiddelmangel i tiden framover.