trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-24:
Med den bekymring som alle talere gir uttrykk for i denne debatten om ikke minst respekten for politiets arbeid på vinningskriminalitetsområdet, hadde jeg kanskje ventet en litt mer offensiv statsråd. Jeg har lyst til å spørre henne særlig om en problemstilling som bl.a. representanten Lundteigen var inne på. Undersøkelsen viser at det er stor forskjell i oppklaringsprosent mellom politidistriktene, og det er ikke mulig å si at det skyldes ressursmessige forskjeller. Hvorfor er det ikke gjort noe med det før? Hvorfor bruker man ikke den styringsrett og instruksjonsrett departementet og direktoratet har, til å overføre erfaringer fra et distrikt til et annet – distrikter som har satt ned særlige grupper, og som bruker særlige metoder for å forfølge både den stedlige og den grenseløse vinningskriminelle? Hvorfor er dette ikke gjort? Statsråden kan ikke lenger ha det faste svaret, at dette er et ressursspørsmål som man kommer tilbake til i budsjettet. Det kan man nå ikke svare. Jeg spør altså om noe annet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-24:
Jeg merket meg også den delen av innlegget, om et møte før sommerferien med de berørte direktorater osv., men da brukte man uttrykket at det var viktig å få høre «status». Men den kjenner vi jo, denne rapporten fra Riksrevisjonen gir statusen på mange måter. Det vi imidlertid alle er misfornøyd med, er mangel på resultater og at noen distrikter er så gode, mens andre er rett og slett elendige. Vi spurte til og med i møtet med Riksrevisjonen om det var særlig bydistrikter, sentrale distrikter, som gjorde det godt. Det var det heller ikke. Det var ikke noe mønster i dette, verken ressurser eller geografi var avgjørende, som også representanten Lundteigen sa. Da undrer jeg meg: Hvorfor gir man ikke da rett og slett ordre om at noe må gjøres der politimesteren ikke gjør det? Det kan ikke bare være et opplærings- eller ressursspørsmål, men rett og slett et spørsmål om vilje til å benytte nye og andre metoder. Kanskje man tenker litt for gammeldags.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-24:
Som sakens ordfører har jeg bare et par bemerkninger til slutt. I tråd med forrige innlegg er det avgjørende viktig at kommunikasjonen mellom selskapene og statsråden i alle falle er åpen, er tilgjengelig for allmennheten, og det gjør at reglene for saksrelevant journalføring blir desto viktigere å overholde i slike saker. Jeg ser at det kan være vanskelig når kommunikasjonen får litt – kall det – nye former, SMS og telefonsamtaler. Men loven er klar på dette punkt: Saksrelevant informasjon formidlet på denne måten skal være offentlig tilgjengelig uten unødig opphør, altså uten bruk av unødvendig tid, det vil si så langt det er mulig samme dag eller dagen derpå. Det skjedde ikke i denne saken, og det er ikke første gang vi påpeker at her har det vært svikt i forvaltningen. Bare en liten vurdering til hva som er relevant å ta med i en innstilling – det er jo en stortingsintern sak – men jeg vil bare si at kontrollkomiteen har en spesiell arbeidsform; at vi bruker høringer som en viktig del av vår saksbehandling. Da vil det være galt overfor Stortinget om vi ikke i innstillingen også tok med forhold som er tatt opp under høringen, selv om det ikke er omtalt i dokumentet fra Riksrevisjonen, for Stortinget har krav på å få innsikt også i vår saksbehandling i komiteen. Derfor mener jeg at omtalen av en insident fra 2012, som var tatt opp under høringen, hører hjemme i innstillingen, selv om rapporten fra Riksrevisjonen formelt sett bare er avgrenset til 2010. At vi også gjennom innstillingen får innblikk i en uenighet i regjeringen om forholdet til Posten og postdirektivet, er bare interessant, og det hører også med. Det er nyttig at Stortinget får informasjon også om den forvirringen som hersker i regjeringen på dette området.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Det har vore tvingande nødvendig med eit formalisert samarbeid om informasjon mellom politiet og kriminalomsorga. Det slo òg saksordføraren på ein veldig god måte fast. Det er viktig for oss alle å få eit verktøy for å førebyggje, forhindre og kjempe mot kriminalitet. INFOFLYT-systemet, som blei oppretta i 2005, skulle vere eit system for gjensidig utveksling av informasjon mellom kriminalomsorga og politiet/påtalemyndigheita. Systemet skulle bl.a. gje kriminalsorga eit betre grunnlag for å sikkerheitsvurdere varetektsfengsla og dømde. Informasjonen som blir registrert, gjeld innsette som ein antek vil utgjere særleg rømmingsfare, fare for anslag utanfrå for å bistå til rømming, gisseltaking og fare for ny og særleg alvorleg kriminalitet. Det gjeld òg innsette med spesielt beskyttelsesbehov og innsette som kan ha tilhørsel til organiserte kriminelle nettverk. Det er ingen som er ueinig i at dette er eit viktig arbeid. Men kriminelle har òg rett på personvern, og når det gjeld ei slik type registrering og overføring av informasjon, er det viktig at det blir gjeve via ein lovheimel. Systemet blei etablert på bakgrunn av formålsvedtaket i straffegjennomføringsloven § 2 om å førebyggje kriminalitet, og kriminalomsorga har meint at dette vedtaket gav lovheimel til systemet. Det er ikkje så rart ettersom det lyder: «Straffen skal gjennomføres på en måte som tar hensyn til formålet med straffen, som motvirker nye straffbare handlinger, som er betryggende for samfunnet og som innenfor disse rammene sikrer de innsatte tilfredsstillende forhold.» I ein velfungerande rettsstat er personvern og førebygging av kriminalitet to veldig viktige pålar. Derfor er det bra å sjå at statsråden tek Sivilombudsmannens kritikk på alvor. Det er i alle si interesse å ha eit velfungerande og sikkert system, og både politi og kriminalomsorg ønskjer ein trygg og anvendeleg struktur. INFOFLYT-utvalet, som vel i desse dagar legg fram si innstilling, blei gjeve eit breitt og viktig mandat til å vurdere bl.a. heimelsgrunnlaget. Mens det arbeidet har føregått, har ein brukt heimelen i § 2 som grunnlag for INFOFLYT, noko ein òg bør gjere fram til eventuelle endringer kjem på plass. Det er ein samla komité som seier at vi ikkje ønskjer å stanse bruken av registeret i påvente av ein heimel. Derfor vil eg òg understreke at det er ein samla komité som ventar at heimelsgrunnlaget blir bringa i orden, og at departementet prioriterer dette arbeidet svært høgt.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Jeg tror det aller første jeg skal gjøre, er å gi honnør til komiteen for å ha gjort en god og ikke minst nødvendig jobb. Kanskje det mest oppsiktsvekkende i denne saken er at de to foregående justisministrene ikke har sett seg tjent med eller i hvert fall har valgt ikke å ta tak i denne saken, som er såpass prinsipielt viktig når det gjelder personvernavgrensningene. I så måte synes jeg det er bra og godt å høre at de to representantene fra komiteen som har hatt innlegg, har vært tydelige på nettopp det. Jeg registrerer heldigvis at også justisministeren nå åpenbart ser at de manglene som andre har påpekt, er ting man er nødt til å gjøre noe med. For min del har jeg et ønske om å utfordre justisministeren på to forhold som jeg håper hun tar med seg i det videre arbeid med INFOFLYT. At INFOFLYT er kommet for å bli og er nødvendig og godt i visse sammenhenger, er det ingen tvil om. Men allikevel, som representanten Christensen sa i stad, har også kriminelle krav på personvern. Det som er viktig for min del, er å utfordre justisministeren på å sørge for at man fullt ut ivaretar EMK og personvernet som der tydeliggjøres. Alt annet vil på en måte gå ut over det vi ønsker å oppnå, ryddighet og en struktur på den som er forsvarbart fra alle sider – ikke bare fra staten mot de kriminelle, men det er også sånn at selv kriminelle i Norge har rettigheter. I tillegg er det en annen avgrensning som jeg synes er viktig å påpeke, og det er: Hva med informasjon som blir skaffet til veie gjennom INFOFLYT-systemet som gjelder tredjepart? Her håper jeg også at justisministeren vil ta med seg en bekymring og sørge for at den også avgrenses. Jeg vil jo tro at besøkende eller andre som er involvert i de 50–190 personene som det har vært referert til her, har et ønske om at det man snakker om, ikke automatisk kommer andre til del. Så en avgrensning mot tredjepart synes jeg er svært viktig, og jeg håper også at statsråden tar det med seg. Så er det ett moment som man ikke har vært inne på. Selv om man nå i dag diskuterer hjemmelsgrunnlaget, kan det rett og slett være sånn at hvis det kommer en sak opp for en domstol, kan domstolen konkludere med at hjemmelsgrunnlaget ikke er godt nok og avvise adgangen til bruk av informasjon som er framskaffet. Da vil det iallfall være tydelig at lovgiver og departementet ikke har gjort en god nok jobb. Selv om Stortinget i de fleste saker gjør en jobb som holder juridisk, er det vel også sånn at Stortinget har fått noen klare tilbakemeldinger ikke minst fra Høyesterett på enkelte lovsaker. Jeg nevner f.eks. tomtefesteloven, hvor et flertall på Stortinget pådro seg, tror jeg, ganske klart hevede øyenbryn fra Høyesterett, fordi man mente man hadde gjort en for slett jobb i denne salen. Det må jo være et mål for oss alle å sørge for at det er færrest mulig sånne saker. Derfor synes jeg det er bra at statsråden nå refererer fra det utvalget som er nedsatt, som klart påpeker mangler, og at hun nå har tenkt å gjøre noe med det. Det er med respekt å melde på tide.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-24:
Den siste påstanden kan man bare slippe unna med hvis man kontrollerer flertallet i denne sal, som definerer slike utsagn. Vi har notert oss at det er flere meninger om denne saken, bl.a. har tidligere styreleder Harald Norvik en helt annen oppfatning. Jeg kan heller ikke se at det i eierskapsmeldingen står andre hensiktsmessige kommunikasjonsformer. Det står henvist til at man kan ha møter, og fordelen med møter er at de finner sted fysisk. Det lar seg etterspore hvem som har vært med på møtene, hvilke temaer som har vært behandlet, og det føres som regel også referat i henhold til god orden og skikk. Det er altså en transparens, som gjør at folk kan stille spørsmål og eventuelt reise spørsmålet sammen med andre aksjonærer. For det er også et poeng her at staten – selv om den eier 53,97 pst. av selskapet – ikke bare kan baute seg frem og nærmest ha en direkte aksess til styret, fordi de også har en opplysningsplikt overfor medieinvestorer og deres representanter. Dette er så selvsagt – og et grunnleggende prinsipp i all selskapsrett – at jeg blir veldig nedslått hvis dette meget kritikkverdige forsøket på uformell instruksgivning til styret nå nærmest også skal fremheves som en god eierskapsstyring, og som virkelig er måten å gjøre det på. Hvis dette blir kjent i det internasjonale finansmarkedet, tror jeg at mange vil betakke seg for å investere i selskaper, hvor næringsministeren er en såkalt aktiv part. Så her ligger det begrensninger både når det gjelder kontakten med selskapet, og hva denne kontakten kan bestå i innholdsmessig. Det ligger utenfor enhver statsråd som befatter seg med næringspolitikk, å gi styret direkte instrukser om hva de bør treffe av beslutninger i løpende enkeltsaker.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-24:
Jeg kan gi statsråd Navarsete medhold i at det muligens for noens vedkommende er sidemotiver ved å kjøpe bolig, nemlig at man også ser på det som en pengeplassering, og at det av de grunner kan være en viss overinvestering i bolig. Det beste virkemidlet for å motvirke det er å fjerne formuesskatten, for da vil også andre spareformer bli likestilt. I dag er det slik at det er store fordeler knyttet til boliginvesteringer. Det som gjorde at jeg ønsket ordet en gang til, var innlegget fra representanten Haugli, som var inne på Finanstilsynets skjerpede egenkapitalkrav. I debatten har man en tendens til å glemme at utover det skjerpede egenkapitalkravet er det også gjort en innskjerping i betydningen hva man legger til grunn for å vurdere egenkapitalkravet. Tidligere så man bare på belåningsgraden i det huset man skulle kjøpe, nå trekker man også inn andre gjeldsforhold, som usikrede lån og forbrukslån, i totalvurderingen. Det er en innskjerping som det kan være gode grunner til å forsvare. Nå er dette med gjeldssettingen i denne delen av boligmarkedet ikke problemet, for det er mennesker som er på vei inn. Jeg synes det er ganske urimelig at det er de som skal bære hele tyngden av egenkapitalkravet, mens resten av boligmarkedet, hvor folk tar med seg provenyer fra en tidligere solgt leilighet videre, ikke vil føle noen innstramning – hvis det var hensikten. Jeg har også lyst til å si at alternativet til å nekte folk lån med egenkapitalkrav på 10 pst. er at de henvender seg i kommunene, hvor de da må etterspørre startlån, som som kjent har et egenkapitalkrav på null. Jeg vet heller ikke, hvis man ser boligsektoren under ett, om det er noe bidrag til soliditet i boligfinansieringen at man presser folk fordi de ikke oppnår 15 pst. egenkapitaldekning. Da presser man dem over til låneformer hvor ingen egenkapital er krevet i det hele tatt. Til slutt vil jeg bare forklare hvorfor vi ikke kan støtte Fremskrittspartiets forslag om Finanstilsynet, som jo tar opp i seg samme problemstilling: 10–15 pst. egenkapital. Det er fordi det der er sagt at Finanstilsynet skal ha en rådgivende funksjon, og det kan vi ikke gå med på. Vi skal ha et finanstilsyn som er slik at når de beslutter at de skal gjøre innstramninger, så skal det følges.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-05-24:
Det kom en noe uvanlig hyllest til boligmarkedet før det ble deregulert i 1980-årene. Da må representanten Lise Christoffersen være en ytterst sjelden fugl, for det er veldig få som har ønsket seg tilbake til de ordningene man da hadde. Jeg kan minne om at man da gjorde store grupper av kjøpere til kriminelle – i og for seg også selgerne – ved både å forlange og motta penger under bordet. Da hadde man en offisiell pris – og politikerne kunne si at det var på grunn av den vellykkede boligpolitikken – mens alle som etterspurte boliger, måtte ut i det grå markedet og finne penger. Så det var det at man fikk alt dette opp på bordet som liberaliserte og også sanerte den formen for tvilsom omsetning. Mitt spørsmål til Lise Christoffersen er: Ønsker hun virkelig det regulerte boligmarkedet tilbake? Det er det meget interessant å få svar på.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Det er godt gjort – i en setning som består av to ord – å få to feil. Når representanten Tetzschner sier at det er uformell instruksgivning, så er begge ordene feil! For det første er det ikke instruksgivning at staten tilkjennegir sitt syn til selskapene. Dette står jo i eierskapsmeldingen. Vi har like stor rett som andre eiere til å tilkjennegi vårt syn på ulike saker som selskapene har til behandling. Det kan jo ikke være slik at fordi vi eier 54 pst. av et selskap, skal vi ha mindre anledning til å framføre det synet enn om vi eide 1,5 pst. i selskapet. Svært mange av disse fondene som er eiere i statlige selskaper, driver minst like aktivt inn mot selskapene. Det betyr ikke at det er en instruks, for instruks er noe ganske annet – da måtte vi tatt det opp i generalforsamling og gjort et vedtak – men det er å tilkjennegi vårt syn. Så vedtar styret – ut fra vårt syn og andre aksjonærers syn, helheten i selskapet, de kommersielle vurderingene – hva selskapet skal gjøre i det enkelte tilfellet. Men at nasjonal forankring av norske viktige bedrifter er et overordnet mål i statlig eierskapspolitikk, trodde jeg nesten var så bredt forankret at jeg synes det er interessant at Høyre så tydelig tilkjennegir at det ikke er en målsetting med det statlige eierskapet. Jeg tror vi her kan få en interessant dimensjon, også i den politiske debatten fram mot september 2013. Så til det andre punktet – at det er uformelt. Nei, det er ikke uformelt. Vårt syn er nedfelt i møter med ledelsen i selskapet, skriftlig dokumentert i referater fra disse møtene. Når det gjelder de ulike kommunikasjonsformene, kan jeg bare gjenta at e-post og SMS fortsatt kommer til å bli brukt. Hvor representanten hadde sosiale medier fra, er jeg litt usikker på. Men i hovedtrekk vil i alle fall skriftlige kommunikasjonsformer, uansett hvilken teknologisk plattform man bruker, faktisk være bedre enn muntlige fordi de er tydelig referert i sin skriftlighet. Så får vi vurdere hva som er konvensjonelt og ukonvensjonelt, vi kommer til å bruke det som er hensiktsmessig. Men at dette har foregått uformelt, er rett og slett direkte feil.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Dette har vært en interessant debatt fordi den så klart får fram de forskjellene som er mellom oss når det gjelder hva vi mener er riktig å gjøre, på tross av at vi har en ganske lik virkelighetsforståelse i bunnen. Jeg vil kommentere noen av innleggene, og la meg først begynne med Borghild Tendens innlegg om Husbanken, som jeg må si jeg ble litt forvirret av. Å flytte alle Husbankens virkemidler over til andre banker kan jeg ikke forstå er noe annet enn en nedleggelse. De boligsosiale virkemidlene forvaltes i stor grad av kommunene allerede i dag – det gjelder startlånsordning, bostøtte og tilskudd til etablering. Husbanken er en viktig partner for kommunene i dette arbeidet, med særskilt kompetanse og med de ulike støtteordninger de forvalter. Det er jo denne partneren Venstre nå ønsker å frata kommunene. Jeg forstår ikke at det kan ha andre effekter enn at det rammer unge og vanskeligstilte særlig hardt. I tillegg betyr det at boligformål må konkurrere med alle andre formål i norske kommuner, og at Husbankens særskilte og unike kompetansemiljø vil forsvinne. Det som har aller størst betydning for ungdoms mulighet til å etablere seg i egen bolig, er en ansvarlig politikk som sikrer at folk har jobb, og at man unngår unaturlig høye renter. I tillegg må det bygges mer, flere boliger, og vi må få en bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel. Flere har kritisert Finanstilsynets krav til egenkapital. Fremskrittspartiet og Venstre vil, etter hva jeg forstår, stemme for forslag som innebærer at Stortinget omgjør Finanstilsynets beslutning. Det er et uansvarlig forslag. Om det er noe vi burde ha lært av finanskrisen i USA, er det at det er fornuftig å føre tilsyn med bankene og ha kontroll i kredittmarkedet. OECD la fram sin rapport om norsk økonomi på tirsdag. De sier mange ting. Mye er bra, norsk økonomi er solid, men to ting bekymrer OECD. Det ene er boligprisene, det andre er gjeldsgraden i norske husholdninger. 12 pst. av norske husholdninger har gjeld på mer enn seks ganger årsinntekt. Det må vi ta på alvor. Å legge til rette for økt låneopptak til folk som ikke kan betjene gjeld, er ikke veien å gå. Representanten Bekkevold tar opp Husbanken og spør om hvorfor Arbeiderpartiet ikke stemte for Kristelig Folkepartis forslag. I 2011 vedtok vi også en låneramme for Husbanken på 15 mrd. kr. Den ble senere utvidet til 20 mrd. kr, fordi behovet var der. På samme måte gjorde vi for 2012 vedtak om at rammen er 15 mrd. kr, og ba regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om utvidelse ved behov. Til slutt vil jeg bare si at jeg er glad for at representanten Hagen nevnte ubalansen i leiemarkedet. Leiemarkedet er en veldig viktig del av boligmarkedet. Norge har faktisk Europas laveste andel leide boliger, og vi trenger flere. Kommunene har også her en viktig oppgave, og det er et tankekors at der behovet for leide boliger er størst, i Oslo, bygges tilbudet ned, takket være politiske beslutninger i Oslo bystyre.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Jeg skal være kort. Det var representanten Ketil Solvik-Olsens innlegg som fikk meg til å tegne meg på nytt. Det er hyggelig at Fremskrittspartiets finanspolitiske talsmann deltar i denne debatten, men jeg synes det er tydelig at han ikke har fulgt så nøye med, og vil gjerne stille noen spørsmål som jeg håper han kan besvare når han får ordet etter meg. Jeg hører at Solvik-Olsens forklaring på stigende boligpriser er myndighetspålagte krav, særlig kravene til rullestoladgang. Da vil jeg gjerne vite, hvis det er slik: Hvorfor er det da slik at i geografiske områder, hvor byggekostnadene er de samme, er boligprisene svært forskjellige? Hvorfor er det slik at boligprisene stiger vesentlig mer enn byggekostnadene? Og hvorfor er det slik at brukte boliger har steget like mye som nye boliger, brukte boliger som altså ikke er omfattet av rullestolkravene? I tillegg har jeg et annet og mer prinsipielt spørsmål til finanspolitisk talsmann i Fremskrittspartiet: Er det bare i denne saken at politikere skal gå inn og overprøve Finanstilsynets vurderinger, eller er det også andre saker hvor Finanstilsynets vurderinger bør settes til side fordi man er uenig med dem? Er han enig i at Finanstilsynet gjør en viktig jobb som er kritisk for tilsyn med finansmarkedet, eller bør det være opp til oss her i denne salen å gjøre egne vurderinger av hva som er rett å gjøre?
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Jeg tegnet meg bare for å avvise at jeg har ristet på hodet, for jeg har ikke ristet på hodet. Tvert imot: Jeg deler Solvik-Olsens analyse 100 pst. Det er avstanden mellom tilbud og etterspørsel som driver boligprisene. Det sa jeg også tydelig i mitt hovedinnlegg. Forskjellen mellom oss er at denne prisutfordringen er noe Solvik-Olsen mener skyldes rullestolkrav og ikke den samlede summen av et for lavt tilbud og en stor etterspørsel. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg: Vi har i de siste årene opplevd sterk befolkningsvekst i kombinasjon med en nedbremsing i boligmarkedet. Heldigvis er det i ferd med å snu. Det er det som er den grunnleggende utfordringen. Jeg ristet ikke på hodet.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Statsråden sa i innlegget sitt at det ikkje er staten som skal styre bustadpolitikken og bustadutviklinga. Vi er sjølvsagt heilt einige i at ein ikkje skal detaljstyre dette. Men faktum i saka er at det er statlege instansar som i mange tilfelle hindrar nybygging, f.eks. gjennom at Fylkesmannen kjem med innvendingar mot kommuneplanar og reguleringsplanar, og dermed hindrar utbygging som elles kunne funne stad. Vi har òg fått krav om f.eks. universell utforming, som rammar spesielt dei minste bustadene. Der har statsråden og regjeringa dispensert når det gjeld studentbustader. Då er spørsmålet: Kvifor burde ein ikkje då gått lenger og dispensert frå kravet om universell utforming for alle bustader under 55 m2?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Eg synest dette har vore ein interessant debatt der skiljelinjene i politikken har kome fram ganske tydeleg i enkelte innlegg. Eg synest òg det har kome fram at regjeringspartia ganske klart innrømmer – i alle fall indirekte – at den politikken som har blitt ført dei siste åra, ikkje har vore vellukka i forhold til å få bygt nok bustadar, fått regulert nok areal til bustadbygging. Likevel har eg ikkje registrert nokon nye tiltak, ingen nye forslag til løysingar som gjer at dette kan bli forbetra i tida framover. Tvert imot får ein inntrykk av at den politikken som har vore ført, skal fortsetje, det skal kome nye statlege detaljkrav med tanke på energieffektivitet, tette bygg og passivhus – det siste får vi tilbakemeldingar frå bransjen om at dei bruker relativt mykje krefter på å prøve å tilpasse seg, og det er sjølvsagt krefter og ressursar som medfører at det blir bygd færre bustader. Vi får òg tilbakemeldingar på at det blir så komplisert at det er mange mindre byggaktørar som vil ha problem med å tilpasse seg dei nye krava, og som ikkje kan produsere hus for framtida. Når det gjeld universell utforming, meiner statsråden at det ikkje var noko paradoks at ein gjer unntak for studentbustader, for der skal ein berre bu ei kort tid. Eg kan berre seie at då eg studerte jus i Bergen, budde eg ikkje i ein studentbustad, men kjøpte ei leilegheit i ei ordinær blokk i Bergen. Ho var på 28 m2. Der hadde eg ikkje planar om å bu så veldig lenge, eg hadde planar om å bu der mens eg studerte, noko eg òg gjorde, i alle fall størstedelen av den tida eg studerte. Der var det eit lite kjøkken, det var ein liten dusj og eit lite bad, og så var det eit opphaldsrom som blei brukt som både soverom og opphaldsrom. Eg kan love at det ikkje var mogleg å få nokon rullestol inn i den leilegheita. Ei slik leilegheit kan ikkje byggjast lenger på grunn av at ein stiller desse krava til universell utforming i alle leilegheiter. Ein har ikkje ei nedre grense. Tilbakemeldingar frå eigedomsmeklarar viser at dei som har rullestol, dei som har behov for universell utforming, ikkje etterspør dei små leilegheitene på 30–40 m2, dei etterspør leilegheiter som er langt større. Eg vil igjen be statsråden om å revurdere sitt syn på det området.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-24:
Michael Tetzschner sa i sitt innlegg at han så fram til at vi fikk en boligmelding preget av nye, spennende tanker. Da må vi også få en diskusjon omkring eksisterende fradragsregime eller skatteregime. Vi var begge to i en paneldebatt for noen uker siden, og da var det sjefsøkonomen i First Securities, Harald Magnus Andreassen, som i stor grad nettopp poengterte at det er ikke manglende tilbud som er hovedårsaken til den problematiske pris- og kostnadsveksten. Det er to hovedårsaker: Det er rett og slett det at veldig mange av oss har god privatøkonomi og så er det det eksisterende fradragsregimet. Så la oss ta den debatten. Jeg sa ikke at SV vil fjerne rentefradraget. Hvis vi skal sette et tak, er det sjølsagt noe som må gjennomføres over lang tid. Så den debatten tror jeg egentlig mange av oss hilser velkommen. Når det gjelder BSU, syns jeg Geir Jørgen Bekkevold har et veldig godt poeng når han sier at her trengs det kompenserende tiltak. På den ene sida var det veldig forståelig at dette egenkapitalkravet kom, men på den andre sida ser vi veldig klart at det har noen uheldige konsekvenser også for dem vi nettopp trenger å gi særlig oppmerksomhet, de som virkelig har problemer med å komme inn på dette krevende markedet. Da er det et virkemiddel en bør vurdere å styrke, og det er startlån. Slik sett har jeg sans for bakgrunnen for det Venstre gjør, å gjøre det til et virkemiddel som når så mange, og når så bredt. Så hvis dette samtidig skal fange opp dem som virkelig trenger det, må det løftes veldig mye penger inn i startlånsordningen. Så litt mer om BSU. Det som er problemet med det eksisterende skattefradragsregimet og med BSU-regimet, er at det først og fremst er de av oss som har penger, som har evne og økonomisk mulighet til å spare og investere, som får hjelp. Slik sett vil det å styrke BSU, som i seg sjøl kan være bra for dem som klarer å benytte seg av den ordningen, vil heller ikke råke dem som har problemer allerede med å komme inn på dette markedet. Det er det Roger Schjerva viser til, at statistikken viser at det er de som har høyest inntekt og formue, som allerede i dag benytter seg av BSU. Og styrker vi BSU, er det først og fremst den samme målgruppa som vi også da når på denne måten. Når det gjelder Venstres forslag, er f.eks. forslagene nr. 11 og 13 foreslått av Boligutvalget, så de er helt uproblematiske. Men forslaget om Husbanken – å splitte opp et godt kompetansemiljø i 429 mindre enheter – er noe vi ikke tar sjansen på å gjøre.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-05-24:
Jeg vil fortsette med BSU-ordningen, og jeg hørte hva statsråden sa. Som jeg sa i mitt innlegg, er det veldig mange som mener at den bør styrkes, spesielt i lys av det som skjer med at man holder fast på egenandelkravet på 15 pst. Kan statsråden bekrefte at denne rammen vil øke?
Borghild Tenden (Venstre), 2012-05-24:
Jeg ønsker ikke å forlenge debatten, men det var saksordføreren som fikk meg til å ta ordet. Jeg tror rett og slett at saksordføreren må akseptere at vi i Venstre ønsker både denne omorganiseringen og det at kommunene skal få større ansvar, og at vi ønsker å bygge opp kompetansen lokalt. Jeg er litt overrasket over at saksordføreren ikke har mer tro på lokale krefter. Det er lokalt man kjenner utfordringene best. Så nevnte han bekymringen for førstegangsetablererne. Jeg sa i mitt innlegg at vi ønsker å slå fast at også førstegangsetablererne må være en selvstendig kategori for å komme inn under ordningen. Slik vi ser det, virker det tvert imot. Det er en fordel for førstegangsetablererne.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-24:
SINTEF Byggforsk har berekna at kostnadsauken for tilgjenge i dei små leilegheitene vil vere beskjeden, om lag 40 000 kr. Det er ikkje det som avgjer om dei unge kjem inn på bustadmarknaden. Det er heller ikkje slik at dei unge nødvendigvis alltid skal kjøpe ei ny leilegheit. Mange unge kjøper eldre leilegheiter, og eg trur det kan vere ein måte å kome inn på bustadmarknaden på. I dag er det berre ca. 10 pst. av bustadene som er tilrettelagde for rullestolbrukarar, så med respekt å melde – det kan ikkje vere det som gjer at ungdom har problem med å kome seg inn på bustadmarknaden. Det er viktig med auka tilgjenge i bustadmassen for å møte eldrebølgja og at me får bygd mange mindre leilegheiter. Då er det viktig at dei er tilgjengelege for alle, slik at me kan bu lenger i eigen bustad, og slik vere – hadde eg nær sagt – lenger herre i eige liv. Bustaden er ein kjempeviktig nøkkel for det i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-24:
Fyrst to presiseringar: Eg er ikkje misnøgd med Høgre-styrte kommunar. Eg har veldig stor respekt for Høgre-styrte kommunar. Eg har heller aldri sagt at pressområde er ein uting, tvert om samarbeider eg godt med ordførarar og byrådsleiarar, anten det er her i byen eller i andre Høgre-styrte kommunar. Eg skulle sjølvsagt sett at dei kunne hatt ein annan farge, men det er ei anna sak. Det vert gjort mykje bra òg i Høgre-styrte kommunar, men det betyr berre at ein faktisk òg i Høgre må sjå på kva ein sjølv kan gjere. Det er litt som med kommunesamanslåing: Ein peiker på at alle andre burde gjere det, men ein gjer det ikkje i dei kommunane ein styrer sjølv. Når det gjeld BSU, meiner eg som bustadminister at det er eit viktig verkemiddel for at ein kan spare til eigen bustad. Eg har registrert at det er andre syn på det, men regjeringa sin politikk er at BSU er eit verkemiddel som er der, og som er bra. Eg vurderer òg om me eventuelt skal vurdere å styrkje ordninga i samband med den bustadmeldinga eg skal leggje fram.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-24:
Eg er i ferd med å utarbeide ei stortingsmelding om bustadpolitikken, og om ikkje lenge no skal de få ei stortingsmelding om bygningspolitikken. Eg er veldig glad for at eg, på vegner av regjeringa, slik sett kan tydeleggjere ein politikk på eit område som er høgt på dagsordenen no. Det er bra, det fortener absolutt eit så viktig område. Eg trur kanskje heimen og det å ha ein heim, ein trygg heim, er noko av den aller, aller viktigaste basisen for å leve gode liv. BSU-ordninga – som eg sa i mitt førre svar – er viktig. Eg vurderer, saman med regjeringa, kva som skal skje vidare med ho, i lag med andre verkemiddel. Me går gjennom verkemiddelbruken på bustadområdet no, og det er klart at eg verken kan bekrefte eller avkrefte noko om det i dag – det skjønar representanten heilt sikkert. Det må me kome attende til. Det er viktig at me har verkemiddel som fungerer for alle grupper. BSU fungerer godt for veldig mange, og eg trur det er viktig å stimulere til at ein òg kan spare seg opp ein eigendel når ein skal kjøpe seg bustad.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-05-24:
Det er interessant å følgje debatten i salen i dag. Det er sjølvsagt òg slik at dei forslaga som er komne på bordet, er noko som eg som ansvarleg for bustadpolitikken vil ta med meg. Ja, det er slik at skatte- og avgiftspolitikken ligg i Finansdepartementet – eg trur ikkje det vert forandra med det fyrste – og plandelen av plan- og bygningslova ligg i Miljøverndepartementet, men bustadpolitikken ligg hos meg. Difor skal eg leggje fram to stortingsmeldingar dette året, som viser regjeringa – altså både Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet – sin bustadpolitikk. Difor er det òg naturleg at Arbeidarpartiet, som det vart spurt etter i eit tidlegare innlegg, legg sine forslag inn i det arbeidet og ikkje kjem med dei her i dag. Me sit faktisk i regjering i lag. Kvifor er det unntak for studentbustader, spør representanten Solvik-Olsen. Jo, ein studentbustad brukar ein i ei avgrensa tid av livet. Dei aller fleste av oss studerer mens me er unge. Veldig få vert buande i ein studentbustad i eldre år. Det er ikkje slik at alle dei bustadene då treng vere tilrettelagde for rørslehemma. Men ein viss del av dei skal vere det. Det skal vere tilgjenge til alle etasjar, til eit toalett og slik at ein kan gå på besøk til vener og kompisar, men alle bustadene treng ikkje vere tilgjengelege. Det er heilt logisk at det er slik, det er ikkje nokon brest i logikken frå regjeringa si side. Det er logikk. Når me vert eldre, derimot, når me får meir problem med å vere heilt funksjonsfriske, vil mange av oss trenge tilrettelagde bustader. Då vil slike leilegheiter verte etterspurde. Og då skal me byggje dei no – for det er smart – i staden for at me skal byggje dei om seinare. I dag byggjer me om. Staten gir tilskot til ombygging av eksisterande bustader for eldre fordi mange som elles kunne ha budd heime, ikkje kan gjere det på grunn av høge dørstokkar, for smale dører osv. Det er då ganske god samfunnsøkonomi å leggje til rette for at dei bustadene me byggjer i dag, er tilrettelagde, slik at både eg og alle andre i salen her og resten av befolkninga kan bruke den same bustaden heile livet. Det er mange sider ved denne debatten. Eg synest det vert ganske einsidig viss ein berre peikar på bustadforsyninga som problem. Det er òg slik at det som er flott med dette samfunnet, at me har mange folk i arbeid, låg arbeidsløyse, høge inntekter, høg inntektsvekst og god kapital, gjer at mange investerer i bustadmarknaden. Eg har ikkje tal på kor stor del det er, men me må ikkje late att augo og seie at bustad ikkje har vorte eit investeringsobjekt, for det har det vorte for mange. Me subsidierer med over 50 mrd. kr i året. Det har sjølvsagt òg ein viss påverknad på marknaden og korleis han fungerer.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Dette er en ganske interessant debatt. Først til to viktige poeng: Grunnen til at vi har et boligmarked i Norge, er at folk i Norge skal ha et godt og trygt sted å bo, og den viktigste egenskapen ved boligmarkedet og boligprisene, er å framskaffe nok boliger. For at vi skal nå målene når det gjelder det første poenget, er det viktig at vi har et boligmarked med lav inngangsterskel, hvor kostnadene ved boligen er jevnt spredd utover boperioden. I Norge i dag er det typisk at det er motsatt. Man har en høy inngangsterskel, og etter at man har klart å bli eier, har man lave kostnader. Den høye inngangsterskelen skyldes først og fremst de høye boligprisene, men også andre ting, som 15 pst.-regelen og diverse dokumentkrav. Når det gjelder komiteens merknader, registrerer jeg at når det er snakk om 15 pst.-regelen, er flertallet veldig bekymret for boligeiernes egenkapital, med henvisning til finansiell stabilitet. Når de senere kommenterer fjerning av dokumentavgiften, er ikke dette lenger så viktig. Om en boligeier først kjøper en bolig, for så å selge den rett etterpå til den samme prisen som det personen kjøpte boligen for, vil personen ha tapt 2,5 pst. av egenkapitalen sin. Så det er vanskelig å se at det er fornuftig å øke egenkapitalkravet med 5 pst. når begrunnelsen er finansiell stabilitet, samtidig som en bruker dokumentavgiften til å svekke egenkapitalen i boligmarkedet med 2,5 pst. Hadde en fjernet dokumentavgiften, hadde en altså finansiert halve økningen i egenkapitalkravet. Jeg synes også det er et tankekors at regjeringspartiene velsigner Finanstilsynets krav til 15 pst. egenkapital ved kjøp av bolig, men samtidig ikke vil øke taket for boligsparing for ungdom utover 150 000 kr. Så det er jo interessant om noen av dem som er imot økningen av BSU-grensen, kan fortelle meg hvor mange steder i Oslo-regionen man kan få en bolig til 1 mill. kr, for det er akkurat det man sier: 150 000 kr er nok i egenkapital. Helt konkret når det gjelder Finanstilsynets 15 pst.-krav: Her synes jeg det bør åpnes for individuelle vurderinger. Det gjelder altså en privat bank som ønsker å gi lån til en låntaker. Jeg vil f.eks. tro at en nyutdannet ingeniør, som har hele livet foran seg, kanskje har litt bedre betalingsevne enn f.eks. en ufaglært 50-åring, som tilfeldigvis i løpet av noen år har klart å spare opp noen kroner. Ellers har Gjermund Hagesæter tatt opp en del punkter som viser hva som øker boligprisene, så jeg skal ikke komme inn på alle disse reguleringene her. Min konklusjon er at det er politikerne og litt overivrige byråkrater som er skyld i de økende boligprisene.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Jeg kunne ikke unngå å ta ordet når jeg hører alle innleggene. Først av alt: Jeg tror vi kan være enige om at vi har høykonjunktur i boligmarkedet, og at de høye boligprisene skyldes stadig høyere boligkostnader. Hvis vi kan være enige om det, vil jo ikke tiltakene som Finanstilsynet kommer med, bøte på problemet – de vil jo isteden forsterke det, og det ser vi flere eksempler på nå. Trenden med økning i boligprisene skyldes først og fremst to – eller flere – forhold: stadig vekst i byggekostnadene over lang tid, men også at vi har en kjempestor befolkningsvekst, spesielt i storbyene. Flere vil ha bolig. Men så ser vi politikere og overivrige byråkrater legge hindringer i veien for hvor man kan bygge. Man får ikke lov til å bygge i skog og mark – debatten om markagrensen er jo en berømt og kjent debatt utenfor Oslos grenser også. Det samme har vi i Drammen: Man får ikke lov til å bygge i dyrket mark. Da kommer bøndene og skal ta oss. Så har vi strandsonen. Selv om vi er et langstrakt kystland, med mye kyst, er det altså ikke lov å bygge i strandsonen heller. Det er mange debatter om at man heller ikke får bygge i høyden. Selvfølgelig påvirker det boligprisene. Samtidig blir mer og mer av den eksisterende bygningsmassen vernet og fredet, så man kan heller ikke rive og bygge nytt. Hvor skal man bygge da? Selvfølgelig påvirker det markedsprisene. En annen ting er at i storbyene, f.eks. i Oslo og i Drammen der jeg selv bor, er en av de store, viktigste kostnadsdriverne for høyere boligpriser krav til parkering. Skal du bygge ny bolig eller leilighet i storbyen, må du ha parkeringsplass. Selv om man på en annen side – andre politikere, spesielt miljøpolitikere – sier: Nei, man skal helst ikke ha bil, man skal bruke kollektivtilbud. Litt motstridende, spør du meg. Når det gjelder byggekostnadene er det ikke den enkelte gode hensikt som er problemet, men summen av alt sammen. Så har vi Husbanken. Der er det jo ikke noe krav til 15 pst. egenkapital. Skattebetalerne skal altså være risikotakerne. Hvem er det Husbanken gir lån til? Det er de vanskeligstilte i samfunnet. Men det er ikke noe krav til at det skal være kredittsjekk av dem som søker om lån i Husbanken. Det burde bekymre flere politikere. Det var også snakk om at markedet ikke fungerer. Det rekker jeg tydeligvis ikke å komme inn på nå. Studentboliger er unntatt kravene til universell utforming. Der er det jo tilnærmet monopol – det er kun studentsamskipnader som får statstilskudd til å bygge studentboliger. Men det er mange andre som ønsker å ha en bolig hvor de kun bor i kortere perioder. Noen kjøper, og selger når de flytter, og noen leier. Hvis man leier av noen, er det altså noen som eier den, og som har bygget den etter visse statlige krav.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Jeg tror Lise Christoffersen kanskje bare hørte den ene setningen som jeg hadde i mitt innlegg. Jeg og flere av mine medrepresentanter har ramset opp mange årsaker til at summen blir større. Når det konkret gjelder det med parkeringsplasser, tror jeg kanskje jeg er den i Drammen som har erfart det veldig nært, da jeg faktisk selv har opplevd det kravet. Jeg kan bare be Lise Christoffersen ta en sjekk på hva markedsprisen for en parkeringsplass i Drammen er. Det vil nok avhenge litt av hvor i Drammen sentrum det er, men det vil variere mellom 100 000 kr og 250 000 kr. Det kommer på toppen av kjøp av leilighet. Det er ikke synsing; det er et faktum. For min egen del er det slik at da jeg skulle gjøre om et råloft til to leiligheter, fikk jeg krav om at jeg da måtte anskaffe to parkeringsplasser. Dette sier sitt!
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Jeg nevnte at rød-grønne politikere mangler forståelse for markedet. Derfor har en de problemene en har nå; en tror at en kan regulere seg ut av markedet i stedet for å sikre en bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel. Det er jo nettopp grunnen til at gamle boliger stiger like mye i pris som nye boliger, for det er så stor manko på totalitet av boliger at en løfter bruktprisene på gamle boliger. Kostnadsnivået på å bygge ut nytt blir vedtatt så høyt gjennom regulering av forskrifter at en venter med å bygge ut. Da betyr det at en bygger ut det som er regningssvarende i forhold til markedspris, men det betyr også at de boligene rundt, som er av liknende størrelse osv., også stiger tilsvarende i verdi fordi etterspørselen er mye større enn tilbudet. Dette er elementært om tilbud og etterspørsel. Det er derfor Fremskrittspartiet argumenterer for at hvis en hadde gjort det enklere å bygge en del mindre boliger og ikke hadde hatt krav om universell tilrettelegging i absolutt alle, ville en klart å dekke behovet for boliger for flere folk. Da ville en fått en bedre balanse i markedet, og da ville en også sett en større forskjell på nye og gamle boliger når det gjelder prissetting. Så enkelt er det. Det er bare å se til en del land der en har prøvd å regulere f.eks. tilgang på biler. Når det er mangel på biler totalt sett, er en villig til å betale veldig mye, selv for eldre biler. Land i Øst-Europa, som en del partier her har hatt veldig god kontakt med, er eksempler på det. Når det gjelder universell utforming, vil jeg også si at folk flytter mye. Det er ikke slik at den boligen folk kjøper når de slutter på universitetet, er den boligen de blir gamle i. Derfor er det viktig å ha et mangfold i markedet. Det er god samfunnsøkonomi å sørge for at inngang og fellesareal er tilrettelagt for alle, men det er ikke nødvendigvis god samfunnsøkonomi å sørge for at 100 pst. av boligmassen er tilpasset ethvert tenkelig formål. Da vil en investere veldig mye i behov som aldri vil oppstå. Det er derfor en må differensiere hvilke krav en stiller i det private boligmarkedet. Det er viktig her å sørge for at folk faktisk klarer å komme inn i boligmarkedet når de er unge. Det er ikke noe poeng å ha en bolig der en kan bo fra en er 18 år til 72 år, eller 80 år, hvis en ikke har råd til å kjøpe når en er 18 år, eller 25 år – det er problemet. Det har ikke regjeringen tatt inn over seg. Når det gjelder Finanstilsynet, vedtok Høyre på sitt landsmøte at de ville fjerne kravet om 15 pst. egenkapital for å få boliglån. Da forstår jeg ikke hvorfor Høyre ikke kan støtte vårt forslag. Vi mener at Finanstilsynet gjør en kjempeviktig jobb. Finanstilsynet har inntil nå gitt råd om ikke å låne ut mer enn 90 pst., men de har vært veldig fleksible når det gjelder bankene. Nå har det blitt et veldig sterkt krav om 85 pst., og vi ser i dagens Dagsavisen at det gjør at en del istedenfor tar opp forbrukslån. Det er den dårligste og dummeste måten du kan finansiere boligen din på av alle. Men det er resultatet av boligpolitikken og den politikken Finanstilsynet nå gjennomfører.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
Jeg synes Lise Christoffersens innlegg var godt på ett punkt, der hun bekreftet at det er ubalansen mellom tilbud og etterspørsel som er driveren i de prisene vi ser nå. Da jeg hevdet det i mitt forrige innlegg, satt saksordføreren og ristet kraftig på hodet og var veldig uenig i det, men det er godt det er noen som forstår hvordan markedet fungerer, og hvordan det påvirker. Mitt hovedargument er fortsatt at det er et faktum at statlige begrensninger på arealtilgang og statlig inngripen i hvordan bygningene skal bygges, gjør at kostnadene blir drevet opp. Da må vi gjøre noe med det; ikke sitte og snakke om hvordan en skal bøte på problemene som oppstår med en feilslått politikk på riksplan over syv år med å komme med utleieboliger og alt dette. Jeg er ikke imot utleieboliger, men det er ikke det som er årsaken til problemet. Årsaken til problemet er kort sagt at man har hatt en miljøvernminister som heter Erik Solheim, som har prøvd å stoppe alt fordi han skal verne firfislene – litt enkelt sagt, men veldig sant.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Jeg skal være kort, det er en del borgerlige representanter her som sier at dette har vi ikke tid til. Men da må også de borgerlige representantene la være å komme med feil informasjon til Stortinget. Det var altså representanten Jørund Rytmans innlegg som fikk meg til å ta ordet. Han står her og påstår at den største kostnadsdriveren for boliger i Drammen kommune, som også er min hjemkommune, er kravet til parkering. Historien om boligpolitikken i Drammen: Jeg kjøpte meg en borettslagsleilighet med innskudd på 50 000 kr. Så kom Kåre Willoch i regjering og syntes veldig synd på meg, som ikke kunne selge den for tre ganger så mye som jeg hadde kjøpt den for. Over natten steg prisen på den boligen til 150 000 kr. Fortsatt hadde vi etterdønningene etter et arbeiderpartistyre i Drammen, som hadde en aktiv boligpolitikk, som aktivt kjøpte opp tomter, tilrettela i kommunal regi, hadde et måltall på å bygge 450–500 boliger i året – behovsstyrt – og som sørget for at vanlige folk med vanlige inntekter hadde råd til å skaffe seg en bolig. Da de borgerlige overtok styringen av Drammen, var det slutt. Da var boligpolitikken basert på avtaler med private grunneiere, og det var slutt på bygging av boliger i Drammen i veldig lang tid. Nå er det sånn, som representanten Solvik-Olsen faktisk sier, at det er misforholdet mellom tilbud og etterspørsel som driver prisene i været. Jeg bor fortsatt i borettslag – jeg betalte 540 000 kr i innskudd. Nå går de boligene for rundt 3 mill. kr. Den boligpolitikken som har vært ført av de borgerlige i min hjemkommune i mange år – som handler om å la det såkalte markedet styre, og la det være fortjenesten hos private grunneiere som styrer hvor mange boliger som skal bygges – har ført til at ungdommen i Drammen nå er i ferd med å bli priset ut av byen. Det er historien om boligprisene i Drammen – ikke parkeringsplassene.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-05-24:
Jeg vil bare rette opp en åpenbar misforståelse. Det er ikke bare de borgerlige representantene som har dårlig tid: Arbeiderpartiet har innkalt til møte, derfor skal jeg være enda raskere nå enn jeg var i stad. Jeg må bare svare på spørsmålet fra Michael Tetzschner – ønsker jeg meg tilbake til det regulerte boligmarkedet? Ja, men jeg er redd det er for sent. Den situasjonen som Michael Tetzschner beskriver, hadde vi ikke i Drammen – jeg fortalte historien om utviklingen i boligprisene i Drammen – for der var det styrene i borettslagene som bestemte hvem som skulle få kjøpe. Så alle de gangene jeg har kjøpt borettslagsleilighet i Drammen, har jeg verken vært i stand til å betale – eller blitt avkrevd – penger under bordet, for det var ikke kjøper og ikke selger som tok den beslutningen – det var styrene.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
På vegne av meg selv, Ketil Solvik-Olsen, Christian Tybring-Gjedde, Jørund Rytman og Per Arne Olsen har jeg gleden av å foreslå å fjerne avgiften på båtmotorer.