Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-08:
2009 vil bli et utfordrende år for verden. Matkrisen som preget begynnelsen av 2008, er blitt avløst av en finanskrise som nå truer med å sende millioner av mennesker ut i fattigdom og sult. Finanskrisen slår nå inn for fullt også i Norge, og vil også prege den politiske dagsordenen i året som kommer. Finanskrisen kan brukes til å bli et grønnere samfunn, hvis det finnes politisk vilje, noe Kristelig Folkeparti håper finnes. 2009 blir også et avgjørende år for håndteringen av den andre store globale utfordringen, nemlig klimautfordringen. I 2009 skal verdens nasjoner samles i København for å få på plass en ny forpliktende klimaavtale. Her må det fastsettes krav til kraftige kutt i verdens utslipp av klimagasser. Kommende generasjoner tåler ikke et nederlag i København. Spørsmålene blir: Greier vi å håndtere begge disse krisene i 2009? Hvilken rolle tar Norge på seg? Det kan være grunn til bekymring her. Jeg velger likevel å være betinget optimist, fordi jeg tror alvoret i situasjonen og bevisstheten om konsekvensene for kommende generasjoner vil tvinge oss til å gjøre de riktige valgene. Selv om både fattigdom og klima er globale utfordringer, har Norge en jobb å gjøre her hjemme. Norge er et lite land, både i folketall og på kartet, men vi har store ressurser. Målt etter størrelse på BNP, er Norge blant de 25 største landene i verden. Måler vi BNP pr. innbygger, kommer vi på andreplass, bare slått av Luxembourg. Vår rikdom er basert på utvinning av fossil energi, som igjen er årsak og driver bak både klima- og fattigdomsproblemene. Norges håndtering av disse utfordringene er ikke ubetydelig. Vår status som rik, vestlig energinasjon må brukes til å gå foran og vise vei for andre land som ikke er like heldig stilt som oss. Dette bringer meg over på dagens tema – statsbudsjettet for 2009. Energi- og miljøkomiteen forvalter to av de viktigste politikkområdene for håndtering av klimautfordringene. 2009 blir et skjebneår for internasjonal klimapolitikk. Spørsmålet er om dette gjenspeiles i statsbudsjettet for 2009. Mitt svar er: På noen områder ja, på andre områder nei. La meg først si at Regjeringen i all hovedsak følger opp det vi ble enige om i klimaforliket, med noen unntak. Jeg vil spesielt løfte fram at vi klarte å øke bevilgningene til forskning og utvikling innen fornybare energikilder og karbonfangst og -lagring. Vi fikk til en økning i bevilgningene til Klimaløftet. Det er også bra at Regjeringen følger opp med finansiering av arbeidet med internasjonale klimaforhandlinger. Jeg synes det er på sin plass å berømme Regjeringen for et godt miljøbudsjett. For første gang på lenge er det grunn til å utrope Miljøverndepartementet til budsjettvinner. Men så har det vel også vært noen år med hvileskjær her. Så over til de litt mer bedrøvelige områdene. Norge er velsignet med utrolige ressurser til produksjon av fornybar energi. I etterkrigstiden bidrog visjonære politikere til storstilt utbygging av vannkraft. Denne kraften nyter vi alle godt av i dag, og Norge har en total andel fornybar energi på 60 pst. Vi er gode på dette. Det har skjedd altfor lite de siste årene. Vi har nok hvilt litt på våre laurbær, mens verden rundt oss skriker etter den rene energien som vi besitter. Vi har Europas beste vindressurser, men dessverre et av de dårligste støttesystemene for utbygging av fornybar energi. Statsbudsjettet for 2009 endrer ikke på det faktumet. Bevilgningene til fornybar energi videreføres på samme nivå som i 2008. Klimaforliket brytes også på dette området, gjennom ensidig satsing på investeringsstøtte til vindkraft, mens andre teknologier som bølgekraft, tidevannskraft, saltkraft, solenergi og småkraft ikke har nye rammebetingelser å forholde seg til, og lever på Enovas nåde. De rød-grønne partiene har mislyktes når det gjelder fornybar energi. Enoksens nei til grønne sertifikater i 2006 har ført norske investorer og gründere inn i en endeløs ørkenvandring, og resultatet er at milliardinvesteringer finner sted i utlandet. Like fullt fastholder vår statsråd Riis-Johansen at Norge er ledende innenfor utvikling og utbygging av fornybar energi. Så langt har han greid å overbevise seg selv og sine venner i Regjeringen og i stortingsgrupper, men dessverre ingen av oss andre. Kristelig Folkeparti forslår at det bevilges 10 milliarder kr ekstra til Grunnfondet for fornybar energi- og energieffektivisering, noe som vil øke avkastningene med 450 mill. kr – ikke i 2009, men i 2010. Siden vi trenger fornybar energi nå, og vi trenger bedre rammebetingelser, er det viktig å få på plass grønne sertifikater eller tilsvarende rammebetingelser, som utløser like mye fornybar energi på kort sikt. Et bevisst forbruk er viktig. Våre vannressurser har gjort at vi bruker for mye strøm til områder som vi ikke burde bruke strøm på. For å få fortgang i omleggingen vil vi øke bevilgningene til støtteordning for elektrisitetssparing i husholdninger med 20 mill. kr utover Regjeringens forslag. Klimautfordringene tilsier at verden må redusere bruken av fossil energi. Kristelig Folkeparti mener at dette etter hvert må gjenspeile seg i norsk energipolitikk, selv om vi er en stor olje- og gassprodusent. En av de viktigste miljøsakene de kommende årene blir spørsmålet om oljeutvinning utenfor Lofoten og Vesterålen. Kristelig Folkeparti har et klart standpunkt til dette; det må etableres en petroleumsfri sone utenfor Lofoten og Vesterålen. I henhold til forvaltningsplanen for Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten, er det viktig å få kartlagt både miljøressursene og de geologiske forholdene. I statsbudsjettet for 2009 økes bevilgningene til geologiske undersøkelser mer enn den samlede bevilgningen til miljøkartlegging i dette området, dette til tross for erfaringene fra inneværende år, hvor fiskere ble satt på land og fangstene sterkt redusert som følge av seismikkskyting. Miljøverndepartementet er svært uklar i spørsmålet om miljøkartleggingen gjennom MAREANO vil kunne fullføres innen 2010. I svar til Kristelig Folkeparti den 21. oktober sies det at MAREANO-budsjettet for 2009 dekker kostnadene til fullføring av kartlegging knyttet til forvaltningsplanen i løpet av 2010. Men i sitt svar til komiteen på et tilsvarende spørsmål den 27. november, får vi et annet svar fra statsråd Erik Solheim, at forvaltningsplanen ikke kan fullføres før 2014. Spørsmålet blir: Hvilket svar er det rette? I Kristelig Folkepartis alternative budsjett foreslår vi å redusere bevilgningen til geologisk kartlegging med 100 mill. kr, samtidig som vi øker bevilgningene til MAREANO-programmet med 9 mill. kr. For halvannen uke siden kom nyheten om at Regjeringen ikke kjøper klimakvoter i 2008. Avsetningen på 505 mill. kr i inneværende års budsjett blir redusert til null. Regjeringen har heller ikke greid å knytte oss opp til EUs kvotemarked, fordi tildelingsplanen ikke ble godkjent av ESA. Dette er trist. Men det begynner også å bli ganske tydelig at Regjeringen i for stor grad satser på én hest, og at hesten heter Frikjøp. Når store deler av Norges forpliktelse gjennom Kyotoprotokollen skal innfris med kvotekjøp, samtidig som de nasjonale utslippene bare fortsetter å øke, er vi ute på en håpløs galei! Særlig gjelder dette når kvotekjøpene mislykkes. Vi må håpe at Regjeringen lykkes med kvotekjøp i 2009. Hele Norges troverdighet hviler på dette punktet. Overoppfyllelse, klimanøytralitet – jeg kan bare nevne de store nye ordene som vår statsminister har satt på den politiske dagsordenen. Men jeg håper også at Regjeringen, nettopp fordi den trøbler med kvotekjøpet, ser nødvendigheten av å bruke mer penger nasjonalt for å redusere våre klimagassutslipp her i Norge. Hvis vanskelighetene med kvotehandelen fortsetter, mener vi at pengene må omdisponeres til klimatiltak i Norge, også på bakgrunn av at klimagassutslippene i 2007 ble en rekord som ingen av oss er tjent med. Jeg tar med dette opp de forslag som Kristelig Folkeparti er med på i innstillingen.