Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2010-11-23:
Etter åtte år i familie- og kulturkomiteen, hadde jeg svært høye forventninger til at statsråden skulle komme med nye og banebrytende reformer for barnevernssektoren, fordi i familie- og kulturkomiteen var det spesielt SV Fremskrittspartiet jobbet veldig godt sammen med. Statsråden har dessuten vært høyt på banen i en rekke medier i det siste, så forventningene var store, men, dessverre, skuffelsen ble enda større. De eneste jeg kunne spore av nyheter, var at statsråden skulle opprette et utvalg som skulle se på det biologiske prinsipp. Selvsagt er ikke det biologiske prinsipp veldig viktig for SV – det vet vi – og av og til lurer jeg på om SV egentlig ønsker at staten skal overta alle barn fra fødselen for deretter å forme dem i sitt eget sosialistiske bilde. Men statsråden rokker ved noe fundamentalt i mine verdier når han skal utrede det biologiske prinsipp – som om det overhodet kan stilles spørsmål ved om biologisk tilknytning betyr noe. Å sette det biologiske prinsipp til side, bryter dessuten med både menneskerettigheter og barnekonvensjonen. Det som statsråden altså kunne fronte satsingen på barnevernet med, er utvalg, utredninger og 240 mill. kr, øremerket til stillinger i barnevernet, som kommunene allerede i 2010 fikk friske penger til. Siden kommunene ikke brukte disse og dermed heller ikke prioriterte barnevernet i 2010, gir man de samme kommunene nye 240 mill. kr, men denne gangen øremerkede kroner, i håp om at det skal få opp antall stillinger. Vel, vel, den som lever får se! Også tidligere har vi sett at øremerkede midler blir brukt til helt andre ting. Nå har vi hatt en rød-grønn flertallsregjering i fem år – i fem år, president! Vi har hørt hvordan de skal satse på fattigdom og de sårbare barna. Da er det jammen på tide at man ser til å få gjort noe. Jeg blir litt matt når representanten Gjul står her og snakker om historisk satsing på barnevern. Nå har altså denne regjeringen sittet og hatt muligheter i fem år, og køene i barnevernet har bare vokst og vokst og vokst. Da er det på tide at man gjør noe. Statsråden snakker om fristoversittelser. Det er 170 barn på venteliste for fosterhjem. Det er 860 på venteliste for tilsynsførere. Det er 672 saker i saksbehandlingskø hos fylkesnemndene. Da hjelper det ikke å bygge opp et enda større byråkrati. Man må ta grep for å gi hjelp til de barna som virkelig har behov for det. Utredninger og utvalg gir ikke barn og ungdom den hjelpen de har behov for. Det gir oss i beste fall nok en NOU eller en rapport om tingenes tilstand, en tilstand som har vært stillstand i fem år. Fredag den 19. november, altså samme dag som statsråden holdt sin redegjørelse, kunne vi på VG Nett lese at 18-åringer dumpes av barnevernet. Til tross for at de skal ha en handlingsplan, og til tross for at de fremdeles har behov for nære relasjoner, ønsker ikke barnevernet i mange kommuner å ha myndige ungdommer i sitt system. De lemper dem dermed over til Nav og sosialkontorene. Barnevernet er pålagt å spørre ungdommene om de vil ha oppfølging, men ifølge Landsforeningen for barnevernsbarn er det svært få ungdommer som blir spurt. Det er mye som kunne vært forandret i lov om barnevernstjenester. Tidene har forandret seg, og nye behov har oppstått siden den kom i 1992, ikke minst med tanke på kommunikasjon, modenhet og kulturforskjeller hos barn og unge. Det statsråden skulle ha gjort, var å gjennomgå og revidere den loven, ikke bare sette ned et utvalg som skulle se på det biologiske prinsipp. Vi har mange ganger det siste året sett statsråden på tv hvor han har sagt at dette kan ikke aksepteres, dette er ikke godt nok, og sånt skal ikke skje. De fleste av oss vet hvilke saker jeg snakker om. Men hvor mange ganger til skal slike saker, som overdoser, dødsfall, rømninger og kriminelle handlinger skje, før statsråden faktisk tar grep? Det er åpenbart for meg – og mange med meg – at for statsråden er pappapermisjoner, mannspanel og kvinnepanel langt viktigere enn de aller svakeste i samfunnet vårt, nemlig de voldsutsatte, overgrepsutsatte, og de som er utsatt for omsorgssvikt og må leve med sine tunge rusmiddelmisbrukende foreldre, fordi den rød-grønne regjeringen har sviktet dem som trenger det mest – de sårbare barna.