Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-06-15:
Siste taler glemte faktisk det forsøket i 20 kommuner der vi nettopp skulle ha et annet opplegg med hensyn til de økonomiske overføringene. Det bør nevnes, i rettferdighetens navn! Ellers vil jeg starte med å si, som de fleste sier, at kommuneøkonomien er alfa og omega for å yte velferdstjenester som Norge kan være bekjent av. I dag må vi innse at vi ikke klarer dette godt nok. Det strømmer på med brev og henvendelser fra det ganske land om mer penger til skole, helse og eldreomsorg. Det er en vanskelig pedagogisk oppgave å fortelle at for å beholde budsjettbalansen må vi kjøre så stramt i de offentlige budsjetter. Jeg har registrert at flere arbeiderpartiordførere og stortingsrepresentanter har begynt å tale ledelsen midt imot. Jeg viser her bl.a. til VG -intervju med stortingsrepresentant Rune Kristiansen i går. Jeg tror Kristiansen her uttrykker det som de fleste stortingsrepresentanter føler, at det er sosialøkonomene som får dominere arenaen, de som mener å kunne spillereglene i markedsøkonomien. Rektor ved Universitetet i Tromsø bruker uttrykket «Politisk abdikasjon for fagøkonomane» i bladet Kommunal Rapport i dag. Jeg stiller også spørsmål om budsjettets balansepunkt er et hellig tall. Jeg ser flere fagøkonomer er inne på det samme, og noen mener sågar at litt mer bruk av oljefondet er forsvarlig. Senterpartiet ventet med spenning på kommuneøkonomiproposisjonen etter å ha hørt Arbeiderpartiets løfter i opposisjon og ulike utsagn etter at partiet kom i posisjon. Men dessverre ble vi skuffet. Nå er det partiet Høyre som har gitt sin støtte til Regjeringens opplegg, og som sørger for at det er langt igjen før vi får løftet kommuneøkonomien sånn som det virkelig trengs. Den viktigste framtidsinvestering et samfunn kan gjøre, er å satse på skolen. Sentrumsregjeringen foreslo, og fikk tilslutning til, en skolepakke på 225 mill. kr mer til skolen i en fireårsperiode. Her var bl. a. en startbevilgning til ny timefordelingsressurs på ungdomstrinnet. Dette fjernet Stoltenberg-regjeringen i sitt første budsjettforslag! Heldigvis går Stortinget imot dette kuttet. Jeg vil i det følgende ta fram et eksempel fra en kommune jeg kjenner godt: Ungdomsskolen har vel 200 elever og sju klasser med gjennomsnittlig 28,8 elever i hver klasse. Sakkyndig rådgiving til spesialpedagogiske tiltak er 41 timer i uka, mens kommunen kan gi bare 20 timer. Skolebygningen er 35 år gammel, og vedlikeholdsbehovet er stort. Skolen har kun én vaktmester, redusert fra tidligere to. Lokalene er slett ikke tilrettelagt for L97. Skolen mangler musikkrom, har 15 datamaskiner, men altfor lite midler til driftskostnader. Skolens ledelse sier på forespørsel at de ikke har mulighet til å legge opp alternative pedagogiske opplegg for elever med særlige behov. Skolegangen for disse er direkte ødeleggende, sier skolens rektor. En bedret kommuneøkonomi ville i det minste kunne gi flere timer til alternative opplegg. Jeg understreker at dette er en såkalt godt drevet kommune, med en arbeiderpartiordfører i spissen, men kommunen har behov for mer penger for å gi et skoletilbud som kan tilfredsstille alle elevers behov. Et velferdssamfunn måles etter hvordan man tar vare på de svakeste, og det ble ikke minst framhevet i debatten om utjamningsmeldingen i går, men det klarer vi altså ikke å leve opp til i dag.