Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-06-19:
Dette er en sak som vi fra Kristelig Folkepartis side egentlig ikke har hatt noe ønske om skulle bli en sak i Stortinget, og så langt vi forstår, har det egentlig ikke vært ønsket fra noen andre partier heller. Når det først er blitt en sak, har jeg som representant for Kristelig Folkeparti noen betraktninger som jeg har lyst til å dele. Først noen ord om det som kan framstå som litt uryddig fra vår side. Vi var uenig i at det skulle sendes spørsmål til departementet om saken, og mente det ikke var saklig grunnlag for å stille disse spørsmålene. Vi var senere med på en protokolltilførsel som i ettertid viste seg å gi sterke føringer i saken. Vi så i ettertid at protokolltilførselen ga uttrykk for synspunkter som nettopp bidro til å gjøre dette til en sak, noe vi ikke mente det var grunnlag for, og vi valgte derfor å trekke oss fra protokolltilførselen. Det har, så vidt jeg har forstått, vært bred politisk enighet om at regjeringsmedlemmer bør være varsomme med å fatte viktige og kontroversielle beslutninger i den perioden det er klart at det vil bli et regjeringsskifte, og en ny regjering fra en annen politisk konstellasjon vil tiltre. Da er spørsmålet om denne såkalte Lærdal-saken var en så viktig og kontroversiell beslutning at den ikke burde vært tatt. Den type vurderinger kan være vanskelige, og i dette tilfellet er det en beslutning som kan diskuteres. Beslutningen om veivalg for traseen i Lærdal er ikke det en kan kalle en kurant sak eller en sak som hastet så mye at den måtte avgjøres av den forrige regjeringen, men på den andre siden hadde saken ligget lenge til behandling i departementet, og beslutningen ville ha dratt ytterligere ut i tid dersom en ny statsråd skulle sette seg inn i saken og så ta en avgjørelse. Vi må heller ikke glemme at det i Lærdal og Sogn og Fjordane var bred politisk enighet om saken. Man ønsket en løsning slik den rød-grønne regjeringen besluttet. Vegvesenet hadde imidlertid innsigelser på grunn av kostnadene. Trasévalget fordyret prosjektet med flere hundre millioner kroner. Daværende statsråd Navarsetes henvendelse til miljøvernministeren om trasévalget er en annen side ved saken som har vært berørt. Hun bor i nærheten av veitraseene og kjente området godt, og en statsråd skal selvsagt kunne involvere seg i saker som angår hans eller hennes hjemmeområde, så lenge de ikke er inhabile. Så må hver enkelt, i den typen tilfeller, vurdere styrken i sin påvirkning og være klar over at noen kan stille spørsmål ved det. Kristelig Folkeparti har i denne saken kommet til at det ikke er grunn til å bebreide de berørte statsråder. Vi er fortsatt av den oppfatning at det som skjedde rundt kommunikasjonen og den rød-grønne regjeringens beslutning om ny trasé for E16 gjennom Lærdal, aldri burde blitt en sak i kontroll- og konstitusjonskomiteen og derfor heller ikke her i salen i dag. Det burde ikke vært saklig grunnlag for det. Slik vi oppfatter de andre partiene, er det ikke innholdet i det som har skjedd i denne såkalte Lærdal-saken som er grunnlaget for at vi behandler dette som sak i dag, men begrunnelsene som framkom i protokolltilførselen for ikke å åpne sak, som ble beveggrunnen til at det likevel ble det. Da framstår det for meg at vi har en litt spesiell situasjon. Ingen partier ønsker at dette skal bli en sak, og det er ikke lenger realitetene i Lærdal-saken som gjør at vi behandler den i dag, men begrunnelsene for ikke å gjøre dette til en sak. Etter Kristelig Folkepartis oppfatning er det ikke denne typen saker vi skal bruke tid på, verken i kontrollkomiteen eller i Stortinget.