trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-24:
Det har blitt nevnt at politikere ikke skal plukke ut enkeltteknologier og dytte dem. Vi skal ha mer teknologinøytrale virkemidler. Det er en av grunnene til at vi fremmet et løst forslag her i dag om en «klimaklasse» som kunne gjelde for lastebiler, som alle fikk fritak fra bompenger. Markedsstudier viser at f.eks. ASKO sier at biogasslastebiler ville være lønnsomme hvis de fikk bompengefritak. Men de vurderer også andre bioteknologier og bioenergiformer, sånn som bioetanol. Derfor formulerte vi følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen innføre fritak fra bompenger for en «klimaklasse» som inkluderer biogasslastebiler og andre alternative drivlinjer for lastebiler i en oppbyggingsfase(på minimum fem år) (på minimum fem år) Mitt spørsmål til statsråden: Er dette noe som statsråden kan få utredet eller sett nærmere på i nærmeste framtid?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-24:
Jeg tror vi deler troen på at dette kan markedet ordne hvis det får klare og stabile rammevilkår. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir om det vil være umulig eller vanskelig å tenke seg at man i en utfasingsperiode på la oss si fem år tillater bruk av naturgass i en overgangsfase, og så sier man at dette skal være null fra og med 5–7 år. Da ville vi fått ivaretatt problemet med biogassens variasjoner i en innkjøringsfase og fått tid til å bygge opp en solid tilbudsside som ville matche en forutsigbar etterspørsel.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-24:
Første spørsmålsstiller tok på mange måter mitt hovedspørsmål, så da vil jeg bare drille litt dypere i det. Du unngikk spørsmålet om hvorfor regjeringen ikke vil gå inn for en veibruksavgift i påvente av at ESA ferdigbehandler saken. Det som fortsatt er uklart for meg, er: Vil regjeringen vente og vente, eller vil man ta initiativ? Og hvis man ikke tar initiativ: Hva er grunnen til at man velger å fortsette med å vente på at ESA skal ferdigbehandle dette, før man faser inn veibruksavgiften?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-24:
Rabatt for biogass i bomringen har vært diskutert i mange år, men det er ennå ikke blitt innført. En viktig grunn til denne bekymringen om en rabattordning for biogass vil virke, er at den også kan fremme bruk av naturgass, som representanten Haltbrekken var inne på. Denne bekymringen mener Miljøpartiet De Grønne er ubegrunnet hvis man kan innføre en tydelig modell. Poenget er at en prioritering av biogass sammen med elektrisitet og hydrogen gjennom bedre incentiver for GA-registrerte biogasskjøretøy med særlig vekt på reduserte bomtakster vil ha en svært positiv effekt på først bruk og så produksjon av biogass, med tilhørende positive effekter på miljø og klima. Ifølge ASKO ville biogasskjøretøy være lønnsomme i drift i dag dersom de var fritatt for bompenger. Biogassmarkedet er i stor grad etterspørselsdrevet nå, det er der barrierene ligger. Økt lønnsomhet for sluttbruker vil være en katalysator for økt produksjon av biogass og følgelig også økt produksjon av biogjødsel. Hvis det er vilje til å stimulere etterspørselen, finnes det mange modeller man kunne bruke, hvor man kunne bruke fossil gass som en overgangsordning. For eksempel kunne man da se for seg at alle registrerte kjøretøy med GA-skilt gis rabatt i bomring. De tildeles i dag av Statens vegvesen til rene gasskjøretøy og til gasskjøretøy som også har en liten nødtank for alternative drivstoff. Hvis man åpner for inntil 50 pst. andel naturgass over året solgt på denne måten, med en klar nedtrapping til 0 pst. i 2025, vil det gi en veldig klar modell for dem som tilbyr gass som et drivstoff til transport. Så kunne skattemyndighetene ha i oppgave å kontrollere at drivstoffleverandørene forholder seg til dette lovverket. Det ville da være unødvendig med noe dobbeltarbeid i form av at innkrevere av bompenger også skulle kontrollere. Dette ville være en enkel modell og gi en raskt økt etterspørsel etter biogass, og det ville løse det omtalte høna og egget-problemet som i dag hindrer framveksten av biogass.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-24:
Åtte av ti nordmenn vil ha bedre kontroll med snøscooterkjøring i naturen, viser en holdningsundersøkelse om dette temaet. For et par år siden ga likevel denne blå-blå regjeringen tillatelse til fornøyelseskjøring med snøscooter i skog og fjell, til tross for rådene fra en samlet miljø- og friluftsbevegelse. Nå ønsker Senterpartiet dessverre å gire opp snøscooterkjøret ytterligere. Forslaget fra representanten Borch betyr at det blir enda enklere, ved at kommunene lett skal kunne gi tillatelse til at folk skal kunne kjøre til hytta med snøscooter. Det er i praksis enda en oppmyking av regelverket, med mer snøscooterkjøring alle steder hvor det fins hytter, noe som nå er tilnærmet overalt mange steder. Det er god grunn til at folk flest ønsker seg bedre kontroll med snøscootere, fordi ukontrollert fornøyelseskjøring i naturen er til plage for mange som søker gode naturopplevelser i skog og mark. Skiløpere føler seg fort utrygge, barnefamilier og eldre begynner å unngå områder der de må dele plass med kjøretøy i høy fart, det blir mer støy, flere skader, mer ulykker, og kjøringen påvirker også selvfølgelig naturen og dyrelivet. Om lag 25 pst. av de snøscooterne vi har i Norge, kjører allerede der det ikke er lov, viser nye undersøkelser. I Norge er det stadig flere som heldigvis oppsøker naturen med et ønske om å oppleve stillhet og ro, kanskje ikke så rart med vår stadig mer hektiske hverdag. Folk kommer også langveisfra for å nyte denne vakre naturen vår. Det bidrar til verdifulle distriktsarbeidsplasser. Naturkjærlighet er en god norsk verdi, men ved å øke antallet snøscootere dramatisk – bare på to år har det steget fra 60 000 til 85 000 – blir det stadig vanskeligere å finne og nyte denne stillheten, vanskeligere å finne snø som ikke allerede er kjørt opp av snøscootere. MDG ønsker primært å reversere regjeringens lovendring. Vi vil ta tilbake den stille naturen til folket, og her har vi folket på vår side. I Senterpartiet burde man også lytte til folket, istedenfor å jobbe for det motsatte.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-05-24:
Diskusjonen om Storbritannias uttreden av EU er per nå ikke så akutt og interessant for Norges del, men det er selvfølgelig interessant å følge. Jeg synes statsråden inntar en god posisjon ved å være avventende til at partene må bli enige. Men der vi kan samarbeide, og som representanten Navarsete stilte spørsmål om, er bl.a. innen forskning og innovasjon, den delen. En del av det nye trusselbildet er cybersikkerhet og cybertrusler. Vi kan samarbeide med NATO, vi kan samarbeide med EU, vi kan samarbeide med Nordisk råd, der vi er medlem. Jeg opplever at det er et stort tema, i både Finland, Sverige og Danmark, og det er et tema i EU. Så langt har Norge ikke vært en stor bidragsyter til NATOs cybersenter i Estland. Det er også en sivil sektor. Vi har flere muligheter til å samarbeide, og jeg opplever også større interesse for å bli en del av det samarbeidet med NATO. Hva tenker utenriksministeren om videre cybersamarbeid?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
En av årsakene til at vi, som vi har sagt flere ganger før, forholder oss til det at britene ikke har ønsket en EØS-tilknytning, er at de så veldig klart sier at de ikke ønsker de fire friheter. De vil bl.a. ha mindre fri personbevegelse, og de ønsker å kunne lage sitt eget regelverk. Begge deler er forutsetninger for EØS-samarbeidet. EU-sida er også usedvanlig tydelig på at man ikke kan splitte opp de fire frihetene – ta dem man liker, og se bort fra dem man ikke liker – og er svært opptatt av enheten i det indre marked. Det ble senest bekreftet i går, da jeg var på EØS-rådsmøtet i Brussel, av sjefsforhandler Barnier. Så spørsmålet er helt hypotetisk. Dersom britene skulle endre sin posisjon, er det noe som da må vurderes. EØS-avtalen er ikke en avtale mellom Norge og EU. Det er en avtale mellom 31 land, og det er det også viktig å være klar over. Det vil ha noen fordeler, som f.eks. at man kan se for seg en sterkere blokk, men det vil også ha en del ulemper, særlig knyttet til at vi på enkelte områder har helt forskjellige interesser fra britene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
Jeg tror ikke vi skal foregripe noen begivenheter, for disse spørsmålene ligger relativt langt fram i tid. Vi skal først få på plass utmeldingsvilkår som kan gjøre at overgangsordningen trer i kraft, og den skal vare fram til 31. desember 2020. Det er ingen signaler per nå som tyder på at britene har noe ønske om å delta i felles regelverkutforming, delta i alle de fire friheter, og det er som sagt en diskusjon som man, dersom det plutselig skulle endre seg, må ta. Samtidig er jeg opptatt av å understreke at i denne sammenhengen er jo forutsetningen at britene da legger vekk sine primærposisjoner, altså at de, når det gjelder felles regelverk, kommer til å akseptere alle de fire frihetene og hele det indre markeds integritet, og det er det ikke noe som tyder på. Dersom det allikevel skulle endre seg, er det selvfølgelig noe som vi ønsker å diskutere med Stortinget.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
Som jeg var inne på i mitt innlegg nå, er det en vurdering at det å delta i et forberedende forskningssamarbeid er positivt. Det gjør vi på svært mange andre områder i EU. Dette gjelder ikke bare forsvarsforskning, men vi gjør det gjennom de store rammeprogrammene for forskning som har vært veldig gunstige for norske forskningsmiljøer, og som har vært veldig viktige for at vi kan internasjonalisere vår forskning. Når det gjelder spørsmålet om materiellsamarbeid, er det en naturlig følge av at man også deltar i å utvikle materiell. Det er viktig for norsk forsvarsindustri, som Senterpartiet jo ellers er svært opptatt av, og som representerer veldig mange distriktsarbeidsplasser og en høyteknologisk og svært kompetent industri. Så siterte representanten selv det jeg sa om at vi vurderer i tillegg «mulig deltakelse» i enkeltprosjekter «av særlig interesse». Hva de eventuelt kommer til å være, vet vi ikke ennå, for det vet heller ikke EU ennå, men man begynner nå å strukturere samarbeidet noe mer og finne en god arbeidsdeling mellom EU og NATO.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
Dette er også blant de tingene som jeg tidligere har orientert om i Stortingets Europautvalg, og jeg vil fortsette å holde Stortinget orientert om det. Dette er en veldig bekymringsfull utvikling, som jeg også var inne på i redegjørelsen min, og for så vidt også nå, fordi vi ser veldig tydelig at det er en klar dreining i en del enkeltland i Europa hvor man ser noe av den samme utviklingen. Det er styresett som i mindre grad enn tidligere tar hensyn til grunnleggende rettigheter og friheter, og som snarere tvert imot strammer inn betydelig mange steder. Vi bruker EØS-midlene på den måten at vi inngår avtaler særlig knyttet til sivilsamfunnsfondene. Det er der vi særlig er opptatt av det å ha uavhengig forvaltning, altså uavhengig av myndighetene. Vi inngår ikke avtaler om noen del av EØS-midlene før vi er enige om helheten. Det er det vi nå forhandler med Ungarn om, som er det siste landet vi ikke har blitt enig med om disse spørsmålene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
La meg gjenta noe av det jeg sa i et tidligere svar. Det at britene eventuelt skulle ønske en deltakelse, betyr altså ikke det samme som en reforhandling. Det som er situasjonen, og som EU også er veldig klar på, er at det indre marked kan ikke brytes opp – integriteten til det indre marked er altså svært viktig. Man kan ikke velge noen av de fire frihetene og la andre være, man kan ikke velge å la være med felles regelverkutforming. Og det er nettopp disse tingene britene har sagt at de ikke ønsker. Poenget da er at i en avtale mellom 31 land, ikke bare mellom Norge og EU, må eventuelle nye partnere som ønsker seg inn, akseptere de betingelsene som er der, altså bl.a. de fire frihetene og felles regelverkutforming. Det er et premiss som også vil ligge der fra EUs side, og som allerede i dag ligger der veldig tydelig fra EUs side, med tanke på både hvilken eventuell tilknytning britene skal ha til EU etterpå – også helt andre løsninger – og også hvordan de ser for seg det videre EØS-samarbeidet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
Dette er et av de områdene som diskuteres hyppig mellom NATO og EU for å få en god arbeidsdeling mellom de to organisasjonene. Og det er helt riktig som representanten sier, at det er flere land som har tatt initiativ til ulike Centres of Expertise and Excellence. Norge har til vurdering fortløpende både deltakelse og ikke minst også økonomiske bidrag, fordi vi mener det er en viktig del av det vi kan løse sammen på europeisk nivå, enten gjennom NATO eller i EU. Det er også helt riktig at en del av disse temaene er av en sånn karakter at de ikke først og fremst er militære – en del av dem er også det – men nettopp derfor er dette samarbeidet og arbeidsdelingen mellom EU og NATO på dette området viktig. Jeg vil også legge til at NATO i de senere årene har tatt et mye større ansvar for cyberdomenet og har nå definert det som et eget domene, og også definert at cyberangrep kan utgjøre en artikkel 5-situasjon i ekstreme tilfeller.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
Det var på ingen måte meningen ikke å svare på de gode spørsmålene representanten Stoknes hadde, så la meg veldig fort gå gjennom noen av dem. Det ene er frivillighetens hus. Jeg skal ikke ta stilling til om det skal etableres i Norge, men realiteten er at vi har et veldig stort norsk miljø i Brussel, på Norway House. Jeg besøkte dem senest i går. Det var over hundre mennesker til stede, og de representerte alt fra norske regioner til utdanningsinstitusjoner, kommuner, bedrifter – et stort nettverk også fra det sivile samfunn som er med på å lære om og påvirke i Europa, og det syns jeg er veldig positivt; de er veldig engasjerte. Det engasjementet er mye likt det vi også ønsker å ha rundt om i Norge når vi diskuterer europaspørsmål. Det var en av årsakene til at da regjeringa lanserte den nye EU-strategien, gjorde vi det på et åpent frokostmøte utenfor her, også for å kunne få debatten bredere ut. Jeg vil også svare på et annet spørsmål representanten hadde, og det gjaldt å utvide det diplomatiske arbeidet i EU. EU-delegasjonen er den største utestasjonen vi har – en slags statsforvaltning i miniatyr – og den er veldig viktig for Norge.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
Jeg forstår at det kan være vanskelig å tilhøre partier i denne sal som er i mindretall, men det at flertallet her, flertallet i befolkningen, mener at EØS-avtalen og de ca. 70 andre avtalene vi har med EU, ivaretar norske interesser, er altså et uttrykk for at norske interesser i dag kanskje er noe annet enn det Senterpartiet mener det faktisk er. Mens den ene representanten etter den andre fra Senterpartiet og SV snakker seg varm om alle disse alternativene til EØS-avtalen, er jo det store spørsmålet: Hva skal dette alternativet være godt for? Hva er plan B? Hvordan skal vi klare å ivareta norske interesser på en best mulig måte? Hva er det egentlig som er norske interesser, om det ikke er å ivareta norsk næringsliv og norsk velferd, om det ikke er å ivareta at norske studenter kan reise ut og studere, og at andre kan komme hit, om det ikke er å ivareta høyt internasjonalt forskningssamarbeid, om det ikke er å ivareta samarbeid på den europeiske arena som gjør at vi får til felles løsninger på felles problemer? Vi kan bruke arbeidslivet som eksempel. EØS har bidratt til at vi har fått styrket arbeidstakernes rettigheter med bl.a. krav om skriftlige arbeidsavtaler og krav knyttet til virksomhetsoverdragelse og arbeidsmiljø. Det initiativet som statsministeren har tatt når det gjelder arbeidslivskriminalitet, og som har blitt godt mottatt i EU, er kanskje det aller beste eksemplet på grenseoverskridende problemer som må løses i fellesskap, og der vi er for små til å løse dem alene – akkurat på samme måte som Sverige og Tyskland også er det. Når det snakkes om å stå opp for norske interesser, er det nettopp det regjeringa og stortingsflertallet gjør. Vi står opp for interessene som bidrar til at vi i Norge har en mulighet til å kunne drive en politikk som også sikrer velferden for framtida. Til spørsmålet om EUs økende omfang av politikk, som forrige taler var litt opptatt av: Vel, det kommer fordi EU-landene ønsker mer politikk på europeisk nivå. De ser at behovet er der. Det er ikke noe som noen finner på; det er der fordi behovet melder seg og man ser at de felleseuropeiske løsningene er de beste. Avslutningsvis – igjen til spørsmålet om brexit: Vi sitter ikke i forhandlingene, det er en naturlig konsekvens av at vi ikke er EU-medlem, men vi følger selvfølgelig debattene nøye. Og som jeg var inne på i flere av mine tidligere svar, er situasjonen nå den at Storbritannia gang på gang har avvist en løsning som er en del av det indre marked og de fire friheter. Det er altså ikke et forhandlingsspørsmål per i dag, og det er ikke sannsynlig at det blir det i framtida.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-05-24:
For å svare på representanten Pollestads spørsmål først – nå ser jeg at han ikke er i salen lenger, men han skal likevel få svar: For det første, når det gjelder snøkrabbe, er de norske posisjonene helt klare. EU kan ikke utstede lisenser til fangst av snøkrabbe på norsk sokkel – det har Norge suverene rettigheter til. Det er også et standpunkt vi har formidlet klart og tydelig til EU, til de landene som har utstedt lisenser, og det er også et standpunkt vi klart har formidlet til EU i forbindelse med diskusjoner om kvotebytte. Vi innleder altså ikke nye samtaler med EU om eventuelt kvotebytte før EU endrer sin posisjon. For det andre, når det gjelder stål og aluminium, tror jeg nok ikke representanten Pollestad har fulgt helt med i debatten. Vi har uttrykt i tydelige ordelag at vi er dypt uenig i den beslutningen USA har tatt, og vi jobber selvfølgelig opp mot amerikanske myndigheter på alle nivåer. Senest i går var næringsministeren i USA og hadde samtaler bl.a. med USAs handelsminister. Men vi har også en dialog med EU, av den enkle grunn at hovedmarkedet for vår eksport av stål og aluminium er Europa. Og dersom EU skulle innføre beskyttelsestiltak for å verne seg mot eksport som blir omdirigert fra det amerikanske markedet, er det det som vil treffe norske eksportører mest. Nettopp derfor har vi også dialog med EU, bl.a. gjennom kommisjonær Malmström. Det er en svært viktig del av jobben vi gjør. La meg avslutningsvis også si at det er forskjell på frihandel og en avtale som sikrer oss felles regler, felles standarder og like konkurransevilkår. Det er stor forskjell på norske bedrifters muligheter i to så ulike regelsystemer. Det er også viktig å understreke nok en gang når det gjelder spørsmålet fra Lysbakken og andre om hvorvidt Norge skulle motsette seg et spørsmål om EØS-tilknytning: Både Norge og EU selv, det vil si de 27 andre landene som er knyttet til EØS-avtalen gjennom EU-medlemskapet, og vi som er det gjennom EFTA-medlemskapet, har gjort det helt krystallklart at det ikke er aktuelt å svekke det indre marked med de fire friheter, med regelharmonisering. Med andre ord er det ikke aktuelt å forhandle bort dette for å få Storbritannia med. Det er altså ikke et norsk syn, eller et spørsmål om hvorvidt Norge vil motsette seg: Dette er 30 lands syn, og det er de 30 landene som har tenkt å forbli i EØS, gjennom både EU-medlemskap og EFTA-medlemskap. Og så vidt jeg har sett av den britiske debatten, har det heller ikke vært aktuelt for Storbritannia å slutte seg til EFTA – og dermed faller for så vidt også hele premisset bort.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-05-24:
Nå sa utenriksministeren at statsministerens intervju ikke var noe linjeskift. Det er det ikke noen vits i å krangle om, men det har i hvert fall blitt oppfattet som en ny linje. En ting er å aldri avvise en mulighet for at Storbritannia skal bli med i EFTA og EØS, men noe annet er etter mitt skjønn – slik intervjuet ble oppfattet – å invitere og si at det vil styrke vår forhandlingsposisjon. Men hvis nå britene skulle skifte syn på det spørsmålet, hvordan mener utenriksministeren at et britisk medlemskap i EØS ville styrke EØS-avtalen, gitt kravet om enstemmighet på EFTA-landenes side for å ta inn nytt regelverk og britenes hang til «opt-outs»?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-05-24:
Hvis nå det skulle skje – som vi kan si er hypotetisk i dag, men av og til skjer det bare ting, selv om de så ut som hypotetiske – vil regjeringen konsultere Stortinget før man tar stilling til medlemskap både i EFTA og eventuelt også i EØS, eller vil Stortinget bli informert gjennom et intervju?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-05-24:
Spørsmålet – om vi må reforhandle EØS-avtalen – som er blitt reist av representanten Audun Lysbakken, hvis det som vi anser for lite trolig, skulle skje, at Storbritannia ønsker en EØS-løsning. Det som da må skje, er at Storbritannia må søke om medlemskap i EFTA, for EØS-avtalen er en avtale mellom tre av EFTA-landene – Norge, Liechtenstein og Sveits – og EU. Siden EØS-avtalen ble inngått, har EØS blitt utvidet mange ganger med nye land. Hver gang EU har blitt utvidet med et nytt medlemsland, har også EØS blitt utvidet. Det ligger i medlemskapsavtalen for nye land til EU at de også skal være en del av EØS. Så det er slett ikke nødvendig med en reforhandling av EØS-avtalen om den får et nytt medlemsland. Det Storbritannia må ha i tillegg, er en avtale med EU på områder som EØS-avtalen ikke dekker: landbrukspolitikk og fisk. Representanten Navarsete etterlyste ivaretakelse av norske interesser. Vi, som er tilhengere av EØS-avtalen, mener at den er en ivaretakelse av norske interesser: handelsinteresser og viktigheten av å kunne delta i integrasjonen i Europa, for å nevne to ting. Når jeg hører på debatten om hvor viktig det er at vi verner om norsk suverenitet, osv., lurer jeg på hvor vi skal finne bedre allierte og samarbeidspartnere enn EU-landene for det som er viktig for Norge, og som vi alle er opptatt av, f.eks. å bekjempe klimatrusselen, å møte migrasjonsstrømmene, å opprettholde et felles rammeverk for internasjonal handel gjennom WTO og handelsavtaler og å ha et høyt nivå på utviklingsbistanden til Afrika. Dette er områder hvor våre europeiske naboland er viktige partnere og går i spissen. Jeg ser ikke andre partnere i verden enn dette, kanskje med unntak av Kina, som i bekjempelsen av klimaproblemene gjør en innsats som går litt under radaren. Jeg er helt enig med dem som har nevnt at veipakken er utfordrende. Det tror jeg alle i salen her er enig i. Regjeringen har i hvert fall varslet at de har et standpunkt om å få forandret kabotasjereglene. Dette er en dragkamp mellom øst og vest, mellom landene i nord og sør i Europa. Da kunne man kanskje også reflektere over om mulighetene vi har for å få endret det i riktig retning, hadde vært større om vi hadde vært medlem og hadde sittet ved bordet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-05-24:
Jeg kan ikke la Lysbakkens påstander stå uimotsagt – at vi ser bort fra utfordringer på arbeidsmarkedet. Et felles arbeidsmarked i Europa, hvor man har hatt stor forskjell på lønnsnivået, har gitt utfordringer. Men vi har møtt de utfordringene med sosial dumping gjennom tiltakspakker. EØS-avtalen gir rom for den type tiltak, har gjort det til nå, og jeg regner med at den fortsatt vil gjøre det. Urettferdig fordeling bekjempes med nasjonal politikk. Økonomisk politikk er landenes ansvar, ikke EUs ansvar. Så skulle jeg ønske at de som ønsker en reforhandling av EØS-avtalen, kunne være konkret på hva det er de ønsker forandret. Hvis ikke blir det en skyggedebatt: Man kaster ut en påstand om at det er lett å få en bedre avtale, uten at man forteller hva som ligger i begrepet «bedre».
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-05-24:
Fagskolene har lenge lidd under en litt utydelig plassering og svak status i utdanningssystemet. Dette har Arbeiderpartiet jobbet lenge for å rette opp i, og vi kommer til å fortsette innsatsen for å videreutvikle dette viktige utdanningsslaget. Kunnskap og god organisering er en betingelse for det. Under Stoltenberg II-regjeringen fikk vi i gang både tilstandsrapport for fagskolene og kandidatundersøkelsene. Fagskoleutvalget ble nedsatt, Organisasjon for norske fagskolestudenter og Nasjonalt fagskoleråd ble etablert. Den nye loven om høyere yrkesfaglig utdanning bidrar på viktige områder til styrking. Jeg vil særlig nevne studiepoeng, innplassering som høyere yrkesfaglig utdanning og tilknytning til studentsamskipnadene. Men fagskolene er ikke ferdigutviklet med dette. Samfunnets behov for folk med kompetanse fra fagskole er stort og vil bli større. Samtidig vet vi at frafallet i videregående er altfor stort. Derfor er det viktig at regjeringspartiene tar både ansvaret for å styrke og videreutvikle yrkesfaglig og høyere yrkesfaglig utdanning og for å bygge ut utdanningskapasiteten. Statsråden sa at vi tar fagskolene et steg videre i dag. Det gjør vi, men vi må også passe på at regjeringen ikke tar dem et skritt tilbake. For å ta det første først: I lys av at vi vedtar en lov om høyere yrkesfaglig utdanning, er det merkelig at regjeringen rett og slett bare viderefører den tvetydige og uklare plasseringen til fagskolene og legger dem under statsråden for barnehager, grunnopplæring og integrering. Dette medførte f.eks. at man nesten glemte fagskolestudentene da regjeringspartiene snudde og likevel gikk inn for studentombud i høyere utdanning. Arbeidslivet trenger flere fagskoleutdannete. Arbeiderpartiet tar dette på alvor og foreslår satsing på nye studieplasser i en forpliktende opptrappingsplan. Regjeringen lar det være. Arbeiderpartiet har stilt spørsmål til Finansdepartementet vedrørende kuttet i RNB som Asphjell var inne på, der en feilberegning av grunntilskuddet ble saldert på den måten som skissert. Statsråden er nøye på at komitérepresentantene lytter til hans innlegg, og vi har nå – etter statsrådens innlegg – notert oss at han lover at fagskolene skal få beholde disse midlene. Arbeiderpartiet er opptatt av at viktige utviklingstiltak ikke blir satt på vent som følge av litt merkelige budsjettjusteringer. Man ber rett og slett regjeringen sørge for at fagskolestudentene reelt likebehandles. Oppsummert har Arbeiderpartiet store ambisjoner for fagskolene framover både kvantitativt og kvalitativt. Vi kommer til å fortsette med å presse på for å gi fagskolestudentene den statusen som utdanningen fortjener.
Hårek Elvenes (Høyre), 2018-05-24:
EØS-avtalen har vært en god avtale for Norge de siste 25 årene. Den har fremmet vekst og velferd, og den har ikke minst vært en mekanisme for en fredelig problemløsning i Europa. Det er dette representanten Lysbakken kaller en forfeilet økonomisk idé. Nei, det er ikke det. Skal man bruke begrepet forfeilet økonomisk idé, er det om det økonomiske tankegodset som SV og dets moderparti har vært tuftet på. Resultatene har talt sitt tydelige språk. Det er en nasjonal oppgave å hegne om EØS-avtalen. EØS-avtalen er selve bærebjelken i norsk europapolitikk. Den gir norske bedrifter adgang til et marked bestående av 31 land, under felles rammebetingelser, og ikke minst håndterer EØS-avtalen grenseoverskridende problem på en god måte knyttet til miljø og ikke minst sivil beredskap. I løpet av én dag får faktisk 25 millioner innbyggere i Europa fersk fisk fra Norge levert fra norske fiskeeksportører, muliggjort gjennom et veterinærstandardregelverk og fravær av forsinkende grensepasseringer. Men EØS-avtalen er mye mer enn bare markedsadgang. Den gir oss viktige rettigheter og muligheter i Europa knyttet til å studere, forske og jobbe. Det er i vår nasjonale interesse å samarbeide med Europa. Uten EØS-tilgang vil norske bedrifter få knapphet på arbeidskraft, og vår markedsadgang til Norges største marked vil bli vanskeliggjort, nesten umulig. Denne avtalen gir faktisk nordmenn muligheter som vi bare kunne drømme om før vi inngikk EØS-avtalen. Å si opp denne avtalen, som egentlig er den logiske konsekvensen av venstresiden og dessverre Senterpartiet sitt resonnement, vil få alvorlige konsekvenser for en liten, åpen økonomi som den norske. Regjeringen fører en aktiv europapolitikk. Det som er bra for Europa, er bra for Norge. Europa er vårt kulturelle, handelsmessige og sikkerhetspolitiske fellesskap som vi har all mulig interesse av fortsatt å være del av. Alternativene til EØS-avtalen er norsk proteksjonisme, en tankegang som bygger på at hvert land klarer seg bedre for seg selv enn sammen med andre. Historien har lært oss at det er feil. Det har vist seg også å være feil for Norge.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-05-24:
Forrige torsdag feiret vi 17. mai. Vi feiret Grunnloven. Vi feiret Norges selvstendighet. Det går en klar linje fra eidsvollsmennene, fra president Christie som ser ut i stortingssalen, som ser på alle oss som har Grunnloven liggende på pulten – alle og enhver. Grunnloven gjør det helt klart at Stortinget ikke kan avgi suverenitet til en organisasjon Norge ikke er medlem i. Takket være det norske folk og den kloke beslutning vi tok i 1972, og den kloke beslutning vi tok i 1994, er ikke Norge medlem i EU. Dermed kan ikke Stortinget avgi suverenitet verken til EU eller et EU-organ, for vi er ikke medlem i den organisasjonen. Vi som sitter her, stilles til ansvar i valg. Folket har makta hvis vi gjør noe uklokt eller klokt. Et grunnleggende prinsipp er folkesuverenitet. De siste årene har dette grunnprinsippet blitt omgått og angrepet flere ganger – først med EUs finanstilsyn, der stortingsflertallet gjennom noen raske uker presset gjennom at EUs finanstilsyn kan fatte bindende vedtak overfor norske myndigheter og norske finansforetak. Det var kortere saksbehandlingstid når det gjelder EUs finanstilsyn, enn det er for et middels norsk veikryss i en norsk kommune. Det ble presset gjennom så fort som overhodet mulig, og nå kan det tilsynet fatte bindende vedtak overfor norske organer når det er krise. Hvem definerer når det er krise? Er det Det norske storting? – Nei. Er det den norske regjering? – Nei. Det er EUs ministerråd som definerer når det er krise, og de har helt andre hensyn å ta, bl.a. fordi de har en annen valuta – euroen og ikke den norske krona. I vår opplevde vi det igjen, med ACER, EUs energibyrå – en klar omgåelse av Grunnlovens bestemmelser. Nå skal EUs energibyrå kunne fatte avgjørende beslutninger overfor norsk energipolitikk. Nasjonal selvråderett i energipolitikken har vært helt definerende for at vi har bygd det landet vi har bygd. Det har vært en suksesshistorie å ha nasjonal kontroll. Stortingets fremste rådgiver i grunnlovsspørsmål, professor Eivind Smith, har begge gangene sagt at dette er tydelige omgåelser av Grunnloven, at det går på tvers av Grunnlovens bestemmelser. Nå er det en ny diskusjon om EUs arbeidsmarkedsbyrå. Der er det den samme holdningen man kan spore i både Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet: Så lenge det kommer fra EU, er vi for. Men kjære medrepresentanter og president, Grunnloven er et vern om demokratiet vårt, og den sikrer det norske folk muligheten til å styre utviklingen i Norge, og det er tid for å respektere selve Grunnloven.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2018-05-24:
Jeg har sagt det før, og jeg sier det igjen – selv om jeg ikke vet om det er politisk korrekt fra Stortingets talerstol: Ikke kødd med EØS-avtalen. Jeg er veldig glad for at denne regjeringen viderefører det som alle tidligere regjeringer har vært tydelige på, nemlig å føre en aktiv europapolitikk. Det er ikke tvil om at EØS-avtalen og de nærmere 70 andre avtalene vi har med EU, gir Norge store fordeler. EØS-avtalen er viktig for norske arbeidsplasser og ikke minst for velferdsstatens framtid. Norge er et lite land med 5 millioner innbyggere, men EØS-avtalen gir norske bedrifter tilgang til et marked med 500 millioner mennesker. Mesteparten av alt som eksporteres fra Norge, går til EU. Det som bekymrer meg da, er at noen bevisst snakker ned EØS-avtalen og også tar til orde for å framforhandle en ny avtale. Det mener jeg vil være å gamble med det vi faktisk har i dag. Det vil heller gagne oss som nasjon å snakke opp EØS-avtalen og vise til alle de gode eksemplene vi har på at EØS-avtalen gir oss både rettigheter og muligheter som mange av oss tar for gitt. Viktig er det også at EØS-avtalen gir norske bedrifter tilgang på utenlandsk arbeidskraft – arbeidskraft som er helt nødvendig, bl.a. for at norsk landbruk skal få sine avlinger raskt i hus, eller at fiskeindustrien i Nord-Norge får ekspedert fisken raskt fra mottak til marked. For å gi noen tall: Nordlandsbedriftene eksporterte i 2017 for 27,4 mrd. kr – det meste av dette til EU. Skulle vi spist all laksen vi eksporterer selv, måtte hver og en av oss ha spist trekvart kilo laks hver dag. Vi har heldigvis noen som står opp for EØS-avtalen, og som er bekymret for at EØS-motstanderne ikke snakker om hvilke konsekvenser det vil få for tunge sektorer som fiskeri, havbruk og landbasert eksportindustri å trekke seg fra avtalen. Arve Ulriksen, administrerende direktør i Mo Industripark, er én av disse, og jeg er glad for at vi har slike som ham. Jeg ønsker videre å trekke fram statsministerens initiativ overfor EU for å styrke innsatsen mot arbeidslivskriminalitet. At regjeringen også jobber med et mål om å fremme et arbeidsliv med trygghet og fleksibilitet for arbeidstakere og å sørge for seriøse arbeidsgivere og et velfungerende og effektivt trepartssamarbeid, er viktig. Jeg avslutter med starten: Uten tilgang til det indre marked vil norske eksportører bli skadelidende, og det kan svekke vår egen velferdsvekst. Kødder en med EØS-avtalen, kan en faktisk bidra til å svekke norske distriktsarbeidsplasser.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
Jeg vil også takke for redegjørelsen. Det mest interessante med den var nok dessverre likevel alt utenriksministeren ikke sa. Utviklingen og utsiktene for EU og samarbeidet i EØS-avtalen framover er spent. Vi ser en sterkt økende motstand mot overnasjonal styring i Europa. Folkestyret parkeres, og folk over hele Europa føler de mister mer av rettene til selv å styre livet sitt og landet de bor i. Jeg vil stille spørsmål ved hvorvidt EU selv tar inn over seg alvoret i situasjonen. Deres framtidsplaner ser ut til å være å rase fram i høyere tempo og større omfang, framfor å vurdere tingenes tilstand. Jeg opplever heller ikke at utenriksministeren vurderer utsiktene for EUs økende omfang av områder for politikk og føringer. Tvert imot: Utenriksministeren sier regjeringen ønsker økt samarbeid med Brussel. EU har bl.a. varslet sitt pågående arbeid med en utdanningspakke. Samarbeid innen utdanning og forskning er viktig for Norge og verden i sin helhet. Det driver oss framover, det driver verden framover. Men jeg lurer på: Hvilken posisjon vil Norge og utenriksministeren ta i et slikt arbeid? Risikerer vi å bli med i EUs utdanningspakke uten å gå ordentlig inn i saken? Hvilke tanker gjør regjeringen seg om vårt etablerte samarbeid i OECD og på tvers av kontinent? I forkant av den debatten vi kommer til å ha om EU, EØS og utdanning, vil jeg advare mot tendensen jeg ser i debatten om EU. Det etablerer seg altfor ofte to leirer, som gir en polarisert og lite pragmatisk debatt. Fra Senterpartiets ståsted oppleves det som om man enten er blant dem som undergraver omfanget og bagatelliserer utfordringene, og svelger EU-direktiver rått, uavhengig av kamelenes størrelse, eller at man er blant dem som etterspør informasjon og er kritiske, og ønsker at våre nasjonale interesser skal komme først, uten at man uhemmet hyller det som kommer fra EU. Personlig er jeg for internasjonale ambisjoner og utvikling av verden, godt illustrert i FNs bærekraftsmål, men jeg er imot at ansvar, forvaltning og styring skal bli fjernet fra vårt land og vår nasjonalforsamling. Utenriksministeren viser til regjeringens nye strategi. Her har ikke utdanning fått den plassen den fortjener. Vi må jobbe for å bevare det som er vellykket, og vurdere endringer for det som ikke er det – basert på våre stedegne vilkår og kunnskaper, der endelige vedtak blir gjort i Stortinget, i denne sal.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
EU arbeider med å utvide sitt omfang og områder for politikk. Flere land har nok behov for å utvikle sin politikk for vei og jernbane, men det er hvilke konsekvenser EUs veipakke og jernbanedirektiv vil få for Norge, vi som folkevalgte i Stortinget har ansvar for å belyse, vurdere og konkludere samfunnsnytten av. Fylkeskommuner og flere forbund har advart mot effekten EUs forslag til veipakke og godstransport vil få i Norge. Forslaget legger bl.a. opp til at utenlandske transportører kan gjennomføre ubegrenset med transportoppdrag internt i andre land i en femdagersperiode. I tillegg vil kravet til at man må ha med seg last inn i land før man kan foreta såkalte kabotasjeoppdrag, bli svært mye lavere. EUs forslag betyr i praksis fullt frislipp av utenlandsk godstrafikk langs norske veier. Det vil bety utbredt sosial dumping og farligere norske veier. EUs regler for godstransport har allerede skapt massive problemer i transportsektoren i Norge. Både Norsk Transportarbeiderforbund og Norges Lastebileier-Forbund har gjentatte ganger påvist hvordan kabotasjeregler fører til sosial dumping, utbredt kriminalitet og en alvorlig senking av veisikkerheten. Det er helt uhørt at vi nå skal gjøre et regelverk som er for dårlig, enda dårligere. Senterpartiet vil kjempe med nebb og klør mot en utvikling der enda flere norske sjåfører mister jobben sin. Vi forventer at regjeringen gjør sitt ytterste for at EUs skadelige veipakke ikke når våre landegrenser. Men med norgeshistoriens mest EU-vennlige regjering har vi stor grunn til bekymring. Veipakken ble i redegjørelsen ikke nevnt med ett eneste ord. Godstransport på vei øker i kraft. At flere norske sjåfører mister jobben sin som følge av mer kabotasje, er et problem. En undersøkelse ble foretatt av Transportøkonomisk institutt, der de kartla antall alvorlige vogntogulykker på norske veier og nasjonaliteten til de involverte kjøretøyene mellom 2007 og 2012. Statistikken viste at utenlandske vogntog var kraftig overrepresentert i alvorlige ulykker. Norske veier kan, spesielt på vinterstid, være krevende å kjøre tungt gods på. I tiden framover trenger vi tryggere og bedre rammer for transporten, ikke økt press og usikkerhet. Dersom man endrer kjøre- og hviletidsbestemmelsene, slik at sjåførene vil få lengre arbeidsdager og kortere pauser, går det på sikkerheten løs. Om transport kan gå fra et hvilket som helst land til et hvilket som helst annet, også via tredjeland, mister vi kontrollen. Vi kan håpe at forslaget faller i EU, men det er en reell mulighet for at det blir vedtatt, og da må vi anerkjenne trusselen det er for arbeidsvilkår og tryggheten langs veiene i Norge. Jeg vil ønske regjeringen lykke til i forhandlingene om saken.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
Det er veldig viktig at studiepoeng blir innført. Men man kan spørre seg hva de studiepoengene som er innført, er verdt dersom det ikke er de samme som ved universiteter og høyskoler. Da blir det jo fortsatt noen egne fagskolepoeng, uten at man sikrer sømløse overganger til annen høyere utdanning. Kompetansen fra disse fagskolene blir fortsatt ikke verdsatt som de bør, i Senterpartiets øyne. Mener statsråden det fortsatt er en mindre aktet utdannelse enn annen høyere utdanning? Eventuelt når vil fagskolene bli likestilt fullstendig med annen høyere utdanning? Eller er dette rett og slett en omkamp med hensyn til å gi fagskolene full anerkjennelse?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
Takk for svaret. Regjeringen har tydelig oppfattet ønsket og behovet for at studenter skal få studiepoeng, men likevel foreslår de å få støtte i Stortinget for et annet system enn det som er for universiteter og høyskoler. Flertallet ønsker at gjennomgangen av kvalifikasjonsrammeverket for høyere utdanning skal bli lagt fram før man eventuelt skal ta i bruk ECTS. Da lurer jeg på når og hvor raskt denne vurderingen blir gjort, og hvilke tanker eventuelt statsråden har for fagskolenes plass i NKR.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
I kvalifikasjonsrammeverket.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
Læring er en kompleks prosess som ikke nødvendigvis følger en rett linje. Selv om en elev har klart seg bra de første fire årene på skolen, garanterer det ikke at eleven vil oppleve å mestre utfordringene senere i skoleløpet. Regjeringens forslag begrenser plikten til å tilby intensivopplæring til 1.–4. trinn. Hull i kunnskap avhenger av flere elementer enn fag og alder. Da vil jeg spørre statsråden: Hvorfor mener statsråden at elever på 5.–10. trinn som av ulike årsaker blir hengende etter i ett eller flere fag, men som kan ha mulighet til å hente seg inn igjen ved å få tilbud om intensivopplæring noen uker, ikke skal få muligheten til det?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
Jeg takker for svaret. Hvis vi da legger regjeringens inngang til saken til grunn, at dette er en spissing, det er prosessering, og det øker lærernes handlingsrom til å ta tak i intensivopplæring, hvordan vil statsråden sørge for at de yngste barna får den intensivopplæringen de nå skal få krav på, og hvilke verktøy må lærerne ha for å kunne dekke behovet for intensivopplæringen? Må det f.eks. flere kartleggingsprøver til? Hvilke tiltak vil vi kunne få på bordet?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-05-24:
Senterpartiet er positiv til særlig å ivareta de yngste elevene i skolen. Jeg vil trekke fram et forslag vi nylig fikk gjennomslag for, om evaluering av seksårsreformen, som Kristelig Folkeparti og Senterpartiet opprinnelig fremmet. Vi ønsker å se på hvordan de yngste elevene blir møtt når de begynner i skolen, og hvordan de første fire årene på skolen er. Kritikken som rettes mot Senterpartiet i dag, er urettferdig og gjør én fjær til ti høns. Intensiv opplæring opplever vi kommer oppå tilpasset opplæring og oppå spesialundervisning. Som statsråden selv sier, er tilpasset opplæring allerede i dag ment å ivareta ulike elever i ulike fag med ulike utfordringer. Fra mitt ståsted og i den lærerutdanningen jeg har med meg i bagasjen, er grunnleggende ferdigheter allerede i dag ekstremt viktig, på tvers av fag og trinn. Da blir dette tiltaket «smør på flesk», og det er ikke behov for det. Det er grunnlaget for kritikken fra Senterpartiet, og det er grunnen til at vi mener at det skal gjelde på tvers av fag og trinn. Dersom behovet er slik som regjeringspartiene sier, bør det ikke begrenses til 1.–4. klasse. Det kan da være andre element man bør se på. Senterpartiet er veldig spent på og ivrig etter å se utfallet av den eksterne evalueringen av tiltakene som kom i forbindelse med seksårsreformen.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2018-05-24:
Bedriftene hjemme i Møre og Romsdal blir bekymret når stortingspolitikere fra enkelte partier i fullt alvor sier at vi må finne en annen løsning enn EØS-avtalen, for det er vel bare å etablere en ny frihandelsavtale? Har vi så høye tanker om vår rolle i Europa at vi tror at vi kan legge press bak kravene, med en befolkning på knapt 1 pst. av EUs befolkning? Da bør vi kanskje se på vår storebror Storbritannias forsøk på å finne en løsning som tjener landet best mulig, i forbindelse med utmeldingen av EU. Så enkelt er det ikke. Realiteten er at få land er så avhengig av handel med andre land som det Norge er. Vi er en liten, åpen økonomi som har alt å vinne på åpne handelskanaler og tette relasjoner med våre handelspartnere i verden. EØS-avtalen er det viktigste avtaleverket vi har med våre europeiske partnere. EØS-avtalen knytter oss til et større europeisk fellesskap, et fellesskap som handler om å løse framtidens samfunnsutfordringer gjennom styrket forskningsinnsats, konkurransekraft og innovasjonsevne. Her spiller vi på lag med våre europeiske partnere. Handelen med EU har gjort at bedrifter i vår og andre regioner har kunnet utvikle seg og skape nye arbeidsplasser. Åpne handelskanaler er avgjørende for bedriftene, for regionene og for nasjonen. Usikkerheten rundt USAs bygging av tollmurer og Storbritannias brexit viser oss hvor avhengig vi er av disse handelsavtalene. Det truer eksportbedriftene våre og er spesielt uheldig for de små og mellomstore bedriftene, som er svært sårbare for denne typen handelsmurer og økte kostnader. Statistikken viser at den totale verdien av norsk vareeksport i 2017 beløp seg til 843 mrd. kr, opp 12,2 pst. fra året før. Det gir kanskje et perspektiv på hvor viktig eksport og internasjonal handel er for Norge. Vi lever i en global verden. Å trekke lua ned over øynene og tro at vi kan bevare velferdsstaten Norge ved å stenge grensene og bli selvforsynt, er i beste fall strutsepolitikk. Den som tror at dette er politikerskapte problemstillinger, kan gjerne bli med meg hjem og ta en prat med våre bedrifter, så innser man kanskje at en fortsatt sterk EØS-avtale er veldig viktig for at innbyggerne i Møre og Romsdal fortsatt skal ha en jobb å gå til.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2018-05-24:
I dag skal Stortinget behandle representantforslaget fra SV om å bruke TRIPS-avtalen for tvangslisensiering av Spinraza. Bakgrunnen for forslaget er svært forståelig: et ønske om at SMA-syke som trenger medisinen, skal få tilgang til den. Men å tro at man kan løse det ved å framstille Norge som et utviklingsland eller ved å vedta i Stortinget at Norge skal starte piratvirksomhet, er i beste fall useriøst, og det ville stille Norge i et særdeles dårlig lys om noe sånt skulle gå igjennom i Norges nasjonalforsamling. TRIPS-avtalen, som Norge er tilsluttet, gir under visse forutsetninger andre enn patenthaveren rett til å produsere det patenterte produktet. Dette kalles tvangslisens og kan brukes f.eks. i tilfeller der utviklingsland ikke får tilgang til essensielle legemidler. Norge er ikke et utviklingsland. Det er utrolig at stortingsrepresentantene fra SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti på ramme alvor kan foreslå at Norge skal heve seg over avtalen med WTO, som har etablert kjøreregler for overholdelse av patentrettigheter i et globalt handelssystem. Landene som har signert avtalen, er enige om at patent er nødvendig for å stimulere til ny innovasjon og verdiskaping, og anerkjenner at et stabilt og forutsigbart patentsystem er viktig for utviklingen av nye medisiner. For oss som jobber for at Norge skal bli et attraktivt land for kliniske forsøk, kan dette forslaget i verste fall ødelegge det arbeidet som er lagt ned. Vi jobber gjennom Nordisk råd for opprettelse av en felles etisk komité for godkjenning av kliniske studier for å gjøre det enklere og mer attraktivt å utføre kliniske studier i de nordiske landene. De nordiske kreftforeningene støtter også dette initiativet. For pasienter vil felles nordiske legemiddelstudier kunne bety at de kan få tilbud om medisiner som ennå ikke er ordinært tilgjengelige. Det vil bety mye for den enkelte – og spesielt for pasienter med sjeldne sykdommer. Forslaget fra SV har ikke gått upåaktet hen. Internasjonale legemiddelselskaper lurer nå på om det er fornuftig å investere i Norge når slike holdninger kommer fram i Stortinget. Komiteens flertall ser heldigvis at en eventuell tvangslisensiering vil føre til at Norge sender et sterkt innovasjonsfiendtlig signal til den globale legemiddelindustrien og andre internasjonale handelsaktører, og at det kan medføre at Norge ikke blir et foretrukket land verken for forskningsinvesteringer, kliniske studier eller lansering av nye medisiner til nytte for den norske befolkningen. Jeg håper verden der ute får med seg flertallets holdning.