Martin Engeset (Høyre), 2004-02-06:
I går gav jeg under debatten om Riksrevisjonens rapport om effektivitet i sykehusene i forhold til hofteoperasjoner uforbeholden honnør til Riksrevisjonen for en god forvaltningsrevisjonsrapport. Dessverre blir det ikke anledning til å gjenta den øvelsen i dag. Denne saken fokuserer på en god måte på hva som bør være Riksrevisjonens og kontroll- og konstitusjonskomiteens rolle, nemlig å kontrollere i ettertid eller være aktiv i selve politikkutformingen. Jeg innrømmer gjerne at det enkelte ganger kan være vanskelig å holde tungen rett i munnen, ikke minst når det kommer saker hvor en selv eller partiet har sterke oppfatninger om hva som burde vært annerledes, slik som i denne saken om utformingen av inntektssystemet for kommunene. Ekstra vanskelig blir det selvfølgelig når heller ikke Riksrevisjonen verken greier å holde tungen rett i munnen eller tungen i rett munn. For hva er det Riksrevisjonen gjør i rapporten som ligger til grunn for denne saken? Saksordføreren sa i sitt innlegg at Riksrevisjonen «kjem svært nær å gjera ei sjølvstendig vurdering av eit stortingsvedtak». Det var diplomatisk sagt. Jeg vil si det på denne måten: Riksrevisjonen går i denne rapporten uvanlig langt i å kritisere Stortingets vedtak om inntektssystemet. Dette er noe ganske annet enn å kontrollere Regjeringen. Det overrasker oss at ikke også Arbeiderpartiet er kritisk til en slik tilnærming fra Riksrevisjonen. Det at Riksrevisjonen i denne saken har valgt en feil tilnærming, betyr ikke at kontroll- og konstitusjonskomiteen må gjenta den samme feilen. Og heldigvis gjør ikke komiteens flertall det, fordi SV opptrer ryddig og står sammen med regjeringspartiene i merknadene. Jeg har lyst til å gi honnør til SV for dette. Arbeiderpartiet, derimot, opptrer etter min oppfatning uryddig og rotete i forhold til både kontrollperspektivet og substansen i saken. Det forundrer meg at Arbeiderpartiet, med alle de veteranene partiet har i kontroll- og konstitusjonskomiteen, har glemt sakens forhistorie. Det inntektssystemet som Riksrevisjonen kritiserer, er det som ble lagt frem av Brundtland-regjeringen i 1996, med Gunnar Berge som kommunalminister. Høyre støttet Regjeringen den gang i de omfordelingene som fulgte av Rattsø-utvalgets innstilling, med en omfordeling til større kommuner og mer til sentrale strøk. Problemet oppstod imidlertid da partilederen på det tidspunktet, Thorbjørn Jagland, plutselig rykket ut og lovet at ingen kommuner skulle komme dårligere ut enn med dagens overføringssystem. Resultatet ble at Stortinget til slutt vedtok en omlegging av inntektssystemet, men hvor overgangsordningene ble så mange og lange at effekten av omleggingen ble sterkt redusert. Som stortingsrepresentant for Østfold beklager jeg at resultatet av stortingsbehandlingen den gang ble slik. Som medlem av kontroll- og konstitusjonskomiteen kan jeg imidlertid ikke beklage meg over et lovlig fattet vedtak i det norske storting. Kontrollkomiteen må ikke bli en arena for omkamp om de tapte slag. Inntektssystemet må reformeres – ja. Men det er viktig at dette arbeidet følger de riktige kanaler, med saksforberedelse i Kommunaldepartementet og deretter politisk behandling i kommunalkomiteen her i huset. Kontrollkomiteen skal ikke, selv om enkelte av medlemmene i komiteen kanskje synes det er trist og leit, være den aktive politikkutformer. Da tapes kontrollperspektivet helt av syne. Vi får alle, uansett hvilken stortingskomite vi sitter i, anledning til å delta med liv og lyst i debatten om det fremtidige inntektssystemet for kommuner og fylker når den saken kommer til Stortinget etter grundige forberedelser gjennom utvalgsarbeid og forberedelser i Regjeringen. Hvis vi ikke er varsomme her, står vi i fare for, som i denne saken, at kontrollkomiteen inntar standpunkter som står i strid med hva kommunalkomiteen gjør, og Stortinget vedtar. Og da er vi virkelig ute å kjøre.