Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Vi behandler i dag tidenes første stortingsmelding om tilstanden i norsk arbeidsliv. Ikke overraskende viser tilstandsbeskrivelsen i meldingen at arbeidsforholdene er bra for de aller fleste i Norge. Flere går på jobb i Norge enn i noe annet land. Vi har rekordhøy sysselsetting – også blant kvinner. Det norske arbeidslivet er relativt inkluderende, sammenliknet med andre land. Den jobben vi går til i Norge, er stort sett et godt sted å være. De fleste av oss har ordnede forhold på jobb, en arbeidstid som er godt tilpasset familielivet og det sosiale livet, og vi har mulighet til å påvirke egen arbeidshverdag. Den norske arbeidsmiljøstandarden er altså høy i et internasjonalt perspektiv. Det at vi lykkes så godt i Norge, er ingen selvfølge. Det er et resultat av bevisste politiske valg og en politisk kamp. Den norske samfunnsmodellen er unik, og den gjør at vi er i toppsjiktet internasjonalt når det gjelder det å kunne kombinere jevn inntektsfordeling, velferd for alle, konkurranseevne og nyskaping. Derfor ser også verden til oss. Sterk arbeidsmiljølovgivning, fagforeninger og et godt trepartssamarbeid er med på å sikre dette. Det er heller ikke gitt at kvaliteten på det norske arbeidslivet skal holdes god for all framtid. Nei – det krever fortsatt politiske valg og politisk kamp for å kunne videreutvikle og forbedre det norske arbeidslivet i møte med nye utfordringer. Derfor fører Arbeiderpartiet en framtidsrettet arbeidslivspolitikk basert på en mer inkluderende arbeidslinje. Vi ivaretar og tar med oss det som fungerer, samtidig som vi ser framover og finner nye løsninger på nye utfordringer i et arbeidsliv i endring. Selv om det store bildet er at det ser veldig bra ut på de fleste områder, har vi store utfordringer framover. Vi har utfordringer knyttet til arbeidskraft i årene som kommer. Derfor fornyer og moderniserer regjeringen arbeidslinja hver eneste dag for å få flere med i arbeidslivet. Det er dette de store reformene vi har innført, handler om, som pensjonsreformen, Nav-reformen, uførereformen, jobbstrategien, Kvalifiseringsprogrammet og en ny og forsterket IA-avtale. Alt dette handler om å få flere hender i arbeid, å gi folk muligheter til å delta og å gi folk muligheter til å delta lenger. Dette er avgjørende for å sikre velferden vår framover. Det norske arbeidslivets tre største utfordringer dreier seg om utstøting, ufrivillighet og useriøsitet. Vi har et arbeidsliv som i for stor grad støter folk ut. Selv om uføreandelen i befolkningen ikke øker, er det for mange som ender opp som langtidssykmeldte og går over på uføretrygd, uten at de hadde trengt å havne der. Bak hver person som ender opp på uføretrygd, er det en unik historie. Ethvert menneske som ender opp på uføretrygd, som helt eller delvis kunne ha jobbet, er én for mye. Med tidligere og bedre oppfølging og forebygging kan vi unngå at de havner der. Når de som havner der, kunne unngått det gjennom tidligere innsats, er det sløsing med menneskelige ressurser, og vi vet veldig mye om hvem som ender der: Det er mange kvinner fra tradisjonelle omsorgsyrker der det fortsatt er tunge løft, ubekvem arbeidstid, mye deltid og mye nattarbeid; det er damer som sliter seg ut. Og det er unge – som står for mye av økningen i uføreandelen. Det er muskel- og skjelettplager, og det er psykiske lidelser. Arbeidslivsmeldingen viser også at det norske arbeidslivet er av det mest arbeidsintensive sammenlignet med arbeidslivet i EU-landene. Alt dette er med på å støte folk ut. Hva gjør vi med det? Jo, noen av reformene for å følge opp bedre og hindre at folk faller ut, var jeg innom i stad. IA-arbeidet er avgjørende. Den nye avtalen er forsterket, regjeringen har satt inn nye tiltak, og vi ser allerede resultater: Sykefraværet synker; det går ned og har ikke vært lavere på lenge. Det lover godt for framtiden. Men vi vil videre for å hindre utstøting. Tidlig innsats og forebygging er nøkkelen. Vi vil bl.a. ha en ny ungdomsgaranti, som setter inn innsatsen mot unge tidligere. Skal vi forebygge utstøting, er vi også nødt til å ha arbeidstidsordninger som gjør det mulig å stå i arbeid lenge, og som gjør det mulig å kombinere familie og barn med arbeid. Arbeidstidsordningene ivaretar hensynet til den ansatte, hensynet til bedriftene og til samfunnets behov. De setter rammer for hvor mye en kan jobbe, men gir utstrakte muligheter til ulike tilpasninger og unntak til beste for nettopp de ansatte og bedriftene som ønsker det. Dagens ordninger har vært helt avgjørende for at vi har høy kvinnelig yrkesdeltakelse. Dagens ordninger er moderne, og de er fleksible. I behandlingen av meldingen går opposisjonen igjen til angrep på ordningene. Under dekke av å skulle modernisere skal arbeidsgiver igjen få mer makt på bekostning av arbeidstaker. Det er ikke moderne politikk. Det er umoderne politikk, som vi har brukt tiår på å forhandle oss bort fra. Arbeiderpartiet er opptatt av å ha et moderne og fleksibelt arbeidstidslovverk, tilpasset den virkelige verden og folks behov. Vi endrer det gjerne, men det gjør vi basert på reelle fakta og behov og aldri på et dogmatisk ønske om ene og alene å flytte på viktige maktforhold i arbeidslivet. Vi har også et arbeidsliv der vi ser at enkelte bransjer preges av stor useriøsitet, sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Regjeringen har ført en aktiv kamp mot sosial dumping siden 2005. Vi har gjennomført to handlingsplaner og en rekke tiltak for å sikre skikkelige lønns- og arbeidsforhold. Disse handlingsplanene er nå evaluert av Fafo, som sier at innsatsen har fungert. Men vi vil videre. Derfor gir vi nå i meldingen også Arbeidstilsynet sterkere verktøykasse. Derfor har vi også varslet en stor konferanse til høsten og en ny offensiv mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet inn mot 2013. Det er trist å se at høyresiden i denne saken, og i neste, som vi behandler i dag, som vanlig vegrer seg for å ta tak i nye utfordringer og møte dem med nye tiltak, og at de fortsatt ikke vil være med på å innføre nye tiltak mot sosial dumping. Den neste store utfordringen vi står overfor i det norske arbeidslivet, og som vi også adresserer i meldingen, er ufrivilligheten i arbeidslivet. Det handler selvsagt om en stor andel ufrivillig deltid, det handler om midlertidig ansatte, og det handler om de særlig uavhengige. Deltidsarbeidet er et gode for de fleste som jobber deltid. Ingen er imot all deltid. Det er den utfrivillige deltiden vi må til livs. Altfor mange, og kvinner spesielt, blir gående på små stillingsbrøker gjennom store deler av livet. Derfor kommer vi i meldingen med et nytt krafttak mot ufrivillig deltid, med en rekke forslag som vil kunne gi flere muligheten til å jobbe heltid. Det er ikke noen hokuspokusforslag som vil gjøre at vi får bukt med den ufrivillige deltiden alene, men vi gjør nå det vi kan med lovverket for å bidra. Partene i arbeidslivet, lokalpolitikerne og den enkelte bedrift har et stort ansvar, og det gjøres også enormt mye bra arbeid og mye god organisering lokalt for å få til mer heltid. En annen utfordring vi også tar opp i meldingen, handler om de midlertidig ansatte og andelen særlig uavhengige. Jeg er glad for at hele komiteen, etter innspill i høringen, ønsker en gjennomgang av de såkalt særlig uavhengige. Men igjen konstaterer jeg at de gamle, klassiske skillelinjene mellom regjeringspartiene og opposisjonen er tydelige: Der vi ønsker å regulere og begrense bruken av midlertidighet, fremmer opposisjonen igjen de gamle forslagene om å åpne opp for mer bruk av midlertidige ansettelser. Arbeiderpartiet har andre og mer framtidsrettede løsninger på arbeidslivets utfordringer. Istedenfor å gå tiår tilbake til arbeidstidsordninger man har forhandlet seg bort fra, og istedenfor å gi dårligere stillingsvern som svar på å få folk i arbeid, velger vi andre strategier. Vi bygger ned barrierene mellom dem som står langt fra arbeidslivet, og arbeidslivet med andre og bedre tiltak. Vi vil sikre fleksibilitet og samtidig gjøre det mulig for flest mulig å stå i arbeid lengst mulig. Vi ønsker en fortsatt kamp mot sosial dumping, for retten til heltid og for et mer inkluderende arbeidsliv. Tilstanden i det norske arbeidslivet er stort sett god, men vi er ikke i mål. Vi har utfordringer, og utfordringene skal vi ta tak i. Men Arbeiderpartiet vil alltid være garantisten for en politikk som kombinerer vekst og innovasjon med skikkelige lønns- og arbeidsvilkår.