Harald Victor Hove (Høyre), 1999-12-02:
Handel er viktigere enn bistand har det vært sagt i en rekke sammenhenger, og det har blitt brakt inn i dagens debatt også med henvisning til at FNs generalsekretær Kofi Annan har understreket det i tilknytning til de pågående WTO-forhandlingene. Dette innebærer at det er en sammenheng mellom situasjonen for utviklingslandene og WTO-systemet og de forhandlingene vi håper skal komme i gang hvis man klarer å utarbeide et mandat for forhandlingene. Det betyr selvfølgelig også at mandatet for forhandlingene er viktig. Det er viktig å understreke at Regjeringen og Stortinget har tatt høyde for dette gjennom opplegget for mandat for forhandlingene og det vi senere vil ønske med hensyn til forhandlingene innenfor WTO-rammen, nettopp at det å være med og ivareta interessene til utviklingslandene er en del av det som er Norges ambisjon. Så får vi da erkjenne og ta høyde for at det kan være ulike behov for de ulike utviklingsland. Men for min del blir det en meningsløs og fullstendig uforståelig kobling mellom det forhold at handel er viktigere enn bistand til i neste omgang å si noe i retning av at dermed blir bistand mindre viktig enn det har vært tidligere. Det forhold at noe er viktigere enn noe annet, er ikke det samme som at dette andre dermed er lite viktig, eller for den saks skyld mindre viktig enn det har vært tidligere. Derfor vil vi gjerne klart understreke at fra Venstres side oppfatter vi bistand som et svært viktig område for norsk politikk, og at dette som jeg her har sagt, er Venstres holdning: Det er viktig med handel, det er viktig med bistand. Så til et annet spørsmål som har preget debatten litt, og det er forholdet mellom nivået på bistanden og spørsmålet om kvaliteten på og innholdet av den bistanden vi driver med. Det blir fullstendig uforståelig for meg når, i hvert fall fremstilles det slik, representanten Siri Frost Sterri fra Høyre nærmest gjør det til et poeng at vi må ha en mindre bistand for at vi derved skal få en bedre kvalitet på bistanden. Det er nesten slik jeg oppfatter argumentasjonen fra hennes side. Og det blir også etter mitt skjønn ganske meningsløst fordi det ene er en debatt om kvalitet, målsettinger og på hvilken måte vi skal nå disse målene, og det andre er en debatt om hvilket nivå vi skal ha på utviklingshjelpen. Nå er det selvfølgelig slik at hvis den siste milliarden vi yter i utviklingshjelp, er virkningsløs, er det greit å si at man dermed skal gi 1 milliard kr. mindre. Men jeg tror ikke det er det som på noen måte vil være situasjonen når det gjelder bistanden. Når det gjelder Fremskrittspartiets holdning, tror jeg ikke jeg skal ofre for mye tid på den, rent bortsett fra at det var ett positivt element i slutten av det replikksvaret representanten Danielsen gav til undertegnede, for da gikk han faktisk inn på noen premisser for og vurderinger av bistand og bistandspolitikk. Og det positive med det er jo at de vurderingene faktisk forutsetter at det gis en bistand, som altså Fremskrittspartiet er imot. Det ville være et betydelig fremskritt hvis Fremskrittspartiet kunne delta med større troverdighet i spørsmål knyttet til kvaliteten på og innholdet av norsk bistand fordi de faktisk er opptatt av at vi skal gi bistand, og dermed blir de egentlig reelt sett meningsberettiget i spørsmålet. Når vi sier at handel er viktig, forutsetter det at man har noe å handle med. Og det innebærer at det er viktig med næringsutvikling i utviklingslandene og å legge til rette for det. Næringsutvikling forutsetter igjen et fungerende samfunn – en fungerende stat og et fungerende rettssamfunn – og, det vil jeg komme tilbake til, demokrati. Det er derfor positivt at det legges betydelig vekt på spørsmålet om strategi for næringsutvikling i sør i den redegjørelsen som statsråden gav, og i komiteinnstillingen. Det er svært positivt at Regjeringen her har lagt opp til et nært samarbeid med norsk næringsliv, fagorganisasjoner og frivillige organisasjoner for å utvikle videre en slik strategi, og initiativet til Forum for næringsutvikling i sør er et godt og fornuftig bidrag til dette arbeidet. I denne sammenheng er det igjen grunn til å understreke hvor viktige gjeldsslette og gjeldslette er når det gjelder å medvirke til at utviklingslandene får en økonomi som gir mulighet for næringsutvikling og handel. Noe av det viktigste man har oppnådd, ved siden av det norske bidraget, er at dette også har fått fart på det internasjonale arbeidet med sikte på gjeldslette og gjeldsslette. Så er det et annet viktig spørsmål, og det er hvordan vi gjennomfører vår bistand. Der er det viktig, som statsråden har gjort, å fokusere på at mottakerlandene må settes i stand til å være deltaker i prosessen med bistand og å sikre et samvirke med de land som yter, slik at det blir samordning og effekt, og at ikke mottakerlandene bruker mer tid og kapasitet på å pleie yterne enn på å utvikle sitt eget samfunn. Dette er en viktig del av norsk bistandspolitikk. En slik effektiv bistand forutsetter også færrest mulig bindinger fra de land som yter utviklingshjelp. Det vil være en del av det å få størst mulig effekt av bistanden. Derfor gis det sterk støtte til det som kalles avbinding, som er et sentralt poeng i redegjørelsen, og som Regjeringen i internasjonal sammenheng arbeider for å få tilslutning til, og som det også kan se ut til at man har oppnådd økt støtte til. Jeg er for min del lite bekymret for norsk næringsliv når det gjelder slike avbindingsprosesser for u-hjelpen, fordi jeg føler meg ganske trygg på at norsk næringsliv vil ha kompetanse og kvalitet til å kunne delta i prosjekter med bistandsmidler, og – for å si det litt brutalt – skulle man ikke ha den nødvendige kompetanse og konkurransedyktighet, er det kanskje også riktig at man i så fall ikke er med. Men det er selvfølgelig et viktig poeng at man i tilknytning til dette må ha anbudskonkurranser som er reelle, også i den forstand at faglige og sosiale rettigheter ikke blir en del av det man kan konkurrere med. Det skal ligge der som en viktig forutsetning. Når det gjelder andre målsettinger, vil jeg si at for Venstres del slutter vi opp om fattigdomsinnretningen, at vi skal være opptatt av kvinner og likestilling i bistandssammenheng, og helse og utdanning. Jeg vil i denne sammenheng også få minne om at det er viktig å ivareta menneskerettighets- og miljøspørsmål. Jeg vil til slutt si litt om demokrati og demokratiutvikling. Flere ganger har jeg i debatter som denne gitt uttrykk for at det er en viktig sammenheng mellom økt frihandel og økt demokrati i utviklingslandene, fordi det er en forutsetning at den utvikling som økt handel bidrar til, skal komme alle innbyggere til gode. I denne sammenheng vil jeg også fremheve poenget med åpenhet og at en del av demokratiutviklingen går ut på å få til større åpenhet i de enkelte utviklingsland og på å få til et bedre fungerende sivilt samfunn og et rettssamfunn som også fungerer. Da er vi over på det som var et sentralt poeng, kanskje hovedpoenget, i statsrådens redegjørelse, nemlig kampen mot korrupsjon. Jeg vil gjerne understreke at korrupsjon trives best dess mindre åpenhet det er, dess dårligere samfunn det er og dess mindre demokrati det er, så her er det en klar og viktig sammenheng.