Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-02:
Jeg er enig med representanten Gunvor Eldegard i at det er langt fram til reell likestilling i arbeidslivet. Norge har et av de mest kjønnsdelte utdannings- og arbeidsmarkedene i Europa. Det betyr utfordringer i forhold til fordeling av ansvar, roller, makt, posisjoner og økonomiske ressurser. Kvinners månedslønn utgjorde i 2005 84,7 pst. av menns lønn, og det er langt vanligere at kvinner jobber deltid. Hele 80 pst. av de deltidsarbeidende er kvinner. På utdanningsområdet, som er mitt ansvar, er det likevel flere positive utviklingstrekk. Det har vært en sterk økning i kvinnenes utdanningsnivå i løpet av de siste 30 årene. Fra midten av 1970-årene og til midten av 1980-årene stod kvinnene for nesten hele studentveksten ved de høyere utdanningsinstitusjonene våre. I 2001 var seks av ti universitets- og høyskolestudenter kvinner. I de siste årene har også kvinneandelen vist en sterk økning innenfor høyere grads studier, og det på alle fagområder. Det er også liten forskjell i lengden på de utdanningene kvinner og menn tar. Kvinnelige studenter er i dag i flertall der menn tidligere dominerte studiet. Det gjelder f.eks. medisin, der 61 pst. er kvinner, farmasi, 73 pst., odontologi, 68 pst., og også på jusstudiet er flertallet nå kvinner. Andelen kvinner som tar doktorgrad, har også økt de siste årene og lå på 40 pst. i 2005. Utfordringen på studentnivå er å få flere kvinner til å velge realfag, matematikk, fysikk og ingeniørutdanningene, som også interpellanten var inne på. I fjor høst etablerte Kunnskapsdepartementet Nasjonalt forum for realfag. Det skal være en møteplass for representanter for regjering, arbeidsliv og utdanningssektor. Et av de viktige spørsmålene som forumet skal være opptatt av, er nettopp rekruttering av jenter til realfag. En annen hovedutfordring i akademia er den skjeve kjønnsfordelingen når det gjelder høyere vitenskapelige stillinger. Kvinners underrepresentasjon på dette området er et demokratiproblem, fordi kvinner i mindre grad enn menn er med på å beslutte forsknings- og utdanningsmessige prioriteringer. Det er nødvendig at både institusjonene selv og departementet her tar et felles løft. Ved mange universiteter er likestilling høyt prioritert. Det kommer til uttrykk bl.a. i institusjonenes likestillingsplaner. Utviklingen går likevel altfor langsomt, og mange virksomheter etterspør mer drahjelp. Departementets Komite for integreringstiltak – Kvinner i forskning, som nå har virket i tre år, har fått mange positive tilbakemeldinger fra institusjonene. Komiteen har bl.a. besøkt en rekke virksomheter og arrangert seminarer, og har bestilt flere forskningsrapporter som har gitt ny og viktig kunnskap. Denne komiteens rådgiver- og pådriverrolle er så verdifull at departementet har besluttet at komiteen skal fortsette sitt arbeid i en ny treårsperiode. I den foreløpige sluttrapporten fra komiteen pekes det på at rekrutteringsprosessen til vitenskapelige stillinger må undersøkes nærmere, og at man bør arbeide for å utvikle et akademisk lederskap i et likestillingsperspektiv, fordi likestilling innenfor akademia i stor grad dreier seg om lederskap og kulturendring. Men dette spørsmålet angår selvfølgelig ikke akademia alene. Det gjelder hele det norske samfunnet. Norske kvinners yrkes- og samfunnsdeltakelse har de siste 30–35 årene gjennomgått store endringer. Kvinnenes sterke inntog i akademia er et bevis på dette. Likevel ser vi samtidig at yrkesstrukturen i løpet av de siste tiårene langt på vei har holdt seg kjønnsstereotyp. Kvinnene dominerer omsorgsyrker og skole, menn næringsliv og ledelse. Mange kvinner befinner seg følgelig i lavtlønnsyrker, mens menn hever de høyeste lønningene. Og det er ikke noe markant skille mellom privat næringsliv og offentlig sektor. Vi kan ikke akseptere en situasjon der kvinner fortsetter å være fraværende på viktige arenaer der avgjørelser tas. Samfunnet som helhet mister mye verdifull kompetanse om bare det ene kjønn dominerer et yrkesområde. Det er også, som interpellanten var inne på, behov for at flere gutter velger utradisjonelle yrker. Omsorgssektoren trenger stadig mer arbeidskraft, og vi må på dette området sørge for at vi rekrutterer fra hele befolkningen, ikke bare blant kvinner. Barnehager og skoler er også langt på vei kvinnedominerte arenaer. Kvinnelige førskolelærere og lærere gjør en fantastisk jobb, men jenter og gutter trenger kontakt med både voksne kvinner og menn i oppveksten. Kjønnsrolleidentitet og kjønnsrollemønster formes i barnehagen og forsterkes gjennom skolegangen. Det er viktig både hvem barna møter, og hvordan de voksne formidler verdier som likestilling og likeverd. Arbeidet for å endre den skjeve fordelingen av kvinner og menn på arbeidsmarkedet er en langsiktig prosess, som må starte allerede i barnehagen og i utdanningssystemet. Det å fremme likestilling i opplæring og utdanning er et overordnet utdanningspolitisk mål. Helt siden 1970-tallet har likestilling vært en integrert del av læreplanen for grunnskolen og den videregående skole. I dag er likestilling et selvfølgelig element i læreplanen, i opplæringsloven, i rammeplanen for barnehager og i andre mål- og styringsdokumenter for sektoren. Samtidig gjelder selvfølgelig også likestillingsloven i skole og lærebedrifter. Likestillingsarbeidet skal med andre ord foregå i all opplæring og utdanning, på alle nivåer. Men vi vet i dag lite om i hvilken grad likestillingsarbeidet når ut til den enkelte skole og til den enkelte barnehage. Mye kan tyde på at det i liten grad når ut, siden statistikken over tiår har vist seg så stabil, spesielt innenfor yrkesfagene. Det er flere gutter enn jenter på yrkesfaglig studieretning. Det er også flere gutter enn jenter som er lærlinger. Fordelingen av gutter og jenter mellom de ulike yrkesfagene viser f.eks. at det er 89 pst. jenter på studieretningen helse- og sosialfag og 86 pst. på formgivingsfag. På byggfag, elektrofag, mekaniske fag og tekniske byggfag er 90 pst. gutter. Hvis vi skal oppnå en bedre balanse på lang sikt i opplæring, utdanning og arbeidsliv, trenger vi mer kunnskap. Vi har behov for å vurdere effekten av enkeltstående tiltak, og vi må ha fakta om hvilke virkemidler som er mest hensiktsmessige. Departementet har for perioden 2007–2011 lagt en egen strategi for likestilling. Et viktig element i denne strategien er å hente inn ny kunnskap og prøve ut ulike tiltak. Denne strategien skal ha tre hovedsiktemål. Det første er å sikre likestilt opplæring og læringsmiljø. Vi trenger økt kunnskap om læringsmiljø og sosialisering, slik at det miljøet vil tilbyr barn og unge i barnehager og skoler, i størst mulig grad utfordrer dem i forhold til tradisjonelle kjønnsroller – samtidig som det gir muligheter for både gutter og jenter. Seksuell trakassering er eksempel på et felt vi bør ha mer kunnskap om. I Sverige har studier avdekket et stort omfang av seksuell trakassering i skolen. Mye tyder på at problemet også eksisterer i norsk skole. Et annet område er gutters situasjon i skolen. Karakterstatistikken viser at jenter gjør det bedre enn gutter i alle fag i skolen, bortsett fra i kroppsøving. Det andre hovedområdet i planen er å inspirere til mindre tradisjonelle fag- og yrkesvalg, som interpellanten var mye inne på. Det å bevisstgjøre barn og unge om hvilken betydning kjønn har for utdannings- og yrkesvalg, må starte opp tidlig. Kjønnsperspektivet bør innarbeides som en bevisst del av skolens utdannings- og yrkesrådgivning. Det tredje hovedområdet går ut på å sikre bedre kjønnsbalanse blant ansatte i barnehage og skole. Hvordan øker vi menns interesse for å søke utdanning til viktige arbeidsområder som i dag domineres av kvinner, og – ikke minst – hvordan klarer vi å beholde dem i yrket? Innholdet i lærerutdanningene blir viktig framover. Vi trenger mer kunnskap om hvordan disse utdanningene møter studentene, og hvordan innholdet i lærerutdanningene appellerer til kvinner og menn. Her vil vi bl.a. bygge videre på det viktige arbeidet som har vært gjort gjennom Handlingsplan for likestilling i barnehagene, som gikk fra 2004 til 2007. I handlingsperioden så langt har vi fått 1 109 flere menn i barnehagene. Det er en bra økning i et så typisk omsorgsyrke. Vi ser også en økende interesse blant menn for å ta førskolelærerutdanning. Departementet vil derfor videreføre arbeidet med likestilling i barnehagen utover 2007. Dette vil bli en viktig del av strategien for likestilling for 2007–2011, som vi da skal legge fram. Strategien vil innholde forslag til konkrete tiltak som kan føre til endringer når det gjelder likestilling, og når det gjelder fordelingen mellom kvinner og menn i barnehager og i opplæring og utdanning. Det er et omfattende og nødvendig arbeid som mitt departement gjør for at vi i framtida skal få til et mer likestilt arbeidsliv. Arbeidet vil ta lang tid. Men utdanningsmyndighetene alene kan ikke ta ansvaret for å løse alle de utfordringene vi ser. For å nå målet må mange myndigheter, næringslivet og organisasjonene i arbeidslivet dra sammen. Kunnskapsdepartementet skal bidra. Jeg vil følge utviklingen nøye og fortløpende vurdere nye tiltak for å møte likestillingsutfordringene framover. De fire utfordringene som interpellanten har til meg i dag, er alle viktige deler av en sånn strategi framover. Dette med rådgivningstjenesten, som interpellanten var spesielt opptatt av, er noe som vi også har løftet fram i St.meld. nr. 16 for 2006-2007, …og ingen sto igjen. Vi ser for oss økt fokusering på å få en mer relevant rådgivningstjeneste. Den har med rette blitt kritisert, og dette vil være et av de tiltakene der en mer kompetent rådgivningstjeneste selvfølgelig også vil legge til rette for mer utradisjonelle yrkesvalg, som er en viktig bit av dette.