trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-06-12:
Høyres kritikk mot ILO er først og fremst basert på organisasjonens manglende effektivitet. Vi ønsker å benytte oss av andre kanaler i større grad for å støtte arbeidstakere og bidra til gode vilkår for arbeidstakere. Vi ønsker, for å legge det til, å benytte oss av evalueringer av alle FN-organisasjoner for å velge de som til enhver tid leverer best, for å nå våre hovedmål i utviklingspolitikken på en mest mulig effektiv måte. Jeg må si at jeg er glad for representanten Gullvågs positive omtale av anbud – det er jeg helt enig i. Jeg mener at innlegget vi hørte fra representanten Gustavsen, var sjeldent upresist. Jeg har dermed behov for å gjøre et par helt åpenbare avklaringer. Det første gjelder hva Høyre sa, i mitt innlegg og i merknadene: Flertallet av verdens fattige befinner seg i mellominntektsland – det er vi ikke uenig i. Dette er først og fremst en fordelingsutfordring, ikke et utviklingsproblem – det er dette jeg skjønner representanten Gustavsen er uenig i eller ønsker å gripe tak i. Høyres løsning på det er demokratisering, lik rett til utdanning og styrket sivilt samfunn bl.a. I tillegg kommer nasjonal fordelingspolitikk inn. Er representanten Gustavsen virkelig uenig i dette? Da ber jeg om en avklaring i så måte. Representanten sier videre at vi ikke er med på en merknad om fordeling. Ja, det er helt riktig, det er fordi vi er med på andre merknader som er langt mer presise. I mitt innlegg sier jeg følgende: Fordeling er viktig, men alene skaper det ikke vekst. Økonomisk vekst blir høyere med god fordelingspolitikk, økt handel, likestilling, kamp mot korrupsjon, respekt for miljøet, demokrati og realisering av menneskerettighetene. Det er grunnen til at Høyre ikke utelukkende er med på fordelingssporet, for vi ser ting under ett – nøyaktig det samme som vår politikk i utviklingspolitikken. Vi fører en samstemt politikk som evner å bygge bro mellom utenrikspolitikk, handelspolitikk, investeringer, helse, utdanning osv. Vi plukker ikke enkeltelementer og har en politikk for dem alene. Dette er hovedproblemet ikke bare med meldingen, men med regjeringens politikk som sådan: Det blir i for stor grad en bistandspolitikk og i for liten grad en utviklingspolitikk. Helt til slutt: Jeg forstår godt at SV mener det er sårt at Høyre påpeker at det blir flere fattige barn i Norge med dem i regjering. Handel alene skaper ikke fordeling – det er jeg helt enig i. Handel er med på å skape økonomisk vekst, som igjen er med på å legge grunnlaget for arbeidsplasser. Det er en unik mulighet for å gjøre noe med fordeling, men det er ikke automatikk i det.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-06-12:
Til representanten Serigstad Valen vil jeg si: «I’ll show you the money!» Av våre kutt er over halvparten knyttet til skogsatsingen, fordi vi ønsker at Norges utbetalinger skal være i tråd med OECDs egen DAC-komité. Det skulle en tro var et minimum – også for SV. Vi kutter bilateralt i Latin-Amerika fordi vi mener at dagens 110 land som vi gir penger til, er altfor mange, og at vi må konsentrere oss, også geografisk. Vi har historisk et samarbeid med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet som vi kan vise til, hvor vi faktisk hvert eneste år økte bistandsbudsjettene. Når vi nå kutter, er de reelle kuttene svært små, og det er ut fra følgende: Det tar tid å legge om. Vi skal bort fra støtte til land som går i feil retning på menneskerettigheter og demokrati, og over til å støtte den type problemstillinger.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-06-12:
Jeg synes at Tom Staahle, som holdt innlegg på vegne av saksordføreren, klarte seg godt. Jeg gleder meg over alle de fremskritt som Burma har gjort – både demokratisk og med hensyn til menneskerettighetene. Det har vært store fremskritt, men Burma per i dag er ikke et demokrati, men fremdeles et diktatur. Det er et land i endring – bort fra et av de mest brutale diktaturer vi har hatt, og over til noe annet. Men den veien er fortsatt lang. Det kommer flere store milepæler som vil vise om juntaen, som nå er i dress, virkelig er på sin egen befolknings side, eller – som de så ofte tidligere har gjort – står på sin egen lommeboks side. Jeg mener det er riktig å ettergi gjeld, og at det er riktig at Norge skal ettergi all gjeld fra norsk skipseksportkampanje. Det er beklagelig at 179 mill. kr har blitt til 3,1 mrd. kr. Høyre mener det likevel ikke er riktig at man skal ettergi gjelden til Burma uten å stille krav. Vi skulle ha gjort som Japan, og stilt noen krav til noen av de milepælene som kommer – f.eks. å slette en tredel allerede nå, en ny tredel når valget i 2015 finner sted, dersom landet er fritt og uavhengig, og den siste tredelen når de får på plass en reell fri og uavhengig ny regjering i Burma. Å koordinere tiltak sammen med mange andre av Burmas långivere, ville ha vært langt mer kraftfullt fra norsk hold enn utelukkende å være med på å slette gjelden. Vi, Norge, Stortinget er helt enig i prinsippet om at dette er illegitim hjelp, at den skal slettes, men vi må benytte oss av alle de tiltak vi har overfor Burma, for å være med på å støtte og presse landet til å gå i riktig retning: både demokratisk og når det gjelder respekt for menneskerettigheter. Denne saken burde ha vært benyttet til dette.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-06-12:
Jeg følte behov for en presisering, for de ulike etniske minoritetene har ikke fredsavtaler med juntaen eller styret. De har enten våpenhvileavtaler eller avtaler om ikke å kjempe mot hverandre. Det er en stor forskjell. Jeg mener at denne proposisjonen burde ha omtalt både rohingyaenes situasjon og systematisk undertrykking, og ikke minst det faktum at det er krigshandlinger som fremdeles foregår i Burma. Det er et bilde som vi må ha med i diskusjonen når vi diskuterer Burma og de fremskritt som finner sted. På noen områder har Burma kommet svært langt – svært hurtig – og det skal de ha støtte for. Jeg mener det er helt riktig og positivt å være med på å bidra til ytterligere fremgang, men på andre områder fortjener de skarp kritikk, og spesielt gjelder det omgangen med de etniske minoritetene og krigshandlingene som fremdeles finner sted. Det er uakseptabelt.
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-12:
Når Stortinget i dag vedtar å ettergi Burmas over 30 år gamle gjeld til Norge, er det et resultat av at landet siden 2011 har tatt viktige steg i retning av demokrati. Pressefriheten er sterkt forbedret. Flere opposisjonelle fikk plass i parlamentet ved tilleggsvalgene på 49 mandater i 2012, men landet har ennå ikke et reelt folkevalgt parlament eller en demokratisk valgt regjering. Selv om den politiske ledelsen i dag bærer sivile klær, er Burma langt fra et reelt demokrati. Norge har lenge vært blant de mest kritiske til militærdiktaturet i Burma. Skiftende regjeringer har aktivt brukt boikott-tiltak og gitt støtte til opposisjonen for å fremme kampen for demokrati i landet. På grunn av militærdiktaturet har Norge lenge ventet med å ettergi gjeld som oppsto under den norske skipseksportkampanjen 1970-årene. Det som for 30 år siden var en gjeld på 179 mill. kr, er med rentesrente steget til over 3 mrd. kr. Kristelig Folkparti mener at det vil styrke den positive utviklingen og vise at demokratisering lønner seg. Den slettingen av gammel gjeld som nå foreslås, skjer etter multilateralt koordinerte forhandlinger i Parisklubben. Det er altså ikke noe norsk soloutspill. Samtidig må regimet få vite at Norge og verdenssamfunnet har klare forventninger om at parlamentsvalget i 2015 blir fritt og demokratisk, og at militæret må akseptere utfallet. Vi forutsetter at det fra norsk side meldes klart fra om dette, og at nye tiltak blir vurdert når det gjelder den videre demokratiseringsprosessen. Vi må ikke gi inntrykk av at status quo er nok til full normalisering. Når Burma nå har åpnet for utenlandske investeringer og friere samkvem med omverdenen, må det internasjonale samfunn ikke sette sine økonomiske og geopolitiske interesser foran behovet for en fullføring av prosessen mot demokrati og menneskerettigheter i landet. Dette perspektivet burde vært enda sterkere framme i regjeringens presentasjon av gjeldssletten til Burma, eller til Myanmar som landet kalles i offisielle dokumenter. Fra Kristelig Folkepartis side forventer vi at regjeringen fortsatt fører en aktiv politikk for å fremme demokrati, menneskerettigheter og fred i dette hardt prøvde landet. Befolkningen fortjener mer enn noen innledende steg mot demokrati. Proposisjonen inneholder også et forslag om å gi garantifullmakt for kjøp av livreddende medisiner for kvinner og barn i utviklingsland. Dette støtter vi selvsagt fra Kristelig Folkepartis side.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-12:
Bistandsministeren snakker hele tida om at det er finansministerens ansvar å svare når det gjelder oljeinvesteringene våre. Nå ser vi at det er bygd opp mye hemmelighetskremmeri rundt hvor man vil investere hen, noe som Venstre er veldig kritisk til. Det jeg ikke skjønner, er at regjeringa ikke innser at de har så mange virkemidler – som de da ikke ønsker å bruke samtidig. Dette er jo en enorm kraft, og det er ikke dumme investeringer. Det er ganske smarte investeringer. Dette er økonomier som er i vekst, og vi ser at demokrati, fordeling og fattigdomsbekjempelse henger så mye sammen med en godt fungerende markedsøkonomi og vekst økonomisk. Da forstår ikke jeg hvorfor statsråden ikke har en egen mening om et så viktig virkemiddel på hans eget ansvarsområde. Hvorfor kan ikke statsråden bare si hva han mener når det gjelder å bruke disse virkemidlene i bistandspolitikken?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-12:
Statsrådens innlegg var nærmest å regne som en festtale eller en prolog til en litt artig bygdefest. Men det bærer litt preg av det samme som meldinga: Det er ikke så mange tiltak og forslag, annet enn at man har noen gode målsettinger om hvor man skal. Noe av det viktigste for å opprettholde bosetting mange steder er arbeidsplasser – det å skape et næringsliv og legge til rette for gründerskap som gjør at man klarer å skape langsiktige arbeidsplasser, som gjør at folk syns det er spennende å bo der. Jeg tok i mitt innlegg opp SIVA og den fantastiske jobben de har gjort, men at de hadde hatt et enormt mye større potensial hvis de hadde fått handlingsrom til å utnytte det. Hvorfor ser ikke regjeringa de enorme mulighetene som ligger i å bruke SIVA til å skape flere spennende arbeidsplasser, spesielt på steder hvor man ser at man mister arbeidsplasser?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Jeg vil si tre ting. Det første er at jeg er helt enig i at en stadig større andel av Statens pensjonsfond utland bør investeres i utviklingsland, for investeringer bidrar i seg selv positivt til utvikling. Derfor er det viktig. Derfor har også regjeringen om lag tredoblet de årlige overføringene vi har til Norfund, noe som gjør at de til sammen har omtrent 10 mrd. kr i kapital. Til merknaden fra opposisjonen: Hvis vi først skulle gjøre det, lage et sånt fond, vil jeg si at det er litt smått, for hvis man ser på den mengden penger som i dag investeres gjennom Statens pensjonsfond utland, er den vesentlig større enn det beløpet som opposisjonen legger opp til. Til slutt vil jeg bare helt enkelt kommentere at representanten i sitt innlegg tok opp Henrik Thune og Leiv Lundes kronikk. Den kronikken er nettopp en beskrivelse av hvordan norsk utviklingspolitikk har forandret seg til det regjeringen gjør i dag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Vi har i meldingen understreket det som fremdeles er et viktig faktum, nemlig at 70 pst. av forskjellene mellom rike og fattige mennesker i verden går på skillet mellom rike og fattige land. Men hovedfokuset i meldingen har likevel vært å se på hvordan nasjonal politikk – som representanten selv var inne på – ført i det enkelte land bør være for å bidra til å avskaffe fattigdom. Da har vi fokusert på nettopp den nasjonale politikken i stedet for den internasjonale handelspolitikken, som bl.a. representanten trekker fram. Det er i den settingen jeg mener det er så ekstremt viktig at det blir for smått å si at vi bare skal fokusere på de fattigste landene, istedenfor å fokusere på mellominntektslandene i bl.a. Latin-Amerika, der Peter Skovholt Gitmark sier at man ikke vil bruke penger. Det er nettopp der man har muligheter for fordelingspolitikk.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Nå vet representanten Ropstad at det er finansministeren som svarer til Stortinget for hvordan Statens pensjonsfond utland forvaltes. Jeg nøyer meg med å understreke to ting. Det ene er at i løpet av de årene vi har hatt flertall, har pengebruken gjennom Statens pensjonsfond utland til investeringer i mellominntektsland og fattige land gått betydelig opp – mye, mye mer opp enn det som legges fram i et eget forslag om penger her. Det andre er at vi har et eget fond som investerer i utviklingsland, og det er Norfund. Der har vi i løpet av årene som har gått, bidratt til å investere mer. Vi har omtrent tredoblet dette i forhold til det den forrige regjeringen gjorde i de årlige avsetningene. Så vil jeg understreke en ting til: Forutsetningen for å klare å føre en offensiv utviklingspolitikk er at vi har nok penger på utviklingsbudsjettene. Der vet Ropstad at vi er gode allierte, mens Ropstads allierte før valget i år er de som vil kutte i bistandsbudsjettet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Jeg sa i det første svaret mitt at jeg mener at en stadig større andel av Statens pensjonsfond utland bør investeres i utviklingsland, og jeg mener det bør være politikken i årene som kommer. Så mener jeg samtidig at det er ekstremt viktig at investeringer som gjøres, er gode investeringer. Nå kommer jeg akkurat fra Bangladesh, jeg var der i forrige uke. Der ser vi et typisk eksempel på tekstilbedrifter som i den ene enden av skalaen er tipp topp, og i den andre enden av skalaen har sikkerhetsutfordringer og arbeidsmiljø som er så dårlig at over tusen mennesker døde. Jeg var der og traff en del av dem som overlevde. Det viser også betydningen av det å jobbe for fordelingspolitikk og organisering av arbeidere, som bl.a. Høyre her i Stortinget har vært sterk motstander av, og vi har støttet de organisasjonene som gjør nettopp det. Nå roses vi fordi vi bruker ILO, International Labour Organization, nettopp for å være med og skaffe de arbeidstakerne en stemme, slik at investeringer i utviklingsland blir gode.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Jeg skal forholde meg til debatten om stortingsmeldingen. Jeg vil begynne med å si at det er lettvint å si at det ikke spiller noen rolle hvor mye penger man bruker, fordi internasjonalt, i en verden der fordelingen mellom rike og fattige land er så stor som den er, er det avgjørende for tilliten til de rikeste landene i verden at vi faktisk bidrar med omfordeling fra rike land til fattige land. Derfor tar Tom Staahle feil når han sier at dette ikke er viktig. Jeg er selvfølgelig enig i at det er viktig å bruke pengene riktig. Det gjør vi, og det er det vi sier noe om hvordan vi skal gjøre. Da vil jeg si følgende: Det er gammeldags bistand hvis Norge skal gå inn i land som egentlig har nok penger – selv om de er fattige – til å finansiere sin egen utdanningssektor og sin egen helsesektor, istedenfor å bruke pengene på å gjøre dem i stand til å hente inn de skattene og bruke pengene på nøyaktig det samme selv. Jeg vil bruke Zambia som eksempel. I Zambia har Norge bidratt med 26 mill. kr til å styrke skatteinngangen fra gruvesektoren. Det er et stort land, et typisk land som har hatt høy økonomisk vekst, men der nesten alt sammen har vært fra gruvesektoren, fra mineralutvinningssektoren. Hva har vi gjort? Med våre 26 mill. kr har vi kunnet bidra med – i tillegg til Zambias eget bidrag – å hente inn 1,7 mrd. kr årlig i ekstra inntekter. 1,7 mrd. kr er det samme som Zambia bruker ekstra i utdanningssektoren sin. Det er mye viktigere at vi er med på å støtte opp under den type utvikling både i fattige land og i mellominntektsland for at land skal kunne øke sine egne skatteinntekter og bruke pengene på å styrke velferdstilbudet for sin egen befolkning. Det er smart bistand, i motsetning til ikke så smart bistand, som jeg oppfatter at Fremskrittspartiet står for, i tillegg til at de vil ha mindre av det fordi de vil kutte. Hvorfor er jeg for fordeling og ikke bare fattigdomsbekjempelse? Hvorfor er fattigdomsorientering feil, og hvorfor er det riktig å ha fattigdomsbekjempelse og rettferdig fordeling sammen? Jo, fordi i verden i dag ser vi at de aller fattigste 20 pst. i verden har omtrent 1 pst. av verdens inntekter. Ser vi de 40 pst. fattigste i verden, har de omtrent 3 pst. av inntektene. Å rette fokus bare mot å bekjempe fattigdom istedenfor å se på fordelingssiden ved dette blir feil, for da sørger man ikke for at folk får en inntekt og fortsetter å få en økning i inntekten sin så lenge de er hjulpet ut av fattigdom. Derfor mener jeg også at fokuset hos mange, som framheves i debatten, om at vi skal bare fokusere på de fattigste landene, blir feil hvis man er opptatt av hvordan de fattigste i verden har det. Når 70 pst. av verdens fattige bor i mellominntektsland, er det der man trenger fordelingspolitikk, og det bruker meldingen mye tid på å beskrive.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
De programmene som har vært vellykkete og har fått positive tilbakemeldinger og evalueringsrapporter, er de som dreier seg om naturressursforvaltning, som vi også hadde oppe i forrige debatt om meldingen Dele for å skape. Der ligger det typisk en helhetlig tilnærming som dreier seg om at man skal få gode forvaltningsregimer og gode myndighetsstrukturer knyttet til dette – med åpenhet og transparens i de prosessene som er. Det er jo kjempeviktig for å bekjempe korrupsjon og forebygge at korrupsjon skjer. For det tredje handler det om sivilsamfunnets mulighet til å delta og påvirke prosessene. Det handler om parlamentenes og parlamentarikernes mulighet til å delta i prosesser, og det handler om berørte gruppers mulighet til å delta i prosesser. Så våre utviklingsprogrammer overfor – ja, der var tiden ute.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Hvis Ivar Kristiansen og Høyre egentlig mener at vi er for slepphendte, ville jeg jo anbefale at man stemte imot den gjeldssletten som ligger her. Men man er jo enige om at dette er riktig å gjøre. Det er derfor jeg antar at Høyre har sluttet seg til det grunnleggende prinsippet, som også lå der i forbindelse med skipseksportgjelden, om at dette er gjeld som egentlig ikke burde funnes, dette er gjeld som bør slettes, men pga. situasjonen i Myanmar må vi vente til det internasjonale samfunn er enige. Jeg tror ikke jeg vil anbefale noen alenegang fra norsk side når det gjelder prosessen med gjeldsslette. Den tror jeg fortsatt bør være koordinert med andre land innenfor Parisklubben, og det er det vi legger opp til, og det er det Høyre støtter her i dag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Jeg vil si vi har begrensede virkemidler, men vi har muligheten for tydelig dialog, og vi har mulighet for å styre bistands- og utviklingspenger dit vi mener det er riktig, eventuelt la være å gå inn fordi vi mener at det er for vanskelig. Jeg synes det er to ting som er viktig å få sagt i debatten. Det ene er: Har det vært positiv utvikling i Myanmar? Ja, så absolutt, det har vært betydelig positiv utvikling i løpet av de årene som har vært – jeg vil si særlig positiv når det gjelder ytringsfrihet. Mange har inngått fredsavtaler i mange av de konfliktene som har vært. Det er positivt. Er det risiko for tilbakeslag? Ja, så absolutt – jeg tenker at det er det kontinuerlige engasjementet fra norsk side og fra det internasjonale samfunnets side, å insistere på menneskerettigheter og si at en del av de grunnleggende demokratiske prinsippene har forrang framfor vår egne økonomiske interesser, at vi kan spille en positiv rolle for å støtte opp under en slik utvikling.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Jeg er helt enig i det, det er riktig presisering. Og jeg er helt enig i de påpekningene som kommer fra Peter Skovholt Gitmark. Internasjonalt press og internasjonale stemmer er viktig, og jeg mener Norge skal bidra med det i tiden som kommer. Vi skal koordinere oss med andre for å sørge for at de signalene sendes veldig tydelig. Jeg oppfatter at vi gjør det i dag. Men den nasjonale diskusjonen i Myanmar må utvikles, for det er ingen tvil om at det er for få stemmer i Myanmar som taler rohingyaenes sak, det er for få som reiser seg og er med på å si at grunnleggende menneskerettigheter skal gjelde alle befolkningsgrupper i Myanmar. Det tenker jeg også er viktig at vi tar opp, både med dem som sitter med makten, og med opposisjonen – når vi treffer dem i Myanmar – at det er en forventning som vi har.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-12:
På den ene siden er vi enig om at vekst og fordeling er like viktig – eller at begge deler iallfall er viktig. Den enigheten tenker jeg det er viktig å ta vare på. Jeg har hørt utviklingsministeren i mange sammenhenger løfte opp at vi trenger mer investering i de fattigste landene. Derfor vil jeg heller ikke la det svaret han gir representanten Staahle, bli stående, for han svarer egentlig ikke på det viktige spørsmålet. Nå har vi altså hatt flertallsregjering i åtte år, og så peker man på at dersom man skulle ha gjort noe, måtte man ha gjort mye mer. Hvorfor kan man ikke i det minste støtte det forslaget i merknads form som er i innstillingen fra opposisjonen, om 20 mrd. kr? Der står det klart og tydelig at formålet er å investere i bærekraftige bedrifter i de fattigste landene. Det ekskluderer ikke at SBU i tillegg investerer som de gjør i dag. Men dette er altså en øremerking av midler som skal komme i tillegg til eksisterende bistand. Så jeg forventer et bedre svar. Hvorfor mener utviklingsministeren at det er så viktig, og hvorfor gjør han ikke noe med det?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-12:
Da kan jeg fullføre mitt resonnement om at størrelsen på bistandsbudsjettet faktisk er viktig. Kristelig Folkeparti har vært et av de partiene som har vært i fremste rekke for å kjempe opp bistandsprosenten. Det jeg pekte på i mitt innlegg, var at da vi gjorde det sist, da vi satt i regjering med Høyre og Venstre, klarte vi å løfte bistanden hvert eneste år – og betydelig. Samtidig gjorde vi det ved å inngå budsjettavtaler med Fremskrittspartiet i tre av fire år. Jeg har ikke behov for å forsvare Fremskrittspartiet og Høyres kutt, for jeg mener at de ikke bør gjøre det, men samtidig vil jeg vise til at vi hver gang vi har vært i regjering, har klart å løfte bistandsbudsjettene, og det skal vi klare igjen. Jeg vil utfordre Høyre og Fremskrittspartiet. Vi skal diskutere Nasjonal transportplan på tirsdag, og jeg er ganske sikker på at de partiene kommer til å ta opp temaet om å bygge smartere og bruke pengene mer effektivt, og det å bruke mer penger – ikke minst Fremskrittspartiet. Det betyr at når Norge skal fordele penger, er det, som flere har vært inne på, helt avgjørende at vi velger å avse mer penger for å skape utvikling i de fattigste landene. Jeg var inne på at vi mener at både fordeling og vekst er viktig. I 3-minuttersinnlegg er det vanskelig å komme inn på mye, men fordelingen er avgjørende. Det understreker vi i Kristelig Folkeparti i våre merknader. Som representanten Gitmark også var inne på, ønsker vi særlig i mellominntektsland å bygge videre på demokratisering, bygge på sivilsamfunn, utdanning osv. Vi er opptatt av å bekjempe korrupsjon og skatteflukt, og vi ønsker, f.eks. gjennom «Skatt for utvikling», at de fattigste landene skal få mer ressurser selv. Jeg sitter i energi- og miljøkomiteen, og jeg kan peke på at noe av det viktigste vi har klart å få til, som har bygd opp Norge – i tillegg til arbeid, som både Karin Andersen og Steinar Gullvåg understreker i sine innlegg – er at vi skattlegger naturressursene på en måte som gjør at det tilfaller fellesskapet. Det må også være et mål for de fattigste landene. Når vi har 78 pst. skatt på olje, betyr det at fellesskapet får nyte godt av ressursene. De fattigste landene klarer ikke det samme. Det er viktig å hjelpe dem, slik at det faktisk tilfaller fellesskapet. Til slutt: Det er flere som har vært inne på kronikken til Lunde og Thune, som ønsker å fjerne utviklingsministeren. For Kristelig Folkeparti er det helt feil retning å gå i. Kronikken tegner et altfor snevert eller altfor enkelt bilde, for – jeg tror det var generalsekretæren i Kirkens Nødhjelp som pekte på det – et av hovedformålene til utenriksministeren og utenrikspolitikken er nettopp å fremme Norges egne interesser. Det er ikke alltid lett å tenke at det å få de fattigste ut av fattigdom er i Norges egeninteresse. Jeg mener det bør være det, men det er ikke slik. Da trenger vi en egen minister, som også kjemper for de aller fattigste.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-12:
Jeg er litt usikker på om Sivilforsvaret tester sirenene i fanfare over at forrige sak var ferdig, eller at denne saken begynner. Jeg skal være kort. Bakgrunnen for saken er at Norfundloven trådte i kraft i 1997, og da forstår jo alle at det nå er behov for endringer i loven og harmonisering med andre lover. Dette gjelder spesielt på områdene eierstyring, selskapsledelse og ansattes rett til medbestemmelse, men også det å etablere og eie datterselskaper og klargjøre skillet mellom investeringer i datterselskaper, felleskontrollerte samarbeidsselskaper og ordinære porteføljeselskaper. En endring til er at datterselskaper under Norfund ikke nå kommer til å få en generell adgang til å ta opp lån i markedet. En enstemmig komité støtter forslaget om å nedfelle et forbud i selskapets vedtekter mot at datterselskap gis adgang til å ta opp lån. Komiteen understreker i sine merknader at det forutsettes at Riksrevisjonen selvfølgelig skal ha kontroll med forvaltningen av statens interesser – at det også skal omfatte datterselskaper og andre virksomheter hvor Norfund har en vesentlig eierandel. Komiteen er også tilfreds med at ansatte gjennom forslaget til lovendring sikres rett til medinnflytelse, både i Norfunds styre og i datterselskaper gjennom egne valgte styremedlemmer. Det betyr at ansatte i Norfund kan kreve å få inn to medlemmer i styret som er valgt av og blant de ansatte. Det betyr også at aksjelovens regler om representasjon av begge kjønn skal gjelde for Norfund. Det er selvfølgelig en ønskelig utvikling, og det er i tråd med den lovgivningen som fins for sammenlignbare virksomheter. Komiteen står samlet i denne saken. Målet med lovendringene i Nordfundloven er å få samsvar med andre selskaper som staten eier. Det blir nå gjort.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2013-06-12:
Representanten Gitmark er åpenbart forbauset over at jeg er positiv til anbudskonkurranser. I relasjon til det som daglig er norsk virkelighet, burde han ikke være overrasket over det. Men jeg er tindrende klar over at anbud og anbudskonkurranser så absolutt har sine begrensninger, og det er ikke liketil hvordan man ser anbud, og hvordan man utlyser anbudskonkurranser. Spesielt viktig er dette å ta i betraktning i bistandspolitikken. Anbud og anbudskonkurranser i sosial sektor f.eks. har en slagside som etter min oppfatning er ganske uakseptabel, men i utviklingsland kan anbudskonkurranser – og spesielt transparente anbudskonkurranser – faktisk være en viktig del av antikorrupsjonsarbeidet. For hva er alternativet til anbudskonkurranser? Jo, det er oftest direkte tildeling av oppdrag. Det er det tradisjon for i mange utviklingsland, med den følge at man tildeler oppdrag til dem som er i stand til å betale best for det. Jeg er forbauset over at representanten Gitmark ikke verdsetter ILOs arbeid for et anstendig arbeidsliv, fordi det burde være i vår egen interesse. Det er i vår alles interesse at verdensorganisasjonen arbeider for at arbeidstakere skal ha sine sosiale rettigheter, at de skal ha retten til å organisere seg og til å inngå kollektivavtaler verden over. Det som virkelig er bekymringsfullt, er at Høyre ikke ser dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
I går, på stemmerettsjubileet, ble det over hele landet diskutert hva som hadde utviklet Norge. Det var tre ting: Det var arbeid, fordelingspolitikk og likestilling. Det er en rød tråd gjennom denne meldingen – og bør være en rød tråd gjennom alt vi gjør, ikke bare i utviklingspolitikken, men også i den andre politikken. Det har regjeringen forpliktet seg til i «decent work»-strategien som kom i 2008, som nevner alle de politikkområdene som flere har vært inne på. Det er ikke sånn, dessverre, at handel i seg sjøl skaper fordeling. Den kan baseres på slavehandel – på slavearbeid, tvangsarbeid – med enorme gevinster til folk som ikke har brukt en kalori av egen arbeidsinnsats, men som hover inn på andres slit. Det er historien, det foregår i dag mange steder. Situasjonen i Bangladesh viser jo at det er slik. Så det er ikke frihandel som er nødvendig, det er rettferdig handel basert på et arbeidsliv som sikrer at makt og penger blir fordelt i samfunnet. Da får man også utvikling. Det må bety at vår vektlegging av at det skal være lov å organisere seg, at det er bra at man inngår tariffavtaler, er viktig. Det er dette som har sivilisert Norge og fordelt penger og makt mer rettferdig her enn i nesten noe annet land. Det er en sunn nasjonal politikk, som representanten Skovholt Gitmark nevnte. Maktfordeling, demokrati og åpenhet er viktig, men rettferdig fordeling er nødvendig for at den økonomiske veksten også skal bli god, bærekraftig og stabil. Til Høyres kritikk av norsk politikk og SVs innsats: Jeg synes kanskje representanten Gitmark burde gå tilbake og se på sitt eget budsjett, der Høyre, i rike Norge, velger å ta over 1 mrd. kr fra de fattigste barnefamiliene. De har 2,5 ganger så stor risiko for å bli fattige, og det er anslagsvis 17 000 norske barn som blir fattige over natten. Så den kritikken tror jeg vi skal se bort fra. Så til likestilling: Likestilling er 100 pst. effektivt og 100 pst. lønnsomt. Det er likestillingen i Norge som har gjort at vi har god økonomisk vekst. Det er ingenting over, ingenting ved siden av – vi kan glemme virkningen av oljen. Den strategien fra regjeringen må være viktig. Det er derfor noe av det som skjedde i går, også er viktig. Da knyttet vi igjen nye forbindelser til kvinner i andre land for å styrke de formelle rettighetene og for å styrke påvirkningen kvinner har. Kvinner er opptatt av andre enn seg sjøl. De er opptatt av god fordeling, ungene sine og framtida. Da blir det god utvikling for landene også.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-12:
Jeg slutter meg til hvert eneste ord fra foregående taler, representanten Eva Kristin Hansen. Dette bør bli et tema fordi det er viktige skillelinjer i norsk politikk. Det er viktig fordi vi er en del av verden, og fordi dette nettopp handler om menneskerettigheter og vårt ansvar som rik nasjon, hvordan vi forvalter den rikdommen og vår innflytelse i verden til beste for menneskerettigheter og for utvikling i alle land. Jeg legger merke til at representanten Skovholt Gitmark sier at de vil velge vekk ILO. ILO er FNs organisasjon for trepartssamarbeid, som den nordiske modellen og den norske modellen bygger på. Riktignok har Fremskrittspartiet på sitt landsmøte avsverget den og mener at den er dårlig. Jeg trodde faktisk at alle andre var opptatt av å bygge opp under et seriøst trepartssamarbeid. Det utelukker ikke at man kan samarbeide med andre om fornuftige ting, slik at man får et organisert, velutviklet og anstendig arbeidsliv. Det å si at man skal velge vekk ILO, som er den viktigste internasjonale arbeidsorganisasjonen, mener jeg er ansvarsløst. Representanten Ropstad sier at størrelsen på bistand er viktig. Den er viktig fordi den handler om rettferdig fordeling av ressurser også mellom land. Det er en bit av det vi gjør, som også gjør at land er villig til å høre på oss i andre temaer som kan være viktige for dem. Ikke at vi nødvendigvis skal eksportere måten vi har gjort det på, men noen av de utviklingsstrategiene som er viktige, og ikke minst det som han også var inne på, som handlet om olje- og gassressurser og andre viktige naturressurser og fordelingen av utbytte fra dem. Til slutt om fattigdom i Norge. Jeg ville vært forsiktig og musestille hvis jeg hadde vært Høyre i denne saken. Det er slik – det er en realitet – at i to budsjetter nå har både Høyre og Fremskrittspartiet fjernet over 1 mrd. kr på årsbasis fra de fattigste barnefamiliene, en inntekt de har mens de kvalifiserer seg for arbeid. Det virker. Anslagsvis 17 000 norske barn har en enslig forelder som ikke har arbeid, og som vil miste inntekt over natten. Det blir det ikke færre fattige barn av, det blir det mange flere fattige barn av. Disse inntektene – det har jeg avklart i et replikkordskifte i Stortinget med representanten Sanner – disse pengene, trengte man fordi man skulle senke formuesskatten for de aller rikeste. Det er kjernen i Høyres politikk. Det hører vi her også. De tror at handel og de rikestes forkjørsrett skal hjelpe her, skal hjelpe ute. Vi vet at det ikke hjelper. Det blir flere fattige barn av det. Det blir flere fattige barn av å ta inntekten fra enslige foreldre og gi den til de rikeste i Norge.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2013-06-12:
Er ikke statsråden redd for at vi spiller bort alle våre muligheter og kort ved en fullstendig gjeldsslette i en jafs – redd for at vi med denne ubetingede og usminkede gjeldssletten fratar oss selv gode kort for å kunne holde et press på dette regimet som, slik flere tidligere har vært inne på, langt fra kan kalles et demokrati i dag? For en uke siden hadde vi en annen debatt her om at man er veldig rask til å presentere støtte innenfor kultursektoren. Norge er eksempelvis på plass med kulturelle innslag støttet av den norske stat i Nord-Korea. Er ikke dette slepphendt politisk håndtering – en slags måte å legalisere krefter på som vi er litt for raske på labben med å gi et godkjenningsstempel?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-06-12:
Når jeg leser proposisjonen, må jeg si at jeg er glad for de innleggene som er holdt i debatten fra Kristelig Folkeparti og Høyre for å supplere det totale bildet av situasjonen i Myanmar. Der vi er i dag, vil det nå bli en kamp mellom ulike typer interesser for vårt engasjement i Myanmar. Det vil være økonomiske egeninteresser, geopolitiske interesser og interessene for å drive fram menneskerettigheter og demokrati. Da spørs det hva vi velger hvis disse blir satt på prøve og hvis vi får tilbakeslag i Myanmar, eller vi ikke får det demokratiske valget i 2015 som vi ønsker oss. Hvilke virkemidler ser statsråden at vi fra norsk side da har for å markere at vi er misfornøyd med utviklingen, at det ikke blir menneskerettigheter og demokrati som vi alle sammen håper på?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-12:
At vi tar hele landet i bruk, er et av Norges fremste fortrinn internasjonalt. Det er mye skog, hav og fjell i Norge. Her finnes det ressurser som har blitt utvunnet og foredlet av de generasjonene som har befolket landet. Dyrket og dyrkbar jord utgjør bare 3 pst. av landarealet vårt. Likevel har vi landbruksbasert matproduksjon i hele landet, takket være en differensiert landbrukspolitikk. Landbruket, skogsdrift, olje og energi, fiskeri og havbruk, mineralnæring og reiseliv tar alle utgangspunkt i utnyttelse av naturressursene i Distrikts-Norge. Disse næringene vil fortsette å ha stor betydning for utviklingen i distriktene – for bosetting og arbeidsplasser, enten i næringene selv eller som grunnlag for innovasjon og ny virksomhet. Den differensierte arbeidsgiveravgiften som Senterpartiet og regjeringen lyktes med å gjeninnføre, er et særlig viktig distriktspolitisk virkemiddel. En fortsatt rød-grønn regjering vil garantere for at denne ordningen beholdes. Mangel på risikokapital kan være en barriere mot ytterligere innovasjon, verdiskaping og større ringvirkninger i eksisterende virksomhet. Derfor er det viktig, særlig i distrikter der privat risikokapital kan være en mangelvare, at vi har gode rammebetingelser, et godt utbygd virkemiddelapparat og profesjonelle, offentlige aktører som kan bidra til å utløse mer bedriftsøkonomisk og samfunnsøkonomisk næringsutvikling. Innovasjon Norge og SIVA er viktige i denne sammenheng. Ikke minst har fylkeskommunene en viktig rolle. Offentlig innsats gjennom tilrettelegging, lån og tilskuddsordninger stimulerer også til mer privat medfinansiering. I særlig næringssvake områder er det et vesentlig poeng at Innovasjon Norge kan finansiere virksomheter som bare har et lokalt marked, eller at de kan akseptere større risiko enn de ellers ville gjort. Mange steder i landet er det i innlandsområder vi finner de største utfordringene. Her finner vi regioner med mer tradisjonelle næringer som ikke på samme måten har tatt del i den sterke nasjonale veksten knyttet til petroleum, sjømat og sjøtransport. Det må satses på regional utvikling på bredt grunnlag, og det trengs ny giv innenfor de tradisjonelle næringene, som skognæring, treindustri og mineralnæring. Tiltakspakken for skognæringen, som regjeringen har lagt fram, vil være et viktig bidrag. Den globale etterspørselen etter mineraler, og metall, er økende. Det er et godt grunnlag for mineralnæringen, som er en ny vekstnæring, og for nye arbeidsplasser i Distrikts-Norge. For Senterpartiet er det viktig at bergverksnæringen utvikles på en slik måte at hensynene til sysselsetting, verdiskaping, lokal kompetanseutvikling og miljø blir ivaretatt. For å få fart i denne næringen har vi derfor foreslått å få på plass et statlig mineralselskap.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-12:
Når jeg hører på debatten her i dag, er det tydeligvis ikke bare veien videre vi er uenige om. Jeg tror vi også er veldig uenige om virkelighetsforståelsen. Når Fremskrittspartiet slår fast at vi har en helt feilslått distriktspolitikk, kan de umulig ha ferdes i det samme landet som meg, og de kan umulig ha lest samme meldingen som jeg har lest. De påstår at distriktene er avfolket, og at det kun er de store byene og tettstedene som er liv laga. Av og til kan man lure på om de har tatt feil ved grensen og tatt seg en tur til Sverige. Hvis man leser statistikken i meldingen, er det helt tydelig at flyttestrømmen og sentraliseringen har bremset opp. Befolkningsøkningen i pressområdene i dag kommer stort sett av fødselsoverskudd og tilflytting fra utlandet. Aldri har innbyggerne i Norge vært så fornøyde som i dag. Innbyggerundersøkelsen viser at tilfredsheten i Norge er større en den noen gang har vært. Jeg skal slutte å lete med lys og lykte i innstillingen etter Fremskrittspartiets virkemidler i region- og distriktspolitikken, for det slo representanten Starheim tydelig fast at de ikke hadde. Det skulle de finne sammen med sine regjeringskamerater hvis det ble en blå-blå regjering. Når regjeringskameratene heller ikke har noen endringsforslag og andre virkemidler, lurer jeg på hvor de skal finne dem, og hvor god tid de egentlig har til å lete. Det eneste som er av endringsforslag her i dag, er fra Venstre, og der er jo forslaget faktisk mer av det vi har. Det er ikke virkemiddelet SIVA det er noe galt med, men det er uenighet om størrelsen, om det skal styrkes eller ikke. Noen ønsker mer av det vi har, mens andre påstår at det vi har er helt feilslått. Jeg skal være enig med Fremskrittspartiet i én ting: Infrastruktur er viktig. Infrastruktur er noe av det viktigste for å skape større arbeidsmarkedsregioner, både i pressområder og ellers i landet. Men infrastruktur er viktig i hele landet. Intercitytriangelet i Trøndelag, rundt Trondheim, er like viktig som intercitytriangelet rundt Oslo. Derfor har vi en ambisiøs Nasjonal transportplan som svarer på dette. Vi har en Nasjonal transportplan som gjør at man kan ha næringsutvikling i hele landet. Vi har en Nasjonal transportplan som sørger for at man kan bygge veier og jernbane i hele landet, der ressursene er. Når det gjelder finansiering av infrastruktur på den blå-blå siden, kan man begynne å lure på hvordan den skal se ut. Fremskrittspartiet har jo stilt ultimatum, at bompengefinansiering er uaktuelt. Gjermund Hagesæter påsto at bompenger var til hinder for naturlig ferdsel. I Trøndelag har vi funnet opp bompengebrikken.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-12:
Jeg tror ikke jeg ordla meg slik at jeg sa at Fremskrittspartiet ikke har noen distriktspolitikk, jeg tror jeg sa at de ikke har noen virkemidler, og jeg tror til og med at representanten Starheim selv stadfestet i sitt innlegg at de ikke har noen virkemidler – men det skulle de finne sammen med sine eventuelle regjeringskamerater. Men de har jo en ganske klar politikk for hva som skal skje med Distrikts-Norge: De skal bygge ned landbruket. De skal fjerne småkommunetilskuddet, slik at distriktskommunene ikke blir satt i stand til å levere likeverdige tjenester til sine innbyggere. De skal sørge for at vei- og infrastrukturutbyggingen foregår «der folk bor», som Siv Jensen sa en gang, altså rundt Oslo-gryta, og hvis det å la være å bygge ut i distriktene der naturressursene er, skal stoppe sentraliseringen til Oslo, så blir jeg veldig forundret. Så egentlig er det jo ganske naturlig at de ikke har en distriktspolitikk, for de legger jo egentlig opp til at distriktene skal bli avfolket, og da er det kanskje ikke nødvendig å ha en slik politikk. Når det gjelder Høyres satsing i Distrikts-Norge, er jo svaret kommunestruktur, og fordeling av midler fra de fattige kommunene til de rike kommunene. Og når vi snakker om fordeling fra distriktskommunene: De aller, aller fleste kommuner i Norge er vel distriktskommuner. Trondheim kommune er jo ikke akkurat noen liten småkommune, men de vil tape 35 mill. kr på opplegget til Høyre når det gjelder skattefordelingen. Og så skal kommunestruktur løse alle utfordringer. Blir det kortere vei mellom oss i Holtdalen og nabokommunen hvis vi slår oss sammen, blir det billigere å levere kommunale tjenester, og blir det enklere for oss å drive næringsutvikling hvis vi fjerner de midlene som kommunene har til næringsutvikling? Fremskrittspartiet tegnet i forkant av landsmøtet et interessant kommunekart. For Sør-Trøndelag tegnet de et kommunekart der Holtdalen, Røros, Tydal og Selbu skulle være én kommune. Det er jo litt interessant når representanter fra fylket som er stortingskandidater, tegner et kommunekart med to forskjellige dalfører som ikke har tverrforbindelse, to forskjellige dalfører som hver for seg er like store som Vestfold fylke. Disse skal da få en veldig effektiv kommunal drift og en felles arbeidsmarkedsregion uten at de har infrastruktur og forbindelse. Det ville blitt en interessant kommune å drive, og jeg er veldig spent på hvor de har tenkt å slå hull og lage tunnel, iallfall mellom Neadalen og Gauldalen, for det ville jo være en forutsetning for at den kommunesammenslåingen skulle gi noen gevinst for næringsutvikling eller annet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-12:
Når Fremskrittspartiet hevder at det er fullt mulig å drive landbruk i Norge uten landbruksstøtte, uten jordbruksavtale og uten importvern, har de kanskje ikke tatt inn over seg at det er litt andre klimatiske forhold i Norge enn i de landene vi konkurrerer med. Det er litt andre geografiske forhold i Norge enn i de landene vi konkurrerer med. Vi i Senterpartiet vil ha et levende landbruk over hele landet. Vi vil jobbe for å oppfylle det målet som Stortinget vedtok i forbindelse med behandlingen av landbruks- og matmeldingen, om 20 pst. økning av matproduksjonen i løpet av den neste 20-årsperioden. Det er ikke mulig hvis vi skal konkurrere med fabrikkene i Europa, som har helt andre forutsetninger for sitt landbruk. Jeg mener at Norge har et internasjonalt ansvar for å opprettholde selvforsyningsgraden. Vi kan ikke vente at vi skal bruke oljepengene til å kjøpe maten ut av hendene på dem som har for lite fra før. Når Fremskrittspartiet snakker om å slippe bonden fri, får jeg bestandig et sånt bilde: Det er antakelig, muligens, godt ment – like godt ment som når disse pelsdyraktivistene slipper tamminken ut i naturen. Det er kanskje et ørlite øyeblikk bra for deres frihetsfølelse, men du verden for en pinefull død. Representanten Halleraker beskyldte meg for å operere med feil tall når det gjelder inntektsfordelingen i Høyres skatteopplegg. Det er ikke første gangen jeg har blitt beskyldt for det av Høyre. Det tror jeg har skjedd gjentatte ganger her i salen, og derfor etterlyser jeg de rette tallene. Nå har Høyre hatt i hvert fall ett år på seg, kanskje to, til å komme med de tallene som viser konsekvensene av deres skattefordeling. Hvis vi opererer med feil tall, må det da være praktisk mulig å få noen til å få på plass de rette tallene. Så skulle jeg gjerne ønske at Høyre kunne fortelle meg hvordan sultefôring av kommunene skal føre til mer næringsutvikling, flere private arbeidsplasser, større innovasjon osv. Bortimot 400 kommuner skal få mindre penger, og så skal de bli satt bedre i stand til å ha fokus på næringsutvikling. Jeg tror ikke at det å beholde selskapsskatten er gulroten når det gjelder å få næringsutvikling – det er nemlig en aktiv distrikts- og regionpolitikk, der vi ser arbeidsmarkedsregionene i sammenheng, der en har en framoverlent fylkeskommune som sørger for at en har et arbeidsmarked med godt kompetansetilfang og god infrastruktur, og der kommunene og fylkeskommunene er blitt satt i stand til å være aktive næringsutviklere.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2013-06-12:
All statistikk viser at det har vore ei enorm sentralisering sidan den raud-grøne regjeringa overtok. Eg kjem frå ein distriktskommune som heiter Selje, som har hatt ein dramatisk nedgang i folketalet. Både statsråden og eg kjem frå Sogn og Fjordane, som ikkje har fleire innbyggjarar no enn i 1946. Det betyr at det har flytta ut like mange folk som dei som har vorte fødde og dei som har flytta inn i Sogn og Fjordane. Eg vil spørje statsråden om dette er på grunn av eller trass i regjeringa sin politikk.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2013-06-12:
Representanten Aksel Hagen påstår at Framstegspartiet ikkje har nokon distriktspolitikk og ikkje er interessert i distrikta. Eg lurer på om representanten Aksel Hagen verkeleg sjølv trur på det han seier. Eg vil då vise til at det som er avgjerande for at det skal bu folk i distrikta, er at det finst arbeidsplassar. Eg trudde at ein var klar over at ein ikkje berre kan leve av offentlege arbeidsplassar. Det må vere andre arbeidsplassar som gjev noko til samfunnet som samfunnet då kan bruke til å halde oppe det offentlege. Då vil eg vise til det som kanskje er det aller viktigaste for at det skal vere arbeidsplassar i distrikta, og det er infrastruktur. Eg trudde at representanten Aksel Hagen var klar over kva som låg i våre forslag til infrastruktur. Så høyrer eg at det vert sagt at det er totalt urealistisk å gjennomføre. Ja vel, dersom det er det, må også dei representantane som meiner det, forklare folk at det vert ingen betre infrastruktur i distrikta, for vi har ikkje råd til å investere. Er det noko vi har råd til å investere i, er det infrastruktur, for det gjev ei verdiskaping igjen til samfunnet som er enorm. Så kan eg vise til kommuneøkonomi, eg kan vise til skattar og avgifter, som har vesentleg betydning også for at folk kan halde fram med å bu i distrikta. Eg vil vise til auka løyvingar til helse og omsorg, som gjer at folk kan få tenester – som igjen kan bety at dei kan bu i distrikta. Og eg vil vise til våre forslag – fleire forslag som går på å fjerne skjema – som også vil gjere det betre for dei som skal drive næringsverksemd ved at dei slepp å måtte tilsette eigne folk til å fylle ut skjema for å rapportere tilbake igjen til sentrale myndigheiter. Så vil eg også vise til at vi kan garantere for at den differensierte arbeidsgjevaravgifta skal halde fram. Det er det tverrpolitisk einigheit om, slik at det skal ikkje vere nokon tvil om det. Så vil eg ta litt utgangspunkt i det som statsråden viste til når det gjeld at i dag sit fylkestinget i Sogn og Fjordane og skal vedta både det eine og det andre. Ja vel. Det har vore Arbeidarpartiet og Senterpartiet som har hatt reint fleirtal i Sogn og Fjordane fylkeskommune i snart ein mannsalder, og dei har hatt rikeleg anledning til å gjere dei nødvendige vedtaka som kunne ha vore til nytte for Sogn og Fjordane. Men det som ligg i planen for Sogn og Fjordane, er at alt skal vere som før. Vi skal vere småskalasamfunn i Sogn og Fjordane, og då vert det ikkje rare greiene.