Kristin Krohn Devold (Høyre), 2001-05-21:
Vi behandler i dag en stor reform om omorganisering av Politi-Norge. Målet med reformen er å få til en mer effektiv kriminalitetsbekjempelse. Og skal vi få til det, bør vi ha større distrikter. Vi bør også gi større ansvar til politiledelsen i det enkelte distrikt. Vi må ha en politiledelse med myndighet til endringer og med myndighet til å tilpasse sin distriktsstruktur til lokale forhold. I dag har vi fått en ny type kriminalitet som vokser fram i alle distrikter. Det gjelder organisert kriminalitet, det gjelder sedelighetskriminalitet, og det gjelder kriminalitetsformer der det er viktig å ha spesiell kompetanse som hvert enkelt lite distrikt ikke har kapasitet til å ha selv. Det er bl.a. derfor vi har Kripos, slik at man skal kunne bistå mindre distrikter. Med denne reformen er målet at flere distrikter skal ha ressursmessig og kompetansemessig tyngde til selv å kunne etterforske nye og alvorlige former for kriminalitet. Det betyr ikke at vi gir avkall på det desentraliserte nærpolitiet, det nærpolitiet som har kontakt med lokalbefolkningen, og som i første rekke skal ivareta lokalbefolkningens behov. Men vi får til dette ved å lokalisere politiledelsen til det stedet der det er størst befolkningstetthet, der det er størst kriminalitet, altså basert på objektive kriterier, samtidig som vi beholder det desentraliserte nettverket, men der ressursene kan koordineres over større arealer. Hvorfor har vi fått denne reformen? Jo, vi har hatt nokså stor folkeforflytning i etterkrigstiden. Vi vet også at byenes andel av kriminaliteten er økende. Det er ikke unaturlig når stadig større del av befolkningen er lokalisert til byer. Vi vet også at den nye typen kriminelle ikke nødvendigvis er den lokalt forankrede kriminelle som lokale politimyndigheter kjenner godt. De kriminelle beveger seg over fylkesgrensene og kommunegrensene, akkurat slik de gjør over riksgrensene, og det er viktig å kunne koordinere innsatsen over større areal. Det vi gjør med denne reformen, er å la Politi-Norge flytte etter den folkeforflytningen som har skjedd de siste 50 år. Vi prøver også å la denne politireformen ta innover seg at vi har fått nye samferdselsmønstre, nye pendlermønstre når det gjelder arbeidslivet og nye reisemønstre når det gjelder kulturliv, hvor folk går ut om kvelden, utelivet. Før var fjorden et naturlig kommunikasjonspunkt mellom to byer. Nå har fjorden blitt en skillelinje, og derfor blir det nye politidistrikt som blir naturlig, rett og slett ut fra det at ungdommen reiser på fest også etter kl. 23, og da har siste ferje gått. Vi har 54 distrikt i dag, og det er stor forskjell i kompetanse mellom de ulike distriktene, det er stor forskjell i størrelse. Det vi nå gjør, gir mer ressursmessig likestilte distrikter. De største regionene får også de største politidistriktene, og da er det naturlig at også Sørlandet, som befolkningsmessig er en stor region, får et politidistrikt som er på størrelse med politidistriktene i Rogaland, Sør-Trøndelag, Østfold og Vestfold. Det nye sammenslåtte Agder blir nå blant de syv største distriktene, noe som er naturlig ut fra befolkningsgrunnlaget. Komiteen vil peke på at mye av politiets utgifter er bundet i faste kostnader – drift, husleie, lønn. Det er det som står igjen etter at de faste kostnadene er betalt, det variable budsjettet, en kan sette inn til kriminalitetsbekjempelse når det skjer noe spesielt. Og jo mindre distriktet er, jo mindre er den potten med variable budsjettmidler som en kan sette inn mot kriminalitet. Jo større distrikt, jo større pott for variable midler, som også gir større muligheter til å flytte pengene dit det skjer noe ekstraordinært, enten det er et grotesk mord, en oppblomstring av organisert kriminalitet eller andre ting. Det er logisk at lensmannen på Eiker ikke har stor nok kapasitet alene til å ta et sommertreff for MC-kriminelle. Han må samarbeide med Drammen, han må samarbeide med omliggende politidistrikter. Det vi nå gjør, er også å organisere Politi-Norge slik at når slike hendelser inntreffer, skal de fleste distrikter ressursmessig kunne håndtere dette selv. De beste lederne må få anledning til å søke. Skal denne reformen få den effekten vi ønsker, krever det mye av de nye 27 politimestrene. Derfor har det vært så viktig for komiteen å si at også de konstituerte politimestrene må få søke på stillingene. Departementet la opp til at bare de faste skulle kunne søke. Men hva ville skjedd da? Jo, da ville bl.a. det skjedd at f.eks. en politimester som i dag er konstituert i konkurranse med mange av de faste, ville blitt satt til side av en av de faste som han faktisk slo ut i forrige omgang. Det gir oss ikke de beste lederne, og det gir oss dermed ikke den beste effekten av reformen. Men for å få til dette forutsettes det at Politidirektoratet gis vide fullmakter til å lage gode individuelle løsninger for hver enkelt av de 27 politimestrene som i fremtiden ikke kommer til å ha sin gamle stilling. Her har vi råd til å være rause, og her vil vi ikke basere oss på standardmodeller, men på individuelle ønsker, individuelle kunnskaper og kompetanse. Vi skal fortsatt ha en desentralisert struktur. Vi sier uttrykkelig at politiet skal være lokalisert minst like mange steder som i dag, og politijuristene skal være til stede der sakene produseres. Det gjør at frykten i det som jeg kaller for nr. 2-byene, for at all politikompetansen skal forsvinne når politimesteren forsvinner, ikke vil være reell. Politijuristene skal være igjen. Det miljøet som etterforsker og lager påtale i det enkelte distrikt, skal være igjen der kriminaliteten produseres. Men det betyr ikke at vi skal ha akkurat den samme modellen som i dag. En politimester må ha myndighet til å vurdere hvor det skal være en driftsenhet, og hvor det skal være et tjenestested. Målet må jo være at færrest mulig enheter skal drive med administrasjon – spark administrasjonen oppover og få flere folk og mer ressurser tilgjengelig nedover i systemet, til hjelp for publikum. Mange har vært bekymret for at vaktarrestene forsvinner, og at vi bare får én vaktarrest pr. distrikt. Her sier komiteen at en ikke vil ha en standardmodell. Her skal de faktiske behov vurderes, antall arrester og timer med bilkjøring om natten, som vil bli alternativet hvis man har for knapp arrestkapasitet. Samtidig sier vi at det viktigste for publikum er responstiden, hvor lang tid det tar før en får hjelp, ikke akkurat hvilket lokale hjelpen kommer fra. Her må effekten av reformen etterprøves, og den enkelte mester få ansvar for å sørge for et godt tilbud tilpasset sine lokale behov. Den integrerte påtalen har bred støtte, fra alle unntatt Fremskrittspartiet. Grunnen til det er enkel. Som de sa det på lensmannskontoret i Surnadal: Den juristen du ser jevnlig, behandler saken din raskere. Det er ikke like lett å legge saken din nederst i skuffen. Vi tror at mennesker som ses regelmessig, og som jobber sammen, også blir interessert i minimal liggetid for sakene og i det å få dem unna. Dette har gitt resultater, og de fleste steder rundt omkring i Politi-Norge fungerer dette veldig godt. Et bredt flertall i komiteen går inn for 27 politidistrikter. Her er det et markant skille mellom komiteens flertall av Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet på den ene side og sentrum på den annen side, som ønsker 10 politidistrikter mer. Det er også noen andre endringer i forhold til meldingen, og de oppsummeres under kapittel 7 på side 25 i innstillingen. Det første har jeg allerede vært inne på, at vi går inn for ett Agder politidistrikt, i tråd med det som er naturlig ut fra Sørlandets størrelse og behov for noenlunde lik størrelse på de største politidistriktene. I tillegg blir Haugaland politidistrikt større enn det som lå til grunn i meldingen. Både Stord, Fitjar og Bømlo legges sammen med Haugaland, som får det nye navnet Haugaland og Sunnhordland politidistrikt. Her ønsker også flere av partiene – og tilstrekkelig mange til at det er blitt innstillingen – at også kommunene syd for Hardangerfjorden skal slås sammen med det nye Haugaland, for her går det handleforbindelser, pendlerforbindelser, og PEL både i Syd-Hardanger og i Haugesund har ønsket det. Men denne saken går til avstemning i salen, og her er det et veldig stort mindretall, så det kan få avgjørende innflytelse på hva som faktisk blir vedtatt. Karasjok kommune legges til Øst-Finnmark politidistrikt, i tråd med innspill fra politiorganisasjonene. Når det gjelder Halden politidistrikt, sier komiteen at det er så viktig å ta vare på grensekompetansen til Halden politikammer, at selv om det slås sammen med Østfold, med distriktsledelse i Sarpsborg, så beholdes grensekommunene Marker og Rømskog sammen med Halden. Politijuristene som har grensekriminalitetskompetanse, blir værende i Halden, og disse sikrer vi også ved å la Halden få beholde domstolen sin, slik at hele det faglige miljøet i Halden blir intakt. Én mann blir borte, politimesteren, men resten – og nok til å ta vare på grensekriminaliteten – blir værende. Hedmark beholdes samlet, og Kongsvinger deles ikke i to, slik det ble foreslått i meldingen, og også her er det lokale innspill samt hensynet til grensekriminaliteten som har vært utslagsgivende for flertallet. Stjørdal og Meråker legges til Nord-Trøndelag politidistrikt, og departementet gis fullmakt til å organisere Oppland og Buskerud slik det etter en samlet vurdering synes mest hensiktsmessig, dette bl.a. fordi Politiets Fellesforbund anbefaler ett distrikt i hvert av disse fylkene, og Kongsberg politidistrikt sier at hvis Kongsberg og Drammen slås sammen, er deres ønske primært et samlet Buskerud. Her har altså komiteen ikke hatt noe behov for å endre anbefalingen i meldingen, men bare gi en fullmakt til departementet. Så mente Høyre og Senterpartiet i tråd med Politiets Fellesforbund og Statsadvokaten i Nordland at Rana burde ha politidistriktsledelsen fremfor Mosjøen. Dette har ikke hatt flertall i komiteen, så innstillingen på Mosjøen ligger derfor fast. Jeg konstaterer imidlertid at det er fremmet et forslag fra SV om lokalisering til Mo i Rana, og det er logisk at Høyre da melder støtte til det forslaget når det først er fremmet. Det er to temaer som er brakt fram til avstemning fra komiteens side. Det ene er distriktsledelsens lokalisering i Sogn og Fjordane til Florø, og det andre er det som jeg har vært inne på, å gjøre Stor-Haugaland enda større ved å ta med kommunene sør for Hardangerfjorden i Hardanger. Når det gjelder Florø, anbefales Florø på bakgrunn av politifaglige anbefalinger fra PF, og ut fra at Florø–Førde-aksen også har befolkningstyngdepunktet samt de største kriminalitetsutfordringene. Arbeiderpartiet har her et alternativt forslag om Sogndal, og det vil bli lagt opp til alternativ votering. Når det gjelder det andre temaet, nemlig disse kommunene sør for Hardangerfjorden, vil det også her bli lagt opp til alternativ votering mellom det som er innstillingen, at disse kommunene slås sammen med Haugaland, og det som er Arbeiderpartiets forslag, at dette ikke skal avgjøres nå, men delegeres til departementet. Jeg vil gjerne komme med en avsluttende bemerkning om at aldri har så mange brev, «mailer», telefoner og henvendelser kommet til justiskomiteen. Å si at vi har vært nedrent, er ingen overdrivelse. Vi satte påske som deadline for innspill, og etter det har vi prøvd å grave oss ned for å jobbe. Det er veldig forståelig at ikke alle er fornøyd når vi halverer antallet distrikter og noen mister politidistriktsledelsen sin. Særlig tøft er det for de byene som har vært nesten like store som den byen som har fått ledelsen. Likevel har vi prøvd å lage et mest mulig rettferdig system, basert på objektive kriterier, befolkningstetthet, regionale tyngdepunkt osv. Og til alle dem som ikke har kommet fram til oss de siste døgnene, vil jeg si at innspillene deres har i hvert fall kommet fram via et utall av kanaler. Til slutt ser jeg også at det er fremmet et forslag fra representanten Stolt-Nielsen som i sitt innhold er identisk med komiteens innstilling om at kommunene sør for Hardangerfjorden skal lokaliseres sammen med Haugaland. Jeg synes derfor at det mest naturlige var at dette forslaget ble trukket, siden det innholdsmessig står for akkurat det samme som komiteens innstilling.