Jan Olav Olsen (Høyre), 2003-11-27:
St.meld. nr. 33 er svært interessant lesing. Den er opplysende, og den gir viktig informasjon om de faktiske forhold i grunnskolen og den videregående skole. Norsk skole har en god ressurssituasjon, men hovedspørsmålet er hvordan ressursene disponeres. Det er bekymringsfullt at selv med en god ressurssituasjon makter ikke skolen i tilstrekkelig grad å gi den nødvendige tilpassede opplæring. L97 slår fast den enkelte elevs rett til å få undervisning tilpasset sine forutsetninger og evner. Evalueringen av L97 konkluderer med at manglende tilpasset undervisning er en meget viktig årsak til de store forskjellene vi ser i skolen. Skolen må nå på mange måter tenke nytt og organiseres annerledes for å utnytte ressursene på den beste måten. Det er alvorlig når flertallet i komiteen konstaterer at grunnopplæringen ikke oppfyller målsettingen om tilpasset opplæring for hver enkelt elev. Skal vi lykkes, må ressursene i mye større grad enn tidligere bli disponert på den enkelte skole og av den enkelte skoleledelse. PISA-undersøkelsen viser at kvalitet faktisk kan ha sammenheng med lokal frihet til å disponere ressursene. Derfor er endringen av opplæringsloven med oppheving av klassedelingstallet svært viktig. Viktig er det også at antallet delingstimer i skolen kan få det nivå som er nødvendig for virkelig å gi skolene denne friheten. Jeg er faktisk – men jeg beklager å si det – bekymret over nedgangen i antall delingstimer, og veldig glad for den styrking av kommunenes frie inntekter som ble vedtatt her i salen i går, og som øker muligheten for å gi det nødvendige antall timer. SV gjentar sitt gamle forslag, riktignok i ny form, nå om veiledende norm for ressursinnsats til den enkelte skole. Jeg er faktisk glad for at det ikke får flertall, og begeistringen for en slik norm har ikke akkurat vært overveldende i komiteens høringer. Forslaget kan tilsynelatende se ut som en forsikring for nødvendig ressurstilgang, men i virkeligheten vil det kun være en forsikring for minimumsressurstilgang. Det er en ressurstilgang de aller fleste kommuner i utgangspunktet ligger over, og en veiledende norm kan få som resultat en reduksjon av ressurstilgangen. Kommunal handlefrihet, klare ansvarsforhold og fornuftig ressursbruk ut fra lokale forhold tilsier at dette ikke er veien å gå. Kommunene har og skal ha ansvaret for grunnskolen, og det er der avveiingene må foretas. Jeg har tillit til lokalpolitikernes ønske om og evne til å gi skolen nødvendig prioritet. La oss ikke innføre unødvendig statlig regelstyring som undergraver kommunenes muligheter til å være skoleeier. Så litt til slutt om grendeskolene. Kommunene er ansvarlig for skolestrukturen, og det er klart at årsaken til mange av diskusjonene om nedleggelse av grendeskoler er økonomi. Men også andre hensyn må tas: pedagogiske hensyn og hensyn til kommuneutviklingen. Men så er det slik at ikke alle skolenedleggelser har vært uheldige. Det finnes eksempler på at det har vært bra både for elever og lærere å komme i et større miljø. Elever har blomstret opp fordi de har fått flere medelever å forholde seg til, og fordi de har fått flere lærere å forholde seg til. Vi må derfor ikke lese statistikken for skolenedleggelse utelukkende som negativ, her ligger det også en del positive erfaringer for enkelte.