Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-02-19:
Vi i denne salen fordeler hvert år en kake. I år er kaken på 1 065 mrd. kr. Hvis vi tar et lite blikk på hvordan vi bruker de 1 065 mrd. kronene, ser vi fort at store deler av kaken går til reparasjon. Inneværende år har vi vedtatt å bruke 112 mrd. kr på spesialisthelsetjenester, 13 mrd. kr på politiet, 6 mrd. kr på barnevernet, 350 mrd. kr på trygdeutgifter, der det også ligger inne en betydelig andel reparasjonsutgifter. I Adresseavisen i dag står det at 300 000 nordmenn går på antidepressiva. Hva slags rolle har familiepolitikken i velferdsstaten og velferdssamfunnet? Hvor langt inne kan erkjennelsen av at barna ikke klarer seg med offentlige instanser alene sitte – enten det er Nav, barnevernet, helsestasjoner, pedagogisk-psykologisk tjeneste eller andre ting? Velferdsstaten kan gjøre mye, men den kan aldri bli en god mamma. Kommunen kan gjøre mye, men den kan aldri bli en god pappa. Det starter i familien, og det er foreldrene og familien som legger grunnlaget for trygghet, omsorg og livskvalitet. Derfor er det et paradoks at i fordelingen av denne store kaka, der det meste handler om reparasjon, forsvinner familiens betydning og begrepet «familiepolitikk» totalt. Tidlig intervensjon er vi opptatt av. Det er viktig, det er vi alle sammen enige om. Men familievern er nesten fraværende. Årlig opplever i overkant av 10 000 norske unger at foreldrene går fra hverandre. Det er fint, som representanten Gjul var inne på, at man har sagt at familievernet skal prioritere de sakene der det er høyt konfliktnivå. Men det er faktisk en mulighet, hvis man ønsker det, å bruke disse tjenestene til å forebygge en del av disse bruddene, og at disse konfliktene i det hele tatt oppstår. Det familievernet og de kompetente ansatte i den norske familieverntjenesten som det snakkes om, faktisk ønsker å bruke store deler av ressursene på, hvis de får mulighet, er å forebygge disse bruddene. Alle kan tenke seg hva vi sparer økonomisk og av lidelser ved å forebygge samlivsbrudd. Så er det sånn i livet at noen ganger er et brudd nødvendig og til det beste. Da har familievernet et fantastisk potensial nettopp til å sørge for at dette går bra for alle parter, og at ungene klarer seg best mulig gjennom prosessen. Familievernet har også en stor oppgave med hensyn til å hjelpe og støtte familiene etter et brudd. Det forundrer meg at etter fire år i Stortingets familie- og kulturkomité har jeg nesten til gode å høre en rød-grønn politiker, og da snakker jeg om Arbeiderpartiet og SV, snakke om familievern uten først å ha fått spørsmål om det fra noen andre. Jeg forundrer meg over den totale mangelen på interesse for dette temaet. Barneombudet har for øvrig i sakens anledning sendt et brev til komiteen der hun innstendig ber oss om å støtte opp om en opptrapping av familievernet. Jeg har de siste fire årene fått mange spørsmål fra representanter og folk som jobber i familievernet: Hvorfor er det ingen interesse? Hvorfor er det ingen rød-grønn interesse for det vi driver med? Hvorfor vises vi ikke i statsbudsjettene? Hvorfor har vi ikke fått en del av de 300 mrd. kr som man har lagt på statsbudsjettene de siste åtte årene? Jeg blir svar skyldig, det må jeg innrømme. Jeg kan vise til våre egne budsjettalternativ, men jeg har problemer med å gi et godt svar på det spørsmålet. Jeg har prøvd meg med en teori om at mange politikere på venstresiden på en måte har sin politiske arv fra likestillingskampen på 1970-tallet, og at retten til å legitimere samlivsbrudd var en viktig del av den kampen, forståelig nok. Så henger de holdningene igjen, som gjør at man blir skeptisk når man skal begynne å forebygge samlivsbrudd og snakke om familievern. Jeg vet ikke om det er riktig, men det er en teori. Jeg vet ikke, men jeg håper vi får rød-grønne svar på hvorfor det ikke er noen interesse. Jeg er glad for at det nå sies at vi skal styrke familievernet og ta vare på det tosporete familievernet, men jeg må si at etter åtte år er jeg litt spørrende til hva vi egentlig kan forvente. Jeg tar opp det forslaget som Kristelig Folkeparti står bak i innstillingen.