Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-24:
Det var mye rart i det forrige innlegget. Begrepene ble tydeligvis brukt om hverandre, både finanskapital og realkapital, det gikk jo tydeligvis i en smørje. Det vi her snakker om, er avkastning av finanskapitalen, og det er ingen som noen gang har antydet at en skal gå løs på realkapitalen, dvs. gå løs på kirkegårder eller hva det måtte være, slik siste taler prøvde å antyde. Det vi gjør nå, er at vi danner et nytt prinsipp, et prinsipp som ikke gjelder for noen av de andre fondene som staten, Kirken eller hvem det måtte være, har. Vi har en handlingsregel for oljefondet, en handlingsregel der vi bruker realavkastningen av fondet. Det er riktig. Men det er en handlingsregel og ikke lovfestet som system. Vi har etablert forskningsfond. Det finnes ingen tilsvarende regel for disse fondene om at det bare er realavkastningen som kan brukes. Hvis vi ser på det budsjettet vi skal behandle de nærmeste dagene, brukes det der vesentlig mer – jeg regner med at alle representantene regner på det – enn realavkastningen til den årlige forskningen. Og det skulle da bare mangle. Det som flertallet her er i ferd med å vedta, er et ganske alvorlig overgrep også i forhold til fremtidige politikere. Det jeg vil si til dem som senere skal forvalte dette, er at slik skal dette forvaltes, og dere har å forholde dere til det. Mer av avkastningen enn dette får dere ikke lov til å bruke, selv om dere skulle ønske det eller trenger disse pengene til gode kirkelige formål. Så sitter vi her nå og vedtar regler for dette. Det er ganske utrolig hvilke friheter en kan ta seg. For Fremskrittspartiet er dette ganske utrolig. Dette er jo et forslag fra Fremskrittspartiet. Det er helt riktig, som det er sagt av saksordføreren, at dette opprinnelig var et fremskrittspartiforslag som de andre har hoppet på. Vi har fått tilsvarende forslag fra Fremskrittspartiet tidligere. Da gikk det på oljefondet, og da skulle vi grunnlovfeste hva en kunne ta ut. Nå har de forlatt det og foreslår nå å bruke vesentlig mer enn realavkastningen av de årlige avkastninger. Så det går i rimelig surrball for Fremskrittspartiet når det gjelder avkastning og hva en kan bruke av de ulike fondene. For oss som vil stå fritt til å vurdere avkastningen hvert år og dermed ha en politisk dragkamp i Stortinget om hvor mye av avkastningen vi skal bruke, er det hele tiden viktig å ta utgangspunkt i hvilke formål som er viktig å prioritere i dag. Hva er viktig å prioritere? Jeg går ut fra at for oss som utgjør mindretallet, er det viktig å prioritere kirkelig aktivitet, Kirkerådet, lokale menigheter og stillinger, som vi antydet tidligere. Det er viktig, fordi det gjelder kirkelig aktivitet i dag, og ikke hva som eventuelt skal skje om 10–15 år. Den friheten vil vi ha: friheten til å vurdere. Det er ingenting som tyder på at Stortinget tidligere har misbrukt denne friheten. Man har aldri – så langt jeg har fulgt med – tatt ut avkastning som det var urimelig å ta ut og bruke. Det er, som sagt, viktig for oss å forsvare den friheten. Når det gjelder Fremskrittspartiet, som opprinnelig var forslagsstiller, er de jo helt klare på at avkastningen, som nå er realavkastningen, og som er vesentlig mindre enn det vi kunne bruke, skal øremerkes til kirkebygg og inventar osv. – et kjempeviktig og godt forslag. Men det begrenser muligheten til å bruke avkastningen til menighetsarbeid, stillinger og kirkelig aktivitet. Det er viktig for oss, og det er flagget vi prøver å heise. Jeg registrerer at Kristelig Folkeparti mener det er viktigere å samle seg skatter på jorden. Det er jo det vi snakker om, og det er – dersom de skal følge Skriften – ikke det viktigste. Men Skriften skal man kanskje ikke alltid følge. Vi synes ikke det viktigste er å samle seg skatter på jorden, men å bruke skattene til den aktiviteten som er viktig, og til den kirkelige aktiviteten som er viktig. Derfor kommer vi til å stemme imot – ikke for å utnytte eller bruke fondet eller for ta ut det som er unødvendig, men vi skal stå fritt. Vi skal hvert år stå fritt til å vurdere hva som er rimelig å ta ut, og hva som er rimelig å bruke, ut fra de behovene vi har. Hvis vi har sterke kirkelige behov, hvis vi har behov for flere stillinger, hvis vi har behov for noe i forbindelse med dåpsopplegg eller hva det måtte være, kunne det vært godt å ha denne muligheten som flertallet nå tar fra fremtidige storting. Men heldigvis er vi i den situasjon at dette er en lovendring som med letthet kan endres, og jeg regner med at fremtidige storting vil gjøre det.