trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-12-18:
Saksordføreren gav uttrykk for at det var bred enighet på de fleste punkter i innstillingen. Det skulle kanskje betinge at man ikke behøvde å si så mye i tillegg. Jeg vil likevel fra Kristelig Folkepartis side tillate meg å komme med noen få bemerkninger. Skole-Norge er under endring, som kjent, og vi er bare i starten av innføringen av den nye skolereformen, Kunnskapsløftet. Reformen skal bli et virkelig løft for elever og lærere og for kunnskapsnivået i skolen. Vi skal få en enda bedre skole enn vi har hatt. Dette må vi stå sammen om å kjempe for å realisere. Riksrevisjonens forvaltningsrevisjon om opplæringen i grunnskolen må ses litt i lys av dette. Det er på et vis en undersøkelse av fortiden. Riksrevisjonen har bl.a. belyst i hvilken grad forutsetningene for et forsvarlig opplæringstilbud er til stede i skolen, og skoleeiernes og departementets kunnskaper i forhold til deres mulighet til å vurdere om skolene har et forsvarlig opplæringstilbud. Det er bekymringsfullt når undersøkelsene viser at opplæringstilbudet ved mange skoler ikke er tilfredsstillende, og at elever som har behov for ekstra hjelp, er spesielt risikoutsatt. Og det er også kritikkverdig at det kan synes som om verken departement eller kommuner har hatt gode nok rutiner og systemer til å ha gode nok kunnskaper om det opplæringstilbudet som gis. Samtidig er vel ikke dette noe nytt. Evalueringen av Reform 97 viste bl.a. at vi ikke hadde lyktes i å realisere idealet om en opplæring som er tilpasset hver enkelt elev. Det var store og systematiske forskjeller i læringsutbyttet, og en uforholdsmessig høy andel elever tilegnet seg for dårlig grunnleggende ferdigheter. Dette var en del av bakteppet for Kunnskapsløftet. Det er viktig nå at Kunnskapsløftet bidrar til å gjøre noe med de utfordringene en lenge har sett det er i skolen. Et av hovedformålene med reformen er å bidra til å sikre tilpasset opplæring for alle elever. Reformen møter derfor mange av de utfordringene som Riksrevisjonen tar opp, og som også tidligere talere har understreket. Kompetente og engasjerte lærere er avgjørende for elevenes faglige utvikling, og for at skolen skal være en god kunnskapsarena. Lærernes kunnskaper og ferdigheter er derfor også av avgjørende betydning for å gi elevene en tilpasset undervisning. Satsingen på kompetanseoppbygging for lærere som Bondevik II-regjeringen startet opp, vil gjøre lærerne bedre i stand til å gi elevene en faglig tilpasset opplæring med utgangspunkt i den enkelte elev. Kompetanseløftet som nå gjennomføres, er en investering i lærerne – og dermed i en bedre skole. En god skole er en kunnskapspreget skole, men samtidig en skole der alle elevene får mulighet til å utvikle sine evner og anlegg. Kunnskapsløftet har mål og visjoner for framtidens skole som – om en lykkes – vil bedre de forhold Riksrevisjonen tar opp. Nå er det viktig at reformen blir gjennomført og får virke noen år. Det vil imidlertid kunne være behov for grundige undersøkelser om grunnskoleopplæringen når reformen har virket noe over tid, som også tidligere talere har pekt på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-18:
La meg knytte noen få kommentarer til de utfordringene som har kommet, og til Riksrevisjonens rapport, som jeg selvfølgelig har lest med stor interesse, og også til komiteens merknader, som gir viktige påpekninger på mange viktige felt. Det er slik, som flere talere har vært inne på, at denne rapporten ligger noe tilbake i tid. I ettertid er det foretatt omfattende endringer i norsk skole, ikke minst knyttet til Kunnskapsløftet, som videreføres under vår regjering med fornyet kraft. Det gjør at vi forhåpentligvis vil se at en del av de viktige påpekningene som er foretatt, også er prøvd ivaretatt. Så er det også slik, som representanten Kleppa var inne på, at kommunene har fått en vesentlig styrket økonomi. Det vil selvfølgelig gjøre det lettere å legge til rette for tilpasset undervisning, så lenge kunnskapsnivået er til stede. Det er en viktig påpekning at man som skoleeier og skoleledelse har en plikt til og et ansvar for å ha oversikt over hvordan situasjonen er i det enkelte klasserom og på den enkelte skole. Vi har i brev til fylkesmennene understreket tilsynet, og ikke minst dette med et forsterket tilsyn, som er nødvendig for å sørge for at man ivaretar denne biten. Vi er nå midt inne i det største kompetanseløftet for norske lærere noensinne. Til neste år vil vi bruke langt over 1 milliard kr på dette, og hele 375 mill. kr går direkte til videreutdanning av lærere. Det betyr at vi bruker mange penger. Det er helt nødvendig for å styrke kvalitet og kompetanse i skolen. Det vil også kunne gi et svar på noen av de utfordringene som ligger i rapporten. La meg også trekke fram som det siste poenget at vi i statsråd på fredag fremmet stortingsmeldingen «… og ingen sto igjen», som dreier seg om nettopp det som er hovedtrekket både i rapporten og i komiteens påpekning, nemlig at man skal legge til rette for at hver elev får mulighet til å lykkes og mestre. Det ansvaret må man ta hele veien fra de minste klassene. I meldingen går det fram at vi ønsker å styrke undervisningen for de minste. Tidlig innsats er et veldig viktig nøkkelord for at flere barn skal lykkes i skolen – at man ikke venter og ser, men at man tar ting tidlig, ikke minst knyttet til det å utvikle norsk. Man må beherske norsk språk for at man skal lykkes i skolen. Jeg har merket meg det som er sagt. Vi skal selvfølgelig følge opp dette på best mulig måte, men vi tror at det allerede er gjort mange ting som peker i riktig retning. Vi håper det betyr at norsk skole etter dette framstår som enda bedre. Norsk skole er veldig god. La meg bare helt avslutningsvis si at svaret på dette er mer av det vi i dag har, nemlig et helt nytt finansieringssystem for skolen. Det å sende barn rundt i byen med en sjekk er sannsynligvis det motsatte av svaret på dette. Det vil bare føre til enda større differensiering og vanskeligheter i skolen, og ikke gi mulighet til tilpasset undervisning.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-12-18:
Jeg kunne godt tenke meg at statsråden kanskje kunne si litt om hvor mye en nedbygging og oppbygging av nødorganisasjonen vil koste det året man skal evaluere ordningen. Mener også statsråden at det foreslåtte antall basestasjoner vil være nok til å sikre full utbygging av nødnettet i hele landet? I den forbindelse kan jeg vise til Sveits, hvor man hadde et forholdsvis lavt kostnadsoverslag, men endte med en nesten dobbelt så dyr løsning som den man i utgangspunktet forutså.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-12-18:
Det var jo greit å få svart på det siste spørsmålet, så ikke det ble stående ubesvart. Det er riktig at Fremskrittspartiet er utålmodig, og at vi har etterlyst saken flere ganger. Vi mener at selv med en framdrift som tilsa at man skulle få mulighet til at brukergrupper skulle få legge fram sitt syn på høring i komiteen, kunne man behandlet saken i Stortinget ca. 10.–15. januar, uten at det sannsynligvis ville medført store komplikasjoner i saken. Og til spørsmålet om hvem man skulle høre: Selvfølgelig burde organisasjonene innenfor de forskjellige nødetatene kunne ha fått anledning til å komme i komiteen og legge fram sitt syn. Det er faktisk slik at en del har stilt noen av dem kritiske spørsmål og har hatt en del kritiske bemerkninger, som vi synes det hadde vært riktig og nyttig at komiteen – som komite – hadde fått kjennskap til gjennom en høring. Det er bakgrunnen vår for at man fra flertallets side kunne vist litt smidighet og gitt oss litt mer tid, slik at vi kunne ha fått en høring i begynnelsen av januar, og at man kunne ha behandlet saken i Stortinget helt i starten av vårsesjonen.
Trond Helleland (Høyre), 2006-12-18:
I proposisjonen er det vist til at det er Siemens AS som nå får oppdraget med å bygge det nye nødnettet. Samtidig blir det pekt på at Siemens-konsernet har vært gjenstand for gransking i forbindelse med IKT-kontrakter til Forsvaret – Dalseide-utvalget. Er statsråden trygg på at dette ikke vil bli et problem framover? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet går på det som jeg behandlet litt i mitt innlegg, nemlig videre utnytting av de synergier som ligger i et nødnett. Har Regjeringen planer om å gå videre når det gjelder felles nødnummer, felles nødsentraler? Eller blir det nå opp til etatene selv å holde fram som i dag, men med et nytt og mer moderne nett?
Borghild Tenden (Venstre), 2006-12-18:
Jeg skal være kort i denne debatten, for det er nærmest en samlet komite som står bak innstillingen. Venstre er glad for at Stoltenberg-regjeringen har valgt å følge opp Bondevik II-regjeringens forslag om å igangsette første byggetrinn av et nytt digitalt nødnett. I arbeidet med St.prp. nr. 30 for 2006-2007 i komiteen har det vært viktig for Venstre å understreke at behovet for nytt nødnett er til stede over hele landet. Jeg vil takke saksordføreren, Irene Johansen, for godt arbeid og godt samarbeid i denne saken. Dagens sambandsutstyr er lite tjenlig, og det er derfor viktig å sørge for at hele landet får nytt nødnett så raskt som mulig. Det har flere nevnt her i dag. Venstre vil være en pådriver for at nettopp dette skjer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Det er alltid vanskelig å anslå nøyaktige kostnader på et så stort utbyggingsprosjekt. Men vi har hatt eksterne firma til å se på alle mulige risikoreduserende tiltak. Kontrakten er også utformet på en slik måte at vi prøver å redusere statens risiko. Det at vi bygger i to trinn, gjør også sitt. Representanten var bekymret for denne evalueringspausen. Jeg tror at kostnaden ved ikke å ta seg god tid til å evaluere underveis vil bli langt større enn det å gjøre en skikkelig jobb underveis og med en slik pause. Vi mener at antall master som bygges ut, og dekningen skal være tilstrekkelig. Men det er også slike ting som man finner ut i den første perioden når man får testet ut systemet i et begrenset område. Vi tror at vi har lagt opp et løp som i hvert fall reduserer muligheten for overskridelse så mye som overhodet mulig i et så stort utbyggingsprosjekt som vi her står overfor.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
For å ta spørsmålet om Siemens først: Det er jo aldri noen særlig behagelig situasjon å ha en kontraktsmotpart som er i den situasjon som Siemens er i. Vi har også erfaring fra Forsvaret, hvor det er alvorlige forhold som er avdekket. Vi har ikke funnet at det saksforholdet som vi kjenner til i dag, gir grunnlag for å avvise Siemens som samarbeidspartner. Men vi vil selvsagt være årvåkne med hensyn til hvordan denne kontrakten gjennomføres, og også når det gjelder eventuelle andre ting som avdekkes og som kan få konsekvens for statens forhold til Siemens. Det kan jeg ikke si noe om i dag, men det er klart at det er viktig å være oppmerksom på dette. Så var det spørsmålet om felles nødnummer: Nå er jeg settestatsråd for nødnettsaken. Felles nødnummer er ikke en del av sakskomplekset her. Det er en sak som vil bli vurdert separat og på et senere tidspunkt, og som jeg overlater til justisministeren å svare på ved en annen anledning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Antakelig er det ikke noen politisk uenighet mellom partiene om at når vi først beslutter å bygge ut et slikt nødnett, er det viktig å få det raskest mulig på plass, men samtidig i et tempo som gjør at vi hele tiden sikrer oss mot 1. kostnadsoverskridelser2. løsninger som ikke er tilfredsstillende nok for brukerne Vi er opptatt av at pausen mellom trinn 1 og trinn 2 skal bli kortest mulig, og selvsagt setter vi også opp systemer for å evaluere underveis. Vi sitter ikke og venter med å evaluere til vi er ferdig med trinn 1. Det andre var?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Ja, teknologien! Vi vet aldri hvordan teknologien utvikler seg. Innenfor mobil- og datateknologi har vi de siste årene sett at det egentlig er en revolusjon hele tiden. Det vi vet, er at veldig mange andre land velger den samme teknologien som vi har valgt. Slik sett tror vi at vi er ganske trygge på teknologivalget. Det er i hvert fall en indikasjon på at det er noe andre ser på som tilfredsstillende, når så mange land velger TETRA-teknologien som sin løsning.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Det er kanskje dristig å forlenge debatten på en dag som denne, men jeg synes det er på sin plass med en liten bemerkning, fordi Fremskrittspartiet nå er i ferd med å utvikle det med å ri to hester samtidig, til en høyere politisk kunst også i denne saken. Vi hører at Bård Hoksrud, og for så vidt Arne Sortevik, i sine replikker til statsråden peker på at de har vært pådrivere, at de er svært fornøyd med at dette nå skal komme i gang, at de har vært utålmodige lenge, og at mange har bidratt til at det har gått lang tid, men samtidig reiser de kritikk, fordi de bare har hatt to uker til å behandle saken her i Stortinget. Men denne saken er jo ganske enkel og oversiktlig, for den består egentlig bare av at man forskyver 300 mill. kr fra trinn 2 til trinn 1. Det burde være ganske greit å forholde seg til det i løpet av 14 dager – også her i huset. Teknologi er valgt, og leverandør er valgt. Så sier Hoksrud i sitt innlegg at dette har gått fort, og at Regjeringen nesten utviser manglende respekt for Stortinget, fordi man ikke har hatt tid til å ha høringer under saksbehandlingen. Men hva i all verden er det å høre? Hvem skal man innkalle til høring i en sak som denne? Hadde Fremskrittspartiet fått det som de ønsket, ville altså saken blitt forsinket. Man hadde risikert nye tidkrevende forhandlingsrunder med leverandøren, og da hadde jo Fremskrittspartiet fått enda mer å kritisere alle andre for.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Det gikk litt fort med sakene før denne, så jeg er litt andpusten. Den proposisjonen som vi skal behandle nå, omhandler endring på statsbudsjettet for inneværende år på diverse kapitler administrert av Justis- og politidepartementet. Det er særlig to endringer jeg vil si litt om. Den første endringen omhandler Mehamn-ulykken. Da Stortinget behandlet saken i vår, ble det gjort et enstemmig vedtak om å etablere en særskilt erstatningsordning for de etterlatte etter den tragiske ulykken. Det ble også fattet et vedtak om å opprette en egen nemnd som skulle se på hvem som skulle omfattes av en slik ordning, og hvilke beløp som skulle gis. Nemnden avgav sin innstilling til departementet i oktober, og senere en rettet innstilling hvor de anbefaler at 70 etterlatte skal få en erstatning på til sammen 8,8 mill. kr. Summen for hver enkelt varierer fra 50 000 til 350 000 kr, og denne variasjonen skyldes en rekke momenter som nemnden har vurdert på bakgrunn av søknader og intervjuer. Jeg vil også minne om at bakgrunnen for å opprette en slik ordning i denne saken var at man ville bidra til å skape ro i saken, og at man erkjente at styresmaktenes håndtering av saken ikke klarte å skape en allment akseptert forklaring på ulykkesårsak på et tidlig nok tidspunkt. Det er nettopp dette tidsaspektet som man nå vil kompensere for, fordi det har bidratt til en unødvendig ekstrabelastning for de etterlatte. Jeg håper at vi med dette også kan bidra til å skape ro rundt den tragiske ulykken som skjedde utenfor Gamvik den 11. mars 1982. Det andre punktet jeg ville si litt om, er de omprioriteringene som har ført til at vi nå kan få på plass noen investeringer allerede under årets budsjett for norsk politi. Det er i sum blitt en økning og en omprioritering på om lag 44 mill. kr. Politidirektoratet bruker nå ca. 30 mill. kr til å fremskynde innkjøp av pistoler, noe som betyr at denne investeringen ikke blir belastet det enkelte politidistrikt. Dette er bra, når en vet hvor store prioriteringer politidistriktene står overfor. Det er også funnet rom for å investere i en del utstyr til kommunikasjonskontroll samt en styrking av Politiets sikkerhetstjeneste på til sammen ca. 11 mill. kr. Til slutt vil jeg si at det er en enstemmig komite som tilrår Stortinget å følge innstillingen i denne saken.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Det kunne vært fristende å spørre representanten Aspaker om forskjellen på en stortingsmelding og en odelstingsproposisjon, i og med at hun tror at vi skal behandle en konkret lovendring her i dag. Jeg skal la det ligge. Det jeg har lyst til å spørre om, derimot, er en merknad hvor Høyre ber Regjeringen sørge for en snarlig gjennomgang av bruken av bøter og derigjennom finne andre reaksjonsformer som er bedre egnet. Jeg har lyst til å spørre: Hva er det Høyre her ser for seg? Er det mer fengsel i stedet for bøter? Eller: Hvilken reaksjon er det Høyre nå har sett for seg skal komme i stedet for bøter?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-18:
Jeg må innledningsvis få lov til å si at jeg er glad for at resten av justiskomiteen kom til salen. Jeg var bekymret et øyeblikk for at det kun ble jeg selv og statsråden i salen. Det hadde sikkert gått bra, men det hadde kanskje blitt litt smalt. Jeg synes saksordføreren på en fremragende måte har lagt fram innstillingen i denne saken, med humor og med nødvendige pauser underveis. Det er to–tre ting jeg synes er viktige i denne saken, som saksordfører også var inne på. Den ene og kanskje den viktigste er Mehamn-saken, som nå sannsynligvis nærmer seg en endelig konklusjon og avslutning for Stortingets del. Samtidig er det også slik at en del av de pårørende etter ulykken ikke er udelt positive til den erstatningen som er foreslått. Jeg regner jo med at statsråden tar med seg de signalene og de innspill som kommer, og at han foretar en vurdering av disse. Og skulle det være behov for endringer på dette området hvis det skulle dukke opp ting, regner jeg med at statsråden på nytt kommer til Stortinget og ber Stortinget være med på det. Etter mitt skjønn er det kommet noen påpekninger som man absolutt bør se på og foreta en vurdering av i etterkant av det som er foreslått. Så har saksordføreren på en fremragende måte påpekt omprioriteringer innenfor Politidirektoratet. Det synes vi også er veldig positivt. Jeg synes det er bra at man her bistår og hjelper til, slik at politiet kan få det nødvendige verneutstyr på plass. Enkelte av oss ser faktisk også på håndvåpen som en del av et nødvendig verneutstyr. Vi har en hverdag som tidvis er veldig tøff, og jeg tror, som jeg sikkert også har sagt her før, at skal vi forvente at norske politikvinner og -menn skal gjøre jobben, stille opp og på en måte være beskyttelsen for oss andre, må de føle at de har politisk støtte og det nødvendige verktøyet for å gjøre jobben sin på en forsvarlig og god måte.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-18:
Det er vanskelig å skjønne hva det er med denne saken som har slik hast at det ikke var mulig å gjennomføre det utredningsarbeidet som nå varsles, før Regjeringen kom til Stortinget. Justisministeren har presentert en løsning for unge lovbrytere som delvis henger i løse luften. Ansatte gir uttrykk for at barnevernet verken har nødvendig kapasitet eller kompetanse – eller et lovverk tilpasset oppfølging av unge lovbrytere som kvalifiserer til varetekt og fengsel. Enda verre er det kanskje at meldingen overhodet ikke problematiserer forholdet til de andre ungene som er i barnevernet. Kriminalomsorgen er hektet helt av. Jeg vil minne om at FNs barnekonvensjon legger føringer, men den er altså ingen fasit når det gjelder unge lovbrytere og straff. Ser ikke representanten Magnusson Lydvo at Regjeringen legger opp til en løsning som barnevernet er totalt uforberedt på, og som setter barnevernet i en svært uheldig dobbeltrolle? Mener virkelig Arbeiderpartiet at det er riktig at «til barnets beste» skal gjelde de kriminelle barna framfor de andre barna i barnevernet?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-18:
Høyre er veldig klar over forskjellen på de dokumentene som er til behandling i Stortinget, men det må jo selvsagt være sånn at når vi har en stortingsmelding til behandling, så er det et policydokument som skal legge grunnlaget for det utvalget som skal jobbe videre. Det kan jo ikke undre regjeringspartiene at vi da faktisk er interessert i å gå til roten av det som virkelig er prinsippene her. Når det så gjelder den merknaden som det her vises til fra representanten, er vi faktisk opptatt av at vi skal tenke i retning av nei, ikke mer fengsel i de tilfellene der, men andre typer oppfølging – samfunnsstraff osv., som faktisk kan være vel så egnede virkemidler. Her synes jeg faktisk vi skal lytte til kriminalomsorgen, som har skoen på, og som har gjort disse dårlige erfaringene med bøtesystemet i dag.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-18:
Denne stortingsmeldingen er egentlig historien om tre overkjørsler: overkjørsel av barnevernet, overkjørsel av politiet og overkjørsel av kriminalomsorgen. Selv om statsråden her har holdt et relativt langt innlegg, føler jeg meg mer hensatt til å være på seminar i Stortinget enn faktisk å skulle ta stilling til det jeg trodde var sentrale prinsipper i en stortingsmelding, med klare føringer for et utvalg som statsråden varsler skal nedsettes. Jeg ble også en smule forvirret da jeg hørte statsråden si fra talerstolen at det kanskje var dette utvalget som skulle ta endelig stilling til om hvorvidt det var barnevernet som skulle ha ansvaret for straffegjennomføring. Jeg har to spørsmål til statsråden. Hvorfor legger Regjeringen opp til et brudd med prinsippet om at det er kriminalomsorgen som skal ha ansvar for straffegjennomføring i Norge? Betyr det at 15–18-åringer skal et annet sted, at det er en ny kriminell lavalder i Norge, og at 18 år skal være ny aldersgrense?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-18:
Statsråden kan nok ha rett i at han har deltatt i debatten også etter at meldingen ble lagt fram i juni, da han og statsråd Karita Bekkemellem skrev en felles kronikk. Men deretter er det faktisk reist en rekke spørsmål knyttet til om barnevernet er kapabelt til å påta seg oppgaven, og ikke minst er det reist et viktig prinsipielt spørsmål i forhold til den dobbeltrollen Regjeringen nå vil styre barnevernet inn i. I hele denne viktige prinsipielle debatten konstaterer jeg at barne- og likestillingsministeren har vært 100 pst. fraværende. Hun er heller ikke til stede i Stortinget i dag når denne viktige saken diskuteres. Jeg har da følgende spørsmål til justisministeren: Ser han ikke det problematiske i at man peker på en løsning som barnevernet selv mener er kjempeproblematisk, og som reiser spørsmål ved hele barnevernets legitimitet i forhold til dets opprinnelige rolle som omsorgsgiver for de ungene barnevernet var ment for?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-18:
I denne innstillingen har Høyre og Fremskrittspartiet vist til at Mattilsynet har etablert et system for forvaltningsmessig oppfølging av rapporter om skadevirkninger som kan komme av bruk av kosmetikk og kroppspleieprodukter. Imidlertid knytter det seg en del usikkerhet til finansieringen, og Høyre og Fremskrittspartiet mener at justisministeren nå må ta sin del av ansvaret for å få dette på plass, slik at Nasjonalt folkehelseinstitutt etter ønske fra Mattilsynet kan opprette og drive et nasjonalt register for overvåking av kosmetikkrelaterte bivirkninger. Mindretallet mener det er betryggende at det legges opp til et system der Nasjonalt folkehelseinstitutt i tilknytning til registreringen også vil bistå Mattilsynet med å avgjøre om de skader som innrapporteres, faktisk skyldes bruk av kosmetikk og kroppspleieprodukter, eller om det kan være andre årsaker til skaden. Men like viktig som å registrere, er det at dette nye meldesystemet gjøres godt kjent, slik at både helsepersonell og forbrukere aktivt kan bidra til at bivirkninger faktisk blir registrert. Vi forutsetter at registreringen kvalitetssikres, slik at dataene blir så pålitelige som mulig. Særlig Forbrukerrådet har vært svært opptatt av dette. Verdien av registrerte data er begrenset om ikke denne informasjonen kan gjøres tilgjengelig for allmennheten og for forbrukerne. Høyre og Fremskrittspartiet er i innstillingen opptatt av at myndighetene må legge til rette for at forbrukerne kan få innsikt i mulige plager og skader ved bruk av ulike produkter. Kunnskap om registrerte bivirkninger er en viktig forutsetning for at forbrukeren skal kunne beskytte seg selv mot tilsvarende. Jeg vil spørre justisministeren om det nå er slik at finansieringen av dette registeret er løst, eller om justisministeren vil ta et initiativ til å få brakt dette i orden? Avslutningsvis vil jeg ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Dette er en omprioritering innenfor budsjettåret 2006. Det er litt underlig å høre på Høyres representant, for Høyres forslag til politibudsjett lå jo 100 mill. kr under det forslaget som endelig ble vedtatt, slik at det at vi ikke valgte å følge den forrige regjerings resept, gjør sitt til at vi nå faktisk har mulighet til å ta det grepet som vi bl.a. gjør når det gjelder utstyr. Vi holder fast ved det vi har lovet i Soria Moria-erklæringa i forhold til å øke bemanninga i norsk politi, til å gjøre noe med utstyrssituasjonen – og der forserer vi ved dette forslaget – og også til å gjøre noe med soningskøene. Jeg er glad for at vi på tampen av dette året faktisk ser at vi klarer å gjøre allerede i 2006 det vi i statsbudsjettet for 2007 lovet å skulle gjøre i 2008 med hensyn til håndvåpen. Jeg deler representanten Ellingsens oppfatning av hvor viktig det er at vi får oppgradert våpensituasjonen for norske polititjenestemenn og -kvinner. Det er absolutt en del av verneutstyret. Videre har vi som ambisjon at vi skal følge den planen vi har opplyst Stortinget om tidligere, at når det gjelder særlig vernevester og øvrig verneutstyr, skal vi ta store deler av det innenfor neste års budsjettrammer. Så til representanten Aspaker, som er opptatt av situasjonen i Oslo. Det er også Regjeringa. Vi er svært opptatt av den. Men jeg ber Høyre og representanten Aspaker legge merke til at de som leder arbeidet i forbindelse med gjengkriminalitet i Oslo, bl.a. sjøl har gitt uttrykk for at man nå faktisk mente at man fikk nok midler til å kunne iverksette det prosjektet, og at man nettopp gjennom samhandling med de øvrige politidistrikter, med Økokrim og med Kripos, har tatt grep i forhold til den gjengsituasjonen vi hadde i Oslo, et grep som det er all grunn til å være begeistret for. Dette er da sett i lys av at vi nå faktisk er i en situasjon hvor oppklaringsprosenten for norsk politi øker. De er innenfor saksbehandlingstiden i forhold til de mål som Stortinget har satt, og vi ser også at restansene så å si er nedbygd i Politi-Norge. Det betyr egentlig at vi i løpet av neste år kan bruke mye tid på bl.a. å initiere den kursen som Regjeringa har pekt på med hensyn til å ta den organiserte kriminaliteten hardere, og samtidig også ha en stor fokusering på vold og trusler i nære relasjoner. Alt i alt mener jeg at vi skal glede oss over at Politidirektoratet faktisk finner midler til denne investeringa, samtidig som Regjeringa foreslår et tillegg til politiet som gjør det mulig nå å foreta den investeringa som jeg oppfatter at Stortinget har bedt om i ganske lang tid, og som i hvert fall denne regjeringa, som jeg representerer, har valgt å gi såpass prioritet at vi forserer den i denne runden.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Vi har ikke tenkt å endre noen aldersgrense. Det er det Høyre som stadig snakker om når det gjelder denne debatten. Vi er komfortabel med den strafferettslige lavalder, og disse forslagene går jo ikke på det overhodet. Det vi leter etter, er andre steder å plassere barn, enten man har behov for det mer i tvangsøyemed før straffedom kommer, eller som en soningsreaksjon. Der må jeg være helt åpen: Det helt avgjørende for Regjeringa og for meg er barnets beste-hensynet – jeg er overbevist om at det vil bidra til redusert kriminalitet og mer sikkerhet for samfunnet – og ikke nødvendigvis å ivareta gamle systemtradisjoner. Det er nettopp det vi skal bruke dette utvalget til, å se hva som vil være den beste løsningen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Vi skal utarbeide et mandat for dette utvalget, som skal gjøre sitt for å snu alle steiner for å skape gode løsninger. En erfaring ved å bringe fram en stortingsmelding og få en debatt om den er nettopp å høre hva opposisjonen og andre kommer med av innspill. Jeg må jo si at de få reaksjoner som har gått på innholdet i meldingen, og den reaksjonen som er kommet i forhold til barnevernets oppgaver opp mot kriminalomsorgens oppgaver, taler for at mandatet bør være friest mulig. Jeg hadde den ambisjon for denne stortingsmeldingen at vi faktisk skulle få et grunnlag for dette uvalget. Det dreier seg om viktige, prinsipielle spørsmål. Så når vi nå skal gå i gang med utarbeidelsen av det endelige mandatet, skal vi selvfølgelig ta med oss de signalene som er kommet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
For meg, med min spede statsvitenskapelige bakgrunn, nemlig grunnfag, er det slik at nettopp stortingsmeldinger skal brukes til bl.a. å lodde stemningen, høre, reise debatter osv. i Stortinget. I den situasjonen vi nå er i, med en flertallsregjering hvor en opposisjon stadig påpeker at den gjerne vil ha en hånd med på rattet, syns jeg det er viktig at vi kan ha denne type debatter, også før et offentlig utvalg setter i gang, ting begynner å snevres inn, og man låses til en løsning. Da er det vanskeligere å snu. Jeg stiller meg fortsatt litt undrende til opposisjonens handlemåte. Når det gjelder spørsmålet om budsjettet og hvorfor det ikke fantes mer til dette der: Det ville jo være å låse det helt hvis Regjeringa hadde bestemt seg for å velge et ensporet system inn i barnevernet og si at her ligger også pengene for neste år. Vi må nok ta oss tid med et slikt utvalg og også avvente de mer budsjettmessige konsekvensene. Det framgår ikke bare av stortingsmeldingen, men også av debatten at det har budsjettmessige konsekvenser når man f.eks. skal håndtere de barna som i dag er i fengsel eller plassert andre steder.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Regjeringa har to ambisjoner i forhold til dette. Det viktigste er barnets beste, at man får en løsning som bidrar til at barnet ikke begår ny kriminalitet og får et liv som er verdt å leve framover. Det andre er at samfunnet sikres mot den kriminelle aktiviteten som barn og unge faktisk begår, at vi har den nødvendige sikkerheten. Det er det avgjørende. Jeg hører at Høyre stadig trekker fram prinsipielle diskusjoner om barnevernets grensedragninger. Ser man ikke at kriminalomsorgen også kommer i en dobbeltsituasjon, ved at de skal være en omsorgsbase for barn samtidig som deres prinsipielle hovedoppgave er å straffe? Det kan være vel så problematisk som det som skisseres fra barnevernets side. Vi sitter i regjering, vi har regjeringsmakt først og fremst for å forme det offentlige Norge slik at man særlig kan møte barn og andre som trenger hjelp og bistand, på en bedre måte enn man gjør i dag. Det skal reflekteres både i våre lovforslag og i våre budsjettforslag i tida som kommer.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Til det siste vil jeg gjerne få replisere at det er ingen føringer i stortingsmeldingen som legger an til at det skal begrenses slik at det viktige temaet som representanten Syversen nå trekker fram, ikke kan medtas. Det synes jeg faktisk kanskje er en av hovedgrunnene til at man nedsetter et slikt utvalg og så tidlig i stortingsmeldingen signaliserer at det er viktig for oss. Men jeg syns samtidig vi skal ha med oss at det jo fins barnevernsinstitusjoner i dag som rommer ganske utfordrende barn, som også har en stafferettslig bakgrunn, så dette er ikke en helt fremmed materie for barnevernet. Men jeg er samtidig veldig glad for at debatten nå nettopp går i det sporet at man søker å finne de best mulige løsningene for å sikre samfunnet, slik at man ikke har grunn til å føle seg redd i forhold til ny kriminalitet, samtidig som man ser barnets beste veldig tydelig. Så til representanten Aspakers innlegg. Det er slik at vi ønsker oss et slikt utvalg. Det har ikke vært noen overraskelse. Det er også slik at de øvelsene som skal gjøres i forhold til pågripelse og fengsling, ikke er ment å skulle være et frikort for 15-åringer til å begå ny kriminalitet – snarere tvert imot. Vi mener det skal gå an å finne instrumenter – det er noen i politilovgivningen i dag, som jeg var inne på tidligere – som kan bidra til at man bl.a. får innbrakt mindreårige. Vi søker her etter noe som kan avlaste kriminalomsorgen for de oppgaver den har når det gjelder fengsling. Det er ikke slik at Regjeringa i så måte er representert av Politiets Fellesforbund. Hva Politiets Fellesforbund har sagt til representanten Aspaker – eller til Høyre for øvrig, for den saks skyld – får stå for Politiets Fellesforbunds regning. Det som er Regjeringas standpunkt, står i stortingsmeldingen, og det er det også gitt uttrykk for i denne debatten og i debatter tidligere.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Jeg føler at vi nå bringer debatten inn på et noe annet tema enn det som behandles i Dokument nr. 8-forslaget. Jeg er ikke parat til å svare på det spørsmålet som representanten Aspaker nå stiller. Men jeg kan love å ta det opp med min statsrådskollega som har ansvaret for dette, slik at representanten på egnet måte får et godt nok og fyllestgjørende svar.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Jeg skal svare veldig kort. Fra min side var dette et forsøk på å beskrive at de samfunn som i dag har de beste erstatningsordninger rent økonomisk, i den forstand at man kommer veldig høyt med hensyn til erstatningsbeløp, ikke nødvendigvis er de beste samfunn for dem som sliter, og for dem som har behov for hjelp, og at det ofte er et alternativ – det eneste alternativet – når det f.eks. gjelder å bygge opp gode sosiale sikkerhetsnett, gode behandlingstilbud, gode løsninger med hensyn til attføring i arbeidslivet osv. Dette bør man se i sammenheng, og det er derfor det er viktig å ha et erstatningslovarbeid som har et bredt mandat, og som plasserer den nasjonale erstatningsretten i det velferdssamfunnet erstatningsretten skal operere i.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-18:
Det vi behandler i dag, er jo en inndekning av kostnader for medgåtte utgifter på inneværende års budsjett som ikke har vært helt forutsigbare. Slik sett er det ikke naturlig å gå inn og kommentere mange enkeltposter, for på mange måter ligger det lite politikk i de fleste postene. Det er kun en inndekning for å ha balanse i budsjettet. Jeg ønsker likevel å kommentere på ett nivå, og det er knyttet til Mehamn-ulykken. Som finnmarking husker jeg naturligvis veldig godt ulykken tilbake i mars 1982, og de mange ringvirkningene den har hatt i forhold til Finnmark-samfunnet. Det har vært mange reaksjoner, og man har sett hvordan Stortinget på ulike tidspunkt har vært inne i bildet, også knyttet opp mot gjenopptakelse og gransking. Jeg er også glad for at vi fikk nedsatt ei nemnd som skulle se på erstatning til de etterlatte. Nemnda er etter hvert kommet fram til 70 personer som skal få erstatning. Jeg har registrert at det i media i Finnmark har vært tatt opp at det kan være konklusjoner knyttet til nemnda som noen av de etterlatte ikke er enige i. Det gjør jo også at en del av oss har hatt kontakt med etterlatte, der det har vært noen som har hatt forventninger til at man i Stortinget til dels skulle overprøve nemnda og eventuelt komme med avvikende vedtak knyttet til erstatningsbeløpet. Jeg må si at i utgangspunktet er det forståelig at den typen forventninger vil kunne oppstå fra noen pårørende dersom de mener at det har vært trukket urimelige konklusjoner. Samtidig er det viktig å understreke at Stortinget er et helt uegnet organ for den typen overprøving av ei nemnd. Det er jo slik at når nemnda går inn i sitt arbeid, så har man mulighet for å foreta intervju med hver enkelt. Man har mulighet til å kartlegge omstendigheter og se på forløp over tid med hensyn til hvordan den enkelte har hatt det. Kanskje har man måttet ha andre til å gå inn som foreldre for dem man mistet, eller noen kan ha utviklet sykdom og har hatt behov for behandling. I det øyeblikket Stortinget hadde gått inn og overprøvd disse forholdene overfor noen enkeltindivider, ville man veldig raskt ha kommet i den situasjonen at det var andre konsekvenser man ikke hadde overskuet, som ville ha skapt en ubalanse, og som ville gjort at Stortinget måtte ha begynt å overprøve andre nye enkeltsaker. Derfor er det veldig vanskelig å se noen andre måter å håndtere et slikt spørsmål på enn ved at det overlates til ei nemnd, der premissen blir at man enten har tillit til nemndas arbeid eller – hvis man ikke har det – ber om at enten nemnda, eller ei ny nemnd, på nytt gjør et arbeid. Konsekvensen av det siste ville ha vært at de mange som nå får erstatning, eventuelt måtte ha fått utsatt det, og så måtte man hatt en helt ny runde. Jeg tror at det er heldig at vi nå kan legge også dette kapitlet knyttet til Mehamn-ulykken til side, at de pårørende som har blitt sterkest berørt, får erstatning – det vil alltid kunne være diskusjon om erstatningsbeløp – og at man på den måten også får satt enda et kapittel knyttet til Mehamn-ulykken til side.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-18:
Det er snart jul – derfor velger jeg å fortolke det Høyre sier, i en forsonlig atmosfære. Jeg oppfatter at det Høyre understreker, er at rettspleien skal skje i humanismens ånd, og at kriminalomsorgen også skal tilrettelegges i humanismens ånd. Jeg oppfatter at det er stor forskjell på det budskapet og det budskapet som Fremskrittspartiet har i salen – for det er ofte et budskap om at de kriminelle skal straffes hardere og sone lenger. Slik sett synes jeg for så vidt det er mulig å forstå Høyres budskap i en positiv kontekst, nemlig at det er viktig ikke bare å peke på en retning for politikken, men også hvordan man skal styrke tiltakene slik at de fungerer etter intensjonen. Nå har flere nevnt barnevernet, og tilstanden for barnevernet er i aller høyeste grad bestemt også av Høyre, både gjennom den siste regjeringen Høyre satt i, og gjennom kriminalpolitikken over mange år for denne gruppen vi snakker om her. Det som er positivt, er hvis unge som gjennom støtte har mulighet til å bli gagns mennesker, kan slippe å måtte sone straffen, og at man heller kan få til andre tiltak. Jeg synes at det forslaget som Høyre her fremmer, nettopp tar opp i seg at man bør få en ny sjanse. Det bør være andre veier ut av kriminaliteten som gjør at man ikke stigmatiseres. Også SV kan derfor støtte forslaget fra Høyre på side 4 i innstillingen. Så langt jeg kan registrere, er det imidlertid en trykkfeil i selve forslaget. Det står «i de tilfeller den unge kriminelle». Så langt jeg kan se, skal det stå «der unge kriminelle ». Jeg lurer på om Høyre kan bekrefte det. Vi støtter forslaget. Gjennom meldingen peker Regjeringen på en retning. Så må det selvsagt følge midler med over tid. Vi må være med på å styrke barnevernet og få til flere tiltak i regi av barnevernet, ikke minst overfor unge kriminelle. Fordi både Høyre og Kristelig Folkeparti så tydelig har markert at de ser betenkeligheter slik barnevernet er utstyrt i dag, bør det være mulig å få bred tilslutning i denne salen til denne type tiltak. Så det er grunn til å se lyst på framtiden med hensyn til tiltak overfor unge kriminelle.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-18:
Det er prisverdig at det er et engasjement når det gjelder forbrukervern – og det er viktig å ha et fornuftig forbrukervern. Når Fremskrittspartiet markerer at de ønsker å gå lenger enn det regjeringspartiene har tatt til orde for, kan det være greit å minne om en del saker fra USA. Jeg så nylig en liste fra USA der man trakk fram et eksempel hvor en kvinne fikk en brannskade på McDonald’s. Hun fikk en millionerstatning fordi kaffen var for varm. I et annet tilfelle falt en mor over sitt eget barn i en butikk, og hun fikk da et millionbeløp i erstatning fordi forretningen ikke hadde hindret at hennes eget barn var foran bena hennes da hun snublet. Det er jo denne type utslag som det er ufornuftig at man skal få, eksempelvis i Norge. Derfor er det viktig at man har et forbrukervern som ivaretar forbrukernes interesser, noe den type erstatningsordninger egentlig ikke gjør. I neste omgang vil det jo nettopp være forbrukeren som vil måtte ta dette igjen gjennom kostnader knyttet til ufornuftige erstatningsordninger.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Arbeiderpartiet mener at arbeid med unge innsatte krever en helhetlig innsats og et forpliktende samarbeid mellom de ulike sektorene og forvaltningen både før, under og etter gjennomføringen av varetekt og fengselsstraff. Arbeiderpartiet støtter Regjeringens framlegg om å utvikle rutiner for hvordan foreldre, politi, barnevern, skole, helsevesen, domstoler og kriminalomsorgen skal samarbeide når barn og unge bryter loven. Personundersøkelser, individuell plan og etablering av mentorordninger skal være sentrale elementer for å sikre individuell og helhetlig oppfølging av unge lovbrytere, om disse eventuelt skal være i fengsel eller ikke. Jeg vil understreke at Arbeiderpartiet mener at barnevernet ikke skal ha en straffende funksjon. Vi mener videre at straffereaksjon som følge av lovbrudd må være noe annet enn opphold i barnevernsinstitusjoner, som f.eks. samfunnsstraff, rusbehandling, ungdomskontrakt og mekling i konfliktråd.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Dagens regelverk åpner for både varetekt, soning i barnevernsinstitusjoner og/eller andre straffereaksjoner hvor tiltak etter barneloven inngår. Formålet med tiltak og institusjonsplassering etter barneloven er imidlertid vesensforskjellig fra formålet med straff, og barnevernet har ikke ansvar for straffegjennomføringen. Barnevernet har ansvar for å gi barn og unge best mulig behandlingstilbud, tiltak i tråd med barnets beste og barnets behov. De barnevernsinstitusjoner som i dag finnes, er ikke innrettet for de aller tyngste kriminelle ungdommene, med tanke på å ivareta etterforskning eller samfunnets behov for sikkerhet og beskyttelse. Dette gjelder både i forhold til bygningsmasse som sådan, og den bemanning som institusjonene har. Men vi bruker barnevernsinstitusjoner i dag som på en måte gjør at de ungdommene som passer inn der, får oppfølging etter det som er til barns beste. Det er nettopp derfor vi nå setter ned et offentlig utvalg som skal se på hvordan barnevernet kan ta vare på de få tyngste kriminelle som kanskje ikke passer inn i de institusjonene vi har i dag.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Da vil jeg bare vise til at den forrige justiskomiteen enstemmig bad regjeringen komme tilbake med en egen sak som skulle omhandle unge lovbrytere. Det gjorde den våren 2005, under behandlingen av den generelle straffeloven. I sommer kom stortingsmeldingen. Etter et raskt håndverk fra Regjeringen ligger meldingen til behandling i Stortinget. Det er bare å bemerke at de andre partiene ikke ønsket behandling og å komme med merknader til den.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Mitt spørsmål til representanten er: Hvordan kan Fremskrittspartiet si at saken ikke er godt nok behandlet, en sak som en enstemmig justiskomite i forrige periode bad regjeringen komme tilbake med? Jeg siterer: «Komiteen ber departementet legge frem en egen sak for Stortinget snarest mulig om soningsforholdene for personer som var under 18 år på fengslingstidspunktet.» Jeg stiller meg undrende til at Fremskrittspartiet vil sende tilbake meldingen på grunn av mangelfullt arbeid. Hva har forandret seg siden behandlingen av den generelle delen av straffeloven i fjor vår? Og kommer denne stortingsmeldingen som noen overraskelse på Fremskrittspartiet? Vi har også hatt høringer i saken i Stortinget.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-12-18:
Det er sparsomt med merknader fra flertallet i komiteen til denne ganske grensesprengende stortingsmeldingen om forholdet mellom unge lovbrytere og barnevernet i særdeleshet. Det er litt bekymringsfullt at flertallet vil vedta denne innstillingen uten at det i særlig grad gis føringer fra flertallet for hvilken reaksjonsform som faktisk skal finne sted for dem som er mellom 15 og 18 år, når det er behov for det. I forslaget fra Regjeringen står det: «Dersom behovet for fengsling er til stades, skal hovudregelen vere bruk av fengslingssurrogat framfor fengsel når den sikta er under 18 år. Regjeringa ønskjer at barnevernsinstitusjonar i stor grad skal brukast som fengslingssurrogat.» Mitt spørsmål til saksordføreren blir da: Mener hun virkelig at dagens barnevern er beredt til å ta imot den type lovbrytere vi her snakker om?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-12-18:
Det er litt vanskelig å få tak i fra regjeringspartienes talspersoner hva denne stortingsmeldingen egentlig innebærer. Men når representanten Erling Sande, som jo også sitter i den komiteen som har barnevernet som sitt ansvarsområde, tar ordet, har jeg lyst til å høre med ham og Senterpartiet hvordan han ser på barnevernet slik det er i dag, dets muligheter til å ta tunge kriminelle i favn, og om han mener det overhodet er noen problemstilling hvordan tunge kriminelle skal behandles, ut fra det formål som barnevernet har.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-12-18:
Det er vel ingen i denne sal som har sagt at det er barnevernets beste vi er mest opptatt av. Det er, som statsråden selv var inne på, barnets beste som er utgangspunktet for denne debatten og, håper jeg, også for den stortingsmeldingen som er presentert. Men det er noe med rekkefølgen som jeg stusser over, og som statsråden var inne på i sitt innlegg. Dersom det er slik at man vil ha et utvalg, et bredt utvalg, regner jeg med, og regjeringspartiene har understreket at de ønsker et offentlig utvalg, er det vel for å få gode faglige innspill for hvordan man best skal behandle denne gruppen mellom 15 og 18 år, slik at de får en bedre framtid. Med det som bakteppe presenterer allikevel Regjeringen forslag som er nærmest skal-forslag. Man slår fast at hovedregelen skal være fengslingssurrogat når personen er under 18 år, og det er en rekke andre slike skal-forslag. Men med statsrådens innlegg: Betyr det at statsråden gir utvalget et fritt mandat, slik at også de forslag som Regjeringen har presentert her, på nytt kan settes under debatt(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-12-18:
Jeg synes jo det har vært en utvikling i debatten. Jeg vil også si at jeg synes justisministerens siste innlegg gir håp om at det offentlige utvalget som skal nedsettes i kjølvannet av de vedtakene vi fatter i dag, vil få et så bredt mandat, og hvor alle faglige innspill skal tas med, at jeg har håp om at saken kan komme litt bedre ut enn det det så ut til da meldingen ble presentert. Jeg har bare lyst til å peke på ett aspekt som ikke er nevnt i stortingsmeldingen, og som jeg mener burde vært nevnt dersom man skulle kjøre tankegangen fullt ut. Dersom barnevernet skal ta seg av de ungdomskriminelle det her er snakk om, og man ikke har tenkt seg det lagt til helt egne institusjoner, hvilken betydning har man da tenkt at dette ville få for den allmenne tillit til hva barnevernsinstitusjoner skulle være? Vi vet at barnevernet sliter nok som det er, med å hente legitimitet i befolkningen og blant brukerne, og hvis man i tillegg muligens skulle blande ordinære barnevernsklienter med dem som har begått alvorlig kriminalitet, synes jeg faktisk at det er noe som burde vært diskutert meget, meget nøye. Det får vi håpe at det utvalget som skal nedsettes, vil få anledning til, for det er det behov for.