Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-03-10:
Først vil jeg fremme det forslaget som Fremskrittspartiet er med på. Velferdssamfunnet i Norge er basert på at noen skaper verdier og tjenester, selger disse, skatter av fortjenesten, gir og skaper nye arbeidsplasser og videreutvikler den bedriften man har, alt dette uavhengig av om den er stor eller liten. Alle arbeidsplasser er like viktige fordi de er med på å bygge opp under nettopp den velferd vi har og også er avhengig av i framtiden. Så kan man diskutere hvor mye den enkelte skal bidra med, og på hvilken måte. Derfor er det viktig at det er et regelverk som er oversiktlig og greit, at man har rammevilkår som man kan leve med, og ikke minst at man har en forutsigbarhet. Derfor er det viktig med slike saker som den her i dag, Dokument 8:14 S, som tar for seg eierskifte i små og mellomstore bedrifter. Alle disse bedriftene står alene for ca. halvparten av verdiskapingen i Norge. For alle disse eierne er det av den største betydning at det føres en næringsvennlig politikk samt en skatte- og avgiftspolitikk som føles rettferdig. Svært mange bedrifter står overfor et generasjonsskifte, noe som alltid vil skje. Men dagens samfunn, med muligheten til å lykkes og/eller få et liv fylt av opplevelser og livskvalitet, er helt nytt og annerledes enn det var for den generasjonen som vurderer å gi seg i dag. Derfor må samfunnet hele tiden vurdere å tilrettelegge for en ny generasjons bedriftseiere. Fremskrittspartiet har gjennom alle år gjort det de kan for nettopp å ivareta denne viktige næringsdelen og dens eiere og ikke minst ansatte. Fremskrittspartiet har gjennom debatter, interpellasjoner og forslag i Stortinget, i fylkesting, i kommuner etc. fremmet saker som belyser situasjonen, samt kommet med forbedringsforslag, slik at bl.a. lønnsomhet og tidsbruk skal bli så riktig som mulig. Fremskrittspartiet er opptatt av at de som selger livsverket sitt, også får noe igjen for dette, og at ikke så stor del forsvinner i skatter og avgifter. For at nye skal kunne overta, må det også være noen som vil selge. Derfor må samfunnet ikke bare ivareta kjøperne, slik som regjeringen ønsker, i forbindelse med salg av landbrukseiendommer med maksgrense på pris, men ivareta begge parter. Kjøper og selger er like viktige aktører i denne prosessen. Tilbake til selve eierskiftet: Dette vil øke i antall i årene framover. Det er ganske naturlig, da folk ønsker å jobbe kortere eller jobbe mindre enn tidligere og nyte alderdommen på en annen måte enn før. Et annet punkt er at foreldre ønsker å gi barna sine en tidligere start i firmaet enn de selv fikk. Her er det en stor forskjell nå i forhold til for bare noen tiår tilbake. Svært mange av eierskiftene er innenfor familien, og overdragelsene er også annerledes. Mens det tidligere bare var én av den nye generasjonen som overtok, kan det nå være flere barn som sammen overtar bedriften. Her må det være enklere å danne f.eks. et AS eller få en annen form som man ønsker, på firmaet, og arveavgiften må fjernes. Det samme må formuesskatt på arbeidende kapital – dette nettopp for å ivareta den nye generasjon drivere. Mange bedrifter sliter også med særavgifter som konkurrerende i andre land ikke har. Dette skaper selvfølgelig en konkurranseulempe for oss. Forenkling av bl.a. innrapporteringer og et altfor stort skjemavelde er en annen måte å få hverdagen til bedriftene til å bli bedre på. I dag brukes det forholdsvis mye tid på administrative gjøremål framfor på å produsere og utvikle nye produkter. Mange bedrifter sliter med mangel på kapitaltilgang for å møte morgendagens konkurranse. Dette kan ha mange årsaker, men klarer man å skape en større tro på framtiden, vil også kapitaltilgangen øke. De fleste av oss vil ha sikkerhet for investerte midler og helst tjene på investeringen. Det er dette som gir innovasjon og nytenking. Når det gjelder det offentlige virkemiddelapparatet, må dette både forandres og forbedres. Det kan virke som om det er mange politiske særhensyn som preger innovasjonsarbeidet. Her tenker jeg på kjønn, type produksjon, geografi m.m. Det må bli helt uavhengig av alt dette og gjøres nøytralt uavhengig av f.eks. bosted. Det viktigste må være at vi får resultater – og resultater som varer inn i framtiden. Spørsmålet om du skal få støtte eller ikke, må være avhengig av ideens kvalitet og mulighet til å lykkes.