Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-04-16:
Aller først takk til interpellanten som velger å løfte fram dette temaet i Stortinget. Det finnes jo knapt et viktigere politisk tema, og vi som politikere er vel mer opptatt av å diskutere hvor mye vi skal bevilge til alle gode formål, og av det å vedta nye lover. Men her står vi ved et av de områdene i vårt samfunn som virkelig burde plage oss mest politisk, og som trenger et stort trykk for å få til atferdsendring hos forbrukere, hos restauranter, butikker og hva det måtte være, som bidrar til det som den britiske forfatteren og aktivisten Tristram Stuart har beskrevet i sin bok, og som han har kalt «Waste: Uncovering the Global Food Scandal» – altså den globale matskandalen – som vi egentlig snakker om. I en verden hvor man så å si daglig observerer, som landbruksministeren også var inne på, at utrolig mange mennesker, opp mot en milliard, er underernærte, tillater de som har muligheter til å kjøpe seg mat, seg å kaste henimot en tredjedel. Her i Norge opererer man med at vi kaster ca. 25 pst. av det vi kjøper inn. Det er et paradoks. I en tid da vi bruker snart under 10 pst. av husholdningsbudsjettet vårt på mat, velger vi å kaste en fjerdedel av det, samtidig som den politiske støyen rundt hva mat koster, vel aldri har vært høyere. Altså: Det letteste grepet for å få rimeligere mat i Norge er å slutte å kaste mat, for man får 25 pst. rabatt hvis man klarer å spise opp den maten man kjøper. Det burde de fleste kunne klare. Derfor er det tankevekkende at forfatteren Stuart klarte å brødfø ca. 5 000 mennesker til lunsj på Trafalgar Square. Man gjorde vel noe av det samme utenfor Stortinget, der var det 2 000 som fikk mat. Det var nettopp noe av det ressursgrunnlaget som også gjorde landbruksministeren mett ved en anledning, har jeg skjønt. Dette er jo først og fremst en etisk og moralsk utfordring til oss alle – ved siden av det miljømessige, ved siden av det ressursmessige. Det er helt åpenbart at vi alle bør ta en ekstra runde på: Hva kan vi gjøre for å bidra til at dette svinnet faktisk blir redusert? I så måte er det bra at man får en interpellasjonsdebatt om det, for jeg tror at det finnes andre og mer forsterkede politiske grep som må tas framover, og særlig med henblikk på – og jeg har lyst til å løfte fram én ting – hvordan vi skal kunne klare å skape atferdsendringer hos forbrukerne, i mye større grad bruke de kommersielle kanalene ut til forbrukerne for å fortelle om situasjonen, men også fortelle om de alternativene som forbrukerne har. Jeg har sett noen tilløp til gode tiltak, både nettsidene og også ForMat, som bidrar godt inn i dette, men det er så uendelig mye igjen for å nå folk. Da jeg kom til Stortinget i dag, ble jeg møtt på Egertorget av Framtiden i våre hender og Coop som hadde aksjon, og som delte ut nettopp matvettreglene. Jeg tror vi må starte her og virkelig sette inn et stort støt, først og fremst for å forklare forbrukerne hva «best før» og «siste forbruksdag» faktisk dreier seg om. Det at man har mulighet for å få en oppvåkning rundt det å håndtere mat ut fra hvordan den ser ut, hvordan den lukter og hvordan den smaker, er faktisk et veldig godt råd om man skal ta melk fra den kartongen som datoen har gått ut på. Vi ser kanskje på våre barn og yngre mennesker hvor innpodet man er når det gjelder datomerking, og hvor konsekvent man ofte er med hensyn til ikke å ville drikke den melken som har gått ut på dato eller spise det egget som har gått ut på dato. Det er jammen mye å gjøre for å kunne mobilisere slik at denne globale matskandalen får et mindre format i framtida enn det vi faktisk ser i dag. Det fortjener også de som i dag legger seg sultne.