trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Mitt spørsmål går til helse- og omsorgsministeren: Før sommeren 2017 skriver statsråden i et svar til Stortinget at ordningen fritt behandlingsvalg skal stimulere den offentlige helsetjenesten til å bli mer effektiv, og ikke er ment å undergrave de offentlige sykehusene. Vel, nå roper tillitsvalgte og ansvarlige fagfolk varsko. I Stavanger Aftenblad 19. oktober beskriver tillitsvalgte ved Stavanger universitetssjukehus og Helse Stavanger hvordan Høyres prestisjeprosjekt fører til at de svake taper kampen om god og tilgjengelig helsehjelp og behandling. Ifølge styreleder i Helse Vest har sykehusene på Vestlandet i 2017 80 mill. kr mindre å rutte med. Stavanger universitetssjukehus har ikke fått midler til å gi mer og bedre behandling til psykisk syke og rusavhengige. Dyre behandlingsplasser uten dokumentert bedre behandlingseffekt i fritt-behandlingsvalg-ordningen betales av samme pott som skal dekke hele gruppen av pasienter med rusproblemer og psykiatriske lidelser. Det har fått så omfattende økonomiske konsekvenser at sykehuset nå drøfter hvilken psykiatrisk sengepost de skal legge ned. Dermed har Høyres politikk ført til at pasientgrupper som skulle løftes opp, nå får et dårligere tilbud enn tidligere, og mange frykter en videre nedskalering av det nære offentlige tilbudet i Stavanger-regionen, Bent Høies hjemmeregion. Trange sykehusbudsjett skal altså ifølge statsråden prioritere ideologiske krumspring foran behandling av pasienter, og i dette tilfellet leverer statsråden nærmere på løftene om Høyres helsetjeneste enn pasientens helsetjeneste. Hvilke argumenter mener statsråden rettferdiggjør en videreføring av fritt behandlingsvalg, når vi ser at det svekker den offentlige helsetjenesten og på sikt et likeverdig helsetilbud til alle pasienter?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Statsråden svarer altså ikke på hvorfor Stavanger universitetssjukehus må diskutere hvilken sengepost de skal legge ned for disse sårbare pasientene. I ordskiftet peker statsråden på at det er valgfrihet som er det høyverdige her, det er det som skal gjøre den store forskjellen. Vel, offentlige behandlingssteder for ruspasienter utgjør mer enn 200 ulike tilbud i dag, inkludert private og ideelle virksomheter som har avtale med helseforetakene. Disse er fritt tilgjengelige. Pasientene kan velge dem, bruke sin høyverdige valgfrihet for å få den behandlingen de har rett på, men det er altså bare en håndfull som tilbys gjennom ordningen fritt behandlingsvalg. Den nye stemmen fra Arbeiderpartiet – det at det er forskjell på meg og en mann, som det var tidligere – kan ikke jeg gjøre så veldig mye med. Men mener statsråden at hvis man fjerner fritt behandlingsvalg, vil ruspasientene miste sin valgfrihet?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-10-25:
Vi har vært igjennom en del runder med – for å si det slik – å avsløre sikkerhetskultur i ulike sektorer i Norge, og nå har vi kommet til helsesektoren. Vann- og avløpsetaten i Oslo hadde en kode som var 0000 for innlogging, og den var godt kjent blant mange. Det virker som vi nå er i tvil om hvorvidt vi har en tilsvarende kultur innenfor helsesektoren, i hvert fall i deler av den, i Norge som nærmer seg null. At medisinsk-teknisk utstyr – her snakker vi om røntgenutstyr, og det har alle sykehus – driftes fra utlandet, kan så være, men hvis det er en kultur med store tilganger og med sikkerhetshull ut av Norge, kan aldri helseministeren garantere for at noe ikke er på avveier. Utfordringen her er hvordan vi sikrer forståelse for hva som skal forvaltes i Norge og hva som kan driftes fra utlandet, og bygger en sikkerhetskultur som er i tråd med dette.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-10-25:
For noen uker siden kom Helsedirektoratet med en rapport hvor IKT trekkes fram som et stort risikoområde innenfor helsesektoren. Det pekes på at IKT-systemene kan falle ut på grunn av hacking eller feil. I tillegg kan viktig informasjon faktisk komme på avveier, og personvernet kan da være truet. Rapporten sier også at ofte er mange aktører innblandet i IKT-systemene i norsk helsevesen, og det i seg selv er en risikofaktor. Mange aktører har bedt om en enhetlig og sterkere styring av IKT-systemene i norsk helsevesen, og at de skal snakke sammen og være entydige. Det er bred enighet om behovet for sterkere nasjonal styring. Så mitt spørsmål til statsråden er: Når risikoområdet er så stort, når vi snakker om utenlandske aktører, om norske aktører, om leger og sykepleiere i dette systemet: Hva gjør da statsråden for å ta nasjonale grep for å få bukt med hele IKT-systemet, få bukt med dette risikoområdet?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-10-25:
På det nåværende tidspunkt mener regjeringen at det ikke er behov for lovregulering. På det nåværende tidspunkt kaster vi årlig 60 000 tonn mat som folk hadde hatt behov for i sultne mager. På det nåværende tidspunkt må Blå Kors stenge et av sine kontaktpunkt hvor de deler ut mat, for de har ikke mat nok å dele ut til dem som trenger det mest. Folk går derfra med tomme mager og tomme poser. I dette statsbudsjettet kutter regjeringen til Matvett og Matsentralen, og det er viktige aktører for å få ut mat til dem som deler ut. Mitt spørsmål til statsråden er: Når hun svarer at det ikke er nødvendig med lovregulering, hva vil hun gjøre for å legge til rette for at maten ikke blir kastet i bosset, men kommer i mager som trenger den?
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2017-10-25:
Jeg skjønner at helseministeren forstår at jeg skal stille ham et spørsmål. En forskningsgruppe med utspring i SERAF, Senter for rus- og avhengighetsforskning ved Universitetet i Oslo, har skapt internasjonal oppmerksomhet knyttet til en studie av langtidsvirkende injeksjoner av virkemiddelet Naltrekson. Det dreier seg om behandling der all virkning av heroin og andre opioider, i tillegg til alkohol og amfetamin, blokkeres for fire uker av gangen. Jeg vet ikke om «nykter» er et parlamentarisk uttrykk, president, men det er faktisk det de rusavhengige blir ved bruk av langtidsvirkende Naltrekson. Virkemiddelet reduserer trangen til rus og forebygger effektivt overdosefare ved bruk av opiater. Det gjør at familier kan leve tilnærmet normalt, slik rapporter i mediene har vist. Studien er publisert i det anerkjente tidsskriftet JAMA Psychiatry og er den første i sitt slag i Vest-Europa. I alt 165 opiatavhengige har deltatt, bl.a. på Sykehuset i Vestfold. Norges forskningsråd og flere helseforetak har finansiert undersøkelsen. Jeg er sikker på at statsråden er enig med meg i at studien er svært oppløftende, og at slike prosjekter er viktig å videreføre med tanke på å utvikle og forbedre LAR, legemiddelassistert rehabilitering, for de tyngste opiatavhengige brukerne. Vil helseministeren legge til rette for at slike forskningsprosjekter kan videreføres og utvides, og vurderes bruk av Naltrekson i LAR-behandling i den pågående revideringen av de nasjonale retningslinjene?
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2017-10-25:
Jeg tror vi kan regne med at det kommer en slik søknad ganske snart. Når det gjelder den omtalte legen Lars Tanum, så følte han seg faktisk oppmuntret til å søke departementet om midler for å forfølge og videreføre denne studien. Han er – med all respekt, statsråd – temmelig skuffet over avslaget, eller det han oppfatter som et avslag. Det er en utbredt oppfatning både i behandlerapparatet og blant de rusavhengige at norske leger er unødvendig restriktive når det gjelder å endre medikamenter i LAR-behandlingen. Dette skyldes ikke stivbenthet hos legene, men rett og slett uklare retningslinjer. Og slike godkjenningsprosedyrer som statsråden viser til her, tar erfaringsmessig svært lang tid. Er det noe helseministeren kan gjøre for å speede opp denne behandlingstiden?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-10-25:
Eg har eit spørsmål til næringsministeren, for i Stortinget den 10. januar 2017 blei det vedteke at regjeringa skulle greie ut ei matkastelov. 60 000 tonn mat blir kasta årleg frå matvarebutikkane, og vi har medmenneske som må leggje seg svoltne. Vi har friviljuge som vil vere ein link her, og som vil vere med og betre den situasjonen. Difor sa Stortinget at meir mat skal i magen på dei som treng det, og mindre skal i bosset. No har det gått snart eitt år, og vi har fått tilbake eit statsbudsjett der det endeleg kjem nytt om denne utgreiinga som skulle kome. I framlegget til statsbudsjett står det: «Utgreiinga konkluderer med at det ikkje synest å vere nødvendig med ei matkastelov på noverande tidspunkt.» Eg veit at dette er noko som står i landbruksbudsjettet, men det er næringsministeren som har ansvaret for daglegvarebransjen. I perioden 2010–2015 har denne bransjen kutta sitt matsvinn med 12 pst., sjølv om målet var det dobbelte, nemleg 25 pst. Det var eit mål dei sa dei kunne klare å nå, men dei klarte det ikkje med dei verkemidla som vi hadde. Bransjeavtale med dei viktige aktørane er vel og bra, men meiner statsråden at ei matkastelov ikkje kunne vore med og betra denne situasjonen?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-10-25:
Takk for svaret. Noreg har forplikta seg og gjeve ei forsterka forplikting når det gjeld korleis vi skal få bukt med matkasting gjennom FNs berekraftsmål, som seier at halvparten av matsvinnet vårt må vere vekke innan 2030. Viss ein ser på den nedgangen vi har hatt, dei grepa vi no har teke med å bruke samarbeid og med å bruke dei verkemidla som statsråden peika på, ligg vi langt ifrå å kunne nå den målsetjinga vi har sett. Viss vi følgjer den takten vi har, har vi i beste fall ei halvering i 2040. Ein del av dei grepa som blir tekne i bransjen, er veldig gode, men det er dei lettaste grepa, ein har plukka dei fruktene som heng lågast. Viss vi skal klare å nå dei måla vi har sett oss, treng vi faktisk litt sterkare lut, for alle kutt vil ikkje vere lønsame. Korleis vil statsråden sørgje for at daglegvarebransjen kan ta ein endå større del av ansvaret for å nå dei måla vi har sett oss fram mot 2030?
Monica Mæland (Høyre), 2017-10-25:
Jeg tror vi absolutt alle, både forbrukere, næringsmiddelaktører, dagligvarebransje – absolutt alle – er enig i at det kastes for mye, og at vi ønsker å opptre på en sånn måte at det kastes mindre. Jeg ser også at det er iverksatt gode tiltak fra enkelte aktører knyttet til både datostempling, tilbud og avtaler med ideelle. Det er veldig bra. Jeg er blant dem som ikke mener at vi kan lovliggjøre alt vi er for, eller ulovliggjøre alt vi er imot, eller som er farlig, eller som er usunt. Jeg tror på godt samarbeid mellom det offentlige og aktørene. Det har vi sett, og det har vi flere eksempler på. Sammen med klima- og miljøministeren hadde jeg i sin tid møte med aktørene knyttet til det å få bukt med palmeoljeproblemet. Vi vet at helseministeren har inngått avtale med aktørene knyttet til sukker – selv om akkurat det ser ut til ha en litt dårlig «dip» om dagen. Jeg tror det kan tas viktige initiativ uten at man lovliggjør det – rett og slett fordi at det vi trenger, ikke nødvendigvis er flere lover og regler, mer byråkrati, mer rapportering. Vårt mål er å redusere rapporteringskravene for næringslivet, og da tror jeg vi skal bruke tiden på å få i stand gode avtaler, gode måter å håndtere dette på, som bidrar til det formålet vi ønsker, nemlig mindre matkasting.
Monica Mæland (Høyre), 2017-10-25:
Jeg skal ikke svare for de vurderingene landbruksministeren har gjort knyttet til dette lovforslaget – eller anmodningen om å vurdere. Det spørsmålet må nesten rettes til ham. Det jeg synes er bra, er at vi har oppnådd et kutt på 12 pst. Jeg synes ikke man skal kimse av det. Det er ofte sånn når man setter i gang et arbeid, at det er de lavesthengende fruktene som er lettest å plukke. Da må man rett og slett jobbe enda hardere, men jeg står fast på at det å lovliggjøre eller forby all opptreden vi er for eller imot, er ikke svaret på alle utfordringene vi har. Vi må jobbe hardere sammen med bransjen. Jeg er helt sikker på at vi alle har samme motivasjon for å gjøre noe med dette, og at aktørene selv kan komme opp med gode forslag til å håndtere det.
Monica Mæland (Høyre), 2017-10-25:
Både lovforslaget og de kuttene representanten viste til, ligger altså på et annet departements budsjett, og jeg kan selvfølgelig ikke gå inn i det. Det jeg kan gjøre, er å appellere til næringslivet. Min opplevelse er at næringslivet tar viktige grep. De gjør det når det gjelder miljø, de gjør det på mange områder som er viktig og riktig for oss – uten at vi går veien om lovforslag. Derfor mener jeg at vi må jobbe enda mer iherdig og få til gode løsninger sammen med partene i næringsmiddelindustrien og dagligvarebransjen. Jeg tar gjerne et sånt initiativ sammen med landbruksministeren.
Monica Mæland (Høyre), 2017-10-25:
Min hovedambisjon for næringslivet er å gjøre forenklinger. Min hovedambisjon er å frigjøre tid fra rapportering til verdiskaping. Det var en ambisjon jeg trodde jeg delte kanskje spesielt med Arbeiderpartiet, som satte i gang et viktig forenklingsarbeid. Da er altså ikke svaret på alle utfordringer at vi må ha flere rapporteringer, vi må ha flere regler, og vi må ha nye lover og regler. Jeg tror ikke det er veien å gå. Nå kan jeg ikke redegjøre for de konkrete vurderinger som er gjort knyttet til dette lovforslaget, fordi det ligger i et annet departement, men jeg er helt sikker på at vi kan få til gode og enda bedre løsninger sammen med næringslivet også på dette området.
Monica Mæland (Høyre), 2017-10-25:
Jeg greier ikke med min aller beste vilje – og jeg legger min aller beste vilje til grunn – å se sammenhengen mellom en matkastelov og konkurransesituasjonen i dagligvaremarkedet. Det forstår jeg ikke, men der svikter sikkert min fantasi på hvilke resonnementer representanten her har lagt til grunn. Det jeg kan bekrefte, er at denne regjeringen også på dette området kommer til å intensivere arbeidet for å bidra til at konsentrasjonen ikke øker, og at vi også ser på kraftfulle tiltak til hva vi kan gjøre med status quo. Den loven som representanten viste til, var ikke ment å skulle gjøre noe med konkurransesituasjonen. Det står i forordet til loven at det ikke var det som var hensikten. Vi har fått laget en utredning om handelshindringer. Der er det en rekke forslag som vi har på høring. Vi har også fått vurdert en egen inngrepshjemmel i konkurranseloven som også er på høring. Vi kommer til å ta den høringen på alvor, innkalle partene til et møte og se på hvilke tiltak vi kan iverksette.
Monica Mæland (Høyre), 2017-10-25:
Jeg forstår at man savner klima- og miljøministeren her i dag. Dette er et spørsmål som hører hjemme i Klima- og miljødepartementet, og som klimaministeren må svare på.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Det viktigste her er vel å finne positiv vilje til å gjøre noe med et stort problem. 350 000 tonn kastes hvert år i Norge – store deler fra husholdningene, men en stor del også fra matkjedene. Det er positivt å satse på matsentraler, å satse på bransjeavtaler, men det er ingen tvil om at dette området også må reguleres. Det er litt urovekkende at utredningen fra regjeringen som ble offentliggjort for noen få dager siden, er liksom mer en bortforklaring av hvorfor man ikke trenger å regulere dette alvorlige problemet. Jeg blir litt forundret når jeg opplever den konklusjonen. Hvorfor skal vi ikke regulere et så viktig område, som tapper oss for ressurser, belaster miljø og klima, men ikke minst når det er store verdier i tapet? Så det å rapportere noe på dette området ville være en stor styrke – hvis man hadde regulert området. Derfor er jeg forundret over at regulering ikke finner sted, og håper at regjeringen kan ombestemme seg på det.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-10-25:
Makta i matverdikjeda ligg i stor grad hos tre store daglegvarekjeder – Norgesgruppen, REMA 1000 og Coop. Når regjeringa seier nei til matkastelov, føyer det seg inn i eit mønster der ein ikkje har vilje til å regulera denne makta, som er samla på så få hender. Ein har sagt nei til lov om god handelsskikk. Konkurransetilsynet har ein passiv tilnærming til daglegvarekjeda. No nærmar me oss ei julehøgtid, og ein må gjerne snakka fint om respekt for mat og nei til matkasting, men òg denne jula trur eg at me vil sjå at ein sel f.eks. svineribbe billegare enn hundemat. Så mitt spørsmål er: Er det vilje i regjeringa til å ta ei tøffare haldning og ta eit grep mot daglegvaremakta, eller vil ein fortsetja denne forsiktige tilnærminga som ein har hatt dei siste fire åra?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-10-25:
Vi har i denne utspørringen fått vist at det kastes store mengder mat også i Norge. Dette er ressurser på avveier. Mitt spørsmål til statsråden er: Når vil regjeringen pålegge norske kommuner å sortere ut matavfallet slik Miljødirektoratet foreslo i januar i år, sånn at disse ressursene kan bli tatt vare på og foredlet til f.eks. biogass?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-10-25:
Spørsmålet fra stortingsrepresentanten gjelder kvalifikasjonskravene for å få sentral godkjenning og for å kunne erklære ansvarsrett i byggesaker. På grunn av en dom i EFTA-domstolen måtte vi oppheve ordningen med lokal godkjenning av foretak. Lokal godkjenning gikk ut på at kommunene i forkant av å gi byggetillatelse foretok en vurdering av foretakets kvalifikasjoner. Ordningen med lokal godkjenning ble erstattet med at foretak selv skal erklære at de påtar seg ansvarsrett. For å redusere noen av de uheldige virkningene av at lokal godkjenning forsvant, ble den frivillige ordningen for sentral godkjenning styrket i 2016. Ett av tiltakene var å tydeliggjøre kravene til utdanning og praksis, som er en sentral del av kvalifikasjonskravene til foretakene. Tydeliggjøringen besto i at en tabell med oversikt over krav til utdanningsnivå og praksis som tidligere lå i veiledning, ble overført til forskriften. Det ble ikke gjort noen endringer i selve innholdet i kravene. Kravet til utdanning og praksis for utførende foretak, deriblant maskinentreprenører, har vært uendret siden 1997. En viktig del av bakgrunnen for at kvalifikasjonskravene ble flyttet fra veiledning til forskrift, var å sikre at alle foretak – også de fra andre EØS-land – ble behandlet likt. Når det vises til at bestemmelsen om kvalifikasjonskrav har fått tilbakevirkende kraft, legger jeg til grunn at det her siktes til at foretak som har søkt om fornyelse av sentral godkjenning, har opplevd at de ikke har fått innvilget samme godkjenning som tidligere. Som nevnt har kvalifikasjonskravene for utførende foretak vært de samme hele tiden. Da endringene i forskriften begynte å gjelde fra 1. januar 2016, viste det seg at tydeliggjøringen av kvalifikasjonskravene likevel kom overraskende på mange. For enkelte fikk dette også uheldige konsekvenser. Etter nærmere undersøkelser ble det tydelig at kravene til kvalifikasjoner hadde vært praktisert mer lempelig enn det regelverket strengt tatt åpnet for. En konsekvens av dette var at foretak hadde fått innvilget sentral godkjenning som de strengt tatt ikke skulle hatt. Jeg har derfor stor forståelse for at den lempelige praksisen som tidligere har vært ført, innebar at foretak fikk en forventning om at realkompetanse fortsatt skulle tillegges stor vekt. Da jeg ble kjent med dette, innførte vi en overgangsordning for foretak som søker om fornyelse av sin sentrale godkjenning. Disse foretakene kan vurderes etter samme kvalifikasjonskrav som ble praktisert før 1. januar 2016. Dette innebærer at foretakets realkompetanse tillegges vekt sammen med formell kompetanse. Vi skal snart ha ute på høring en ny vurdering av kvalifikasjonskravene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-10-25:
La meg først minne om hvorfor vi har styrket ordningen med sentral frivillig godkjenning. Det er for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. Det bygger på en rapport som jeg ba næringene selv om å utarbeide. Rapporten heter: Enklere å være seriøs. Et viktig krav fra bransjen har vært at det skal være kvalifikasjonskrav. Man la til grunn at man nå hadde de samme kvalifikasjonskravene som man har hatt siden 1997. Så har disse kravene blitt forvaltet på en mer lempelig måte. Da vi oppdaget det, sørget vi for en overgangsordning. Det har vært tett dialog med de ulike bransjene i denne perioden, men jeg antar at representanten Gjelsvik også er kjent med at det er ulike syn mellom bransjene, så når Gjelsvik nå tar Maskinentreprenørenes standpunkt, må han også være klar over at det er andre bransjer innenfor bygg og anlegg som har et annet ståsted. Jeg er opptatt av at vi skal bekjempe arbeidslivskriminalitet. Samtidig skal vi være pragmatiske i måten vi håndterer dette regelverket på.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-10-25:
Representanten Gjelsvik hopper lett over at vi har hatt det samme regelverket siden 1997. Utfordringen har vært at regelverket har blitt praktisert i strid med regelverket. Så er jeg opptatt av at vi skal hensynta norske bedrifter – og utenlandske – som har vært i god tro. Derfor fikk vi på plass en overgangsordning. Derfor har DiBK vært i tett dialog med næringene. Derfor vil vi nå også snart få på høring et nytt regelverk. Men vi må ha regler som gjør at vi kan bekjempe arbeidslivskriminalitet. Det er i alles interesse – særlig de seriøse selskapene, enten de er norske eller utenlandske. Dette er en frivillig registreringsordning, og det betyr at man heller ikke kan stille krav om at selskaper skal være registrert i denne ordningen.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2017-10-25:
«Regjeringa skriv i statsbudsjettet at løyvinga til Posten er tilstrekkeleg til å dekkje postombering fem dagar i veka. Postkom meiner Posten er underfinansiert med om lag 540 millionar kroner, og at løyvinga såleis ikkje er tilstrekkeleg. Regjeringa halverer òg tilskotet til utbygging av breiband. Meiner statsråden satsinga på post og ekom gjev eit styrkt eller svekt kommunikasjonstilbod for folket i heile landet, eller er det slik at ikkje alle skal få delta i informasjonssamfunnet?»
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2017-10-25:
Eg bur jo sjølv i fylket Oppland, som no har ei breibanddekning på ca. 60 pst. Det er over 1 million innbyggjarar i Noreg som ikkje har tilgang til akseptabel breibandkapasitet, og då er brevpost, som dette spørsmålet gjaldt, alternativet for mange. Det er også mange der det er breibanddekning, som ikkje har teke i bruk dei digitale plattformene. Difor er Stortinget si bestilling frå 2016 om at det framleis skal vera postombering fem dagar i veka over heile landet, viktig. Så mi utfordring til statsråden er framleis korleis ein kan sikra innanfor desse løyvingane no å levera på det Stortinget har bestilt når det gjeld fem dagars postombering.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2017-10-25:
Attende til brevpost, som dette handlar om: Det er litt spesielt når regjeringa føreslår å bruka vel 261 mill. kr til ulønsame posttenester, at av dette skal selskapet Kvikkas ha nesten 100 mrd. kr for å driva laurdagsdistribusjon av aviser, mens Posten Norge skal få 165 mill. kr for å driva postombering fem dagar i veka til folk og næringsliv. Det er dette særleg eg og Senterpartiet er bekymra for. Kan samferdselsministeren garantera at Stortingets bestilling om fem dagars postombering for heile landet skal gjelda for 2018?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Denne regjeringen er veldig opptatt av at alle skal få delta i informasjonssamfunnet, og at vi skal ha god infrastruktur i hele landet både for fiber, for posttjenester og for vei og jernbane. Derfor har vi økt bevilgningene kraftig for å bygge og vedlikeholde mer vei, mer jernbane, ivareta flyplassene og utvikle skipsfarten vår. Vi har også sagt at vi skal ha fem dagers omdeling av post i hele landet, og at vi skal ha felles porto. Alle de kravene står ved lag. At vi er uenige eller diskuterer med Posten om hvor mye de skal få betalt for de ulønnsomme tjenestene, betyr ikke at vi har redusert kravene, det betyr at vi må diskutere mer for å finne den enigheten. Det er bare et lite år siden en kunne lese i media at konkurrentene til Posten på store pakker mener at Posten får for høye subsidier for å levere de tjenestene, mens Posten selv mener de får for lite. Derfor er det viktig at vi gjør en grundig runde på det, og der vi nå også får et eksternt arbeid for å finne riktig pris fra staten til Posten for de ulønnsomme tjenestene. Når det gjelder digital infrastruktur, er jo det egentlig hovedgrunnen til at Posten sliter økonomisk, for mye av den brevmengden vi før sendte, har forsvunnet, rett og slett fordi folk bruker e-post, ikke alternative leverandører rent fysisk, men altså e-post og digitale tjenester. På det området er det kjekt å se at i dag legges det fram nye tall for dette markedet som viser at nå har 80 pst. tilgang til 100 MB eller mer. Det er en kraftig vekst på få år. Vi ser at investeringsnivået i bransjen er rekordhøyt og har gått fra rundt 7 mrd. kr til godt over 10 mrd. kr hvis en sammenligner 2013 med 2017. Og det er den totale investeringen her som teller, ikke nødvendigvis hvor mye av dette som er subsidier over statsbudsjettet. Hvis vi ser på de områdene som Senterpartiet ofte pleier å dra fram som de som har dårligst dekning på fiber og 4G, er det bare å nevne f.eks. Sogn og Fjordane, Hedmark og Oppland. Oppland hadde 9 pst. 4G-dekning da Senterpartiet gikk ut av Samferdselsdepartementet, men har over 90 pst. dekning i dag. Bevilgningene til subsidiering av utbygging av fiber har blitt ca. doblet i både Hedmark og Oppland og har økt med nesten 250 pst. i Sogn og Fjordane, fordi vi sørger for at de pengene staten bruker, går dit behovet er størst, istedenfor å fordele det jevnt utover landet. Det er ikke noen vits i å bruke statlige penger der markedet løser utfordringene, men det er vits i å bruke statlige penger der markedet ikke løser utfordringene, og det er der vi har målrettet det bedre. Det betyr at selv om vi langt fra er i mål, har utviklingen vært særdeles positiv. Det er i Hedmark, Oppland og Sogn og Fjordane at en får størst vekst i utbygging av fiber, som gjør at en tar igjen det etterskuddet som var ved regjeringsskiftet i 2013.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Det ligger til grunn at en skal ha fem dagers postombæring. Hvis en skal ha noe annet enn det, skal Stortinget gjøre nye vedtak – en skal ikke lure det inn gjennom over- eller underfinansiering eller sidefinansiering eller hva som helst når det gjelder Posten. Så fem dager ligger til grunn. Når det gjelder fiberdekning, er det rundt 60 pst. dekning i Oppland og Hedmark – ikke på nivå med landsgjennomsnittet, men en kraftig vekst, faktisk en dobling sammenlignet med 2013, da Senterpartiet gikk ut av Samferdselsdepartementet. På fire år har vi altså doblet dekningen her. Når det gjelder hvor mange som har tilgang til 100 MB: Det er nesten 2,4 millioner husstander i Norge. 1,9 millioner husstander, litt mer enn det – altså 80 pst. – har tilgang. Det er 33 pst. som abonnerer på det, så det er mange som har tilgang på det, men som velger ikke å bruke det. Hvis man derimot ser f.eks. på næring, som gjerne framlegges som det viktigste, gikk fiberdekning på næring …(presidenten klubber) fra 14 pst. til 61 pst. på fire år. (presidenten klubber)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Som jeg har sagt i mine to foregående svar: Inntil Stortinget gjør andre vedtak, er det fem dagers postomdeling som gjelder. Hvordan det ser ut om noen år, ja det må vi faktisk ha en diskusjon på fortløpende, for hvis den nedgangen vi har sett over mange år, fortsetter, tror jeg at Stortinget også vil ta en ny diskusjon på hvor mye penger en skal bruke hvis det faktisk ikke deles om post på mange dager. Det ligger ingen føringer på det i den bevilgningen som ligger nå, men det som er greit å ta med seg når en sitter og vurderer hvor mye penger en får subsidiert, er at en også må se på hvilke forpliktelser Posten har. Ved at en nå tar én poststrøm, istedenfor å ha A- og B-post, sparer Posten mye penger. Når Posten ikke lenger trenger å ha lørdagsomdeling av post, sparer en også penger. Det er sparte kostnader, som en må se opp mot hva de trenger i subsidier. Når det gjelder lørdagsomdeling av aviser, er det riktig at ja, der er det Kvikkas som gjør jobben. De har nå en leveringskvalitet som er på nivå med det Posten hadde, men de tar halve prisen av det Posten ville ha da de la inn anbud på det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Som jeg skrev i svaret til representanten Sivertsen, som jeg mener var fyllestgjørende, handler omdefineringen av Svalbard lufthavn fra internasjonal til nasjonal om hva slags fasiliteter og hva slags tjenester en har på flyplassen. En dekket ikke de kravene som en må dekke for å kunne kalles internasjonal lufthavn, og med tanke på den trafikken og den tjenesten som i dag er på flyplassen, var det naturlig å vurdere det slik at den mest relevante løsningen var å omdefinere det til nasjonal lufthavn. Det er mulighet til å ha internasjonale charterfly der. Det har det vært før, det vil det fortsatt være. Men skal man kunne ha fast internasjonal rutetrafikk, må man gjøre betydelige oppgraderinger av selve flyplassen for å håndtere det, man må gjøre betydelige investeringer i f.eks. grensekontroll o.l. Med tanke på den trafikken som har vært, og som altså er, mente vi at da er det bedre at man klassifiserer det i tråd med de behovene som er, og i tråd med de fasilitetene som er. Vi kommer til å følge nøye med på den utviklingen som skjer på flyplassen. Det er viktig å prøve å være med og videreutvikle reiselivsmulighetene som er der – det er viktig for å sikre arbeidsplasser, det er viktig for å gi folk en opplevelse av den unike naturen som er der. Samtidig er det ikke noe poeng i å overinvestere hvis vi ser at tilbudet mer enn godt nok dekkes gjennom de mulighetene som er for chartertrafikk internasjonalt, og den nasjonale ruteflygingen som finnes i dag.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Som jeg nevnte, har vi gjort en vurdering av hva slags flytrafikk som er i dag, og hva vi ser for oss vil være framover, og hva slags behov som da er. Da ser vi at med den chartertrafikken som er i dag, og med den nasjonale ruteflygingen som er, er en nasjonal-flyplass-status mer enn godt nok for å løse de behovene som er. En endrer altså ikke på noe av det som har vært praksis, en reell praksis, men flyplassen har hatt i navnet en status som flyplassen ikke har levd opp til når det gjelder innhold. Da mente vi at det var mer ryddig og enklere å justere dette til å være en nasjonal flyplass. Det betyr at man fortsatt vil kunne fly inn veldig mye turister, både gjennom charterflyginger og gjennom de nasjonale rutene som finnes. Hvis det er sånn at en ser at dette kan vokse betydelig mer enn det en har sett før, vil vi, som jeg har sagt, følge den situasjonen nøye for å jobbe med flyselskap som ønsker å opprette en ny nasjonal forbindelse til Svalbard.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Det handler bl.a. om terminalstrukturen og å sørge for at man har bedre immigrasjonskontroll og fasiliteter, både i rent fysisk tilstand og i forhold til hvilke folk man har til stede der. Vi har styrket sysselmannen på Svalbard med flere stillinger for å kunne håndtere den trafikken som er i dag. Men skal man kunne ha fast rutetrafikk, vil det bety en betydelig større investering – jeg har ikke kronebeløpet akkurat her og nå. Men vi har sett på det som har vært nødvendig. Hvis Arbeiderpartiet har en helt annen tanke om hva de vil med Svalbard-politikken, og hva de vil med flyplassen, er det fair enough, det kan godt være en diskusjon som Stortinget tar. Når det gjelder de behovene som vi ser og forutser i forhold til at vi har lagt fram en Svalbard-melding, har vi hatt mye diskusjon, men det er naturlig nok næringsministeren, som også er ansvarlig for turisme, som har hatt den dialogen, og ikke samferdselsministeren. Så har vi levert på det som er potensialet, og vi kommer til å følge dette nøye. Det er bra og viktig å kunne utvikle lønnsomme arbeidsplasser på Svalbard.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg merker meg at spørsmålet her er: Hvorfor har regjeringen trenert denne viktige saken? Det kan jeg bare avkrefte, det har regjeringen ikke gjort. Vi har relativt kjapt etter at vi kom i regjering i 2013, gått inn i denne saken, sett hva behovene er, sett på de åtte år med utredninger som var før oss, og sett at her kunne en ikke bare utrede ting nok en gang, slik en gjorde da Senterpartiet styrte i Samferdselsdepartementet. Her måtte vi faktisk sette i gang tiltak. Spørsmålet som representanten tar opp, er nettopp basert på at vi har satt i gang tiltak. Etter bare ett år i regjering vedtok vi at vi skulle bevilge 150 mill. kr til en støttefylling. Den støttefyllingen har blitt bygd, vi har altså gjort konkrete ting. Nå må den få sette seg, som det også står her – den må sette seg i 18 måneder. Underveis er det mange avanserte måleinstrumenter som følger med på dette. Kystverket monitorerer det for å se om støttefyllingen gir den stabilitet som vi forventer, eller om det må ytterligere tiltak på plass. Når vi får slått fast at det er trygt å gå videre, vil vi gjøre det. Vi har altså på fire år gjort flere fysiske grep enn det vi så fra utredningene åtte år før oss. Derfor mener jeg at det blir helt feil å si at en har trenert denne viktige saken. Når det gjelder hvilke miljøtiltak som blir satt i verk i januar: Når vi har fått slått fast at støttefyllingen har hatt sin funksjon, vil vi drøfte det og komme tilbake til Stortinget for å gjøre vedtak.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Jeg synes dette blir en litt rar debatt, spesielt tatt i betraktning av at representanten Toppe fikk svar på dette også 1. september 2017. Selv leverte en ikke noe på åtte år annet enn utredninger – og jeg har fem sider med tidslinje her som ligger ute til offentlig gjennomsyn – der representanten Toppes regjering først vedtok heving av vraket, så tildekking, og så at en skulle utrede alternativene. En kan godt riste på hodet, men i februar 2007 bestemmer fiskeri- og kystministeren at vraket skal dekkes til, den 29. januar 2009 går en inn for at vraket skal heves, og så er det ytterligere utredninger. Og dét er jo trenering – når en faktisk ikke klarer å bestemme seg for noen ting. Vi har satt i gang det fysiske arbeidet for å få gjort noe med dette, for det å gjøre ingenting, det å bare utrede enda en gang fordi en ikke klarer å ta en beslutning, det er ikke godt nok. Men det er helt riktig: Vi har ennå ikke bestemt nøyaktig hva som skal skje når vi har fått Kystverket sitt «go» på at nå er dette stabilt, men vi skal sørge for at det skjer noe her i løpet av de neste fire årene.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Det det blir spurt om, er: Hva er årsaken til at regjeringen har trenert denne viktige saken? Det er det representanten spør om. Nå er plutselig spørsmålet et helt annet. Jeg pekte i mitt første svar på at vi jobber med dette. Nå skal Kystverket monitorere de tiltakene vi har satt i gang – vi har altså gjort fysiske ting – og så skal vi ta en endelig beslutning når vi ser at dette er stabilt. Men det som hadde vært interessant, er jo om Senterpartiet selv hadde et standpunkt i noen av de sakene som de utfordrer regjeringen på. Etter å ha sittet i regjering i åtte år har man altså ikke hørt Senterpartiet mene noe konkret om hva de  synes vi skulle ha gjort. Det er bare å spørre hva andre mener en skal gjøre. Og selv om vi altså har gjort mer på fire år enn det vi så at forrige regjering gjorde på åtte år, mener en at ting er trenert, at det ikke skjer noen ting. Det mener jeg er en feil beskrivelse av virkeligheten, og jeg har altså nevnt her at vi har bevilget penger, Kystverket gjør en jobb, vi avventer tilbakemelding om at alt er greit, og så skal vi gå videre.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
«I skriftlig spørsmål til statsråden forsøkte jeg å få klarhet i bakgrunnsvurderinger, prosess og mulige alternativer for Svalbard lufthavn. Svaret var ikke fyllestgjørende, så jeg vil gi statsråden ytterligere en mulighet til å svare Stortinget. Hvorfor har man endret status på Svalbard lufthavn, hvilke analyser av konsekvensene er gjort, hva viser disse analysene, og hva skal til for å opprettholde statusen som internasjonal lufthavn av økonomiske og andre ressurser?»
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Sentralt i utviklingen av Svalbard er det en reiselivssatsing som ligger i Svalbard-meldingen, som Stortinget hadde til behandling i forrige periode. Reiselivsnæringen på Svalbard har også uttrykt at flyplassen er en viktig brikke for det, og med det vedtaket som nå er gjort om å nedgradere Svalbard lufthavn, er man litt forundret på Svalbard. Jeg opplever heller ikke at man har vært involvert i den prosessen. Mine spørsmål til statsråden i den forbindelse blir da: Hvilke analyser av konsekvensene for reiselivsnæringen er gjort? På hvilken måte involverte man reiselivsnæringen på Svalbard? Og hva er vurderingen av disse konsekvensene i forhold til de uttrykte målsettingene som ligger i Svalbard-meldingen?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-10-25:
Jeg merker meg at statsråden ikke svarer på hvordan reiselivsnæringen er involvert, eller hvordan man har diskutert dette, og ei heller svarer på spørsmålet om hvilke konsekvenser dette vil ha for reiselivsnæringen. Jeg kan ikke forstå det på noen annen måte enn at man ikke har hatt samtaler eller ikke har involvert reiselivsnæringen på Svalbard i forbindelse med det vedtaket som nå er fattet. Men la meg da få lov til å spørre statsråden når det er snakk om en oppgradering av Svalbard lufthavn for å kunne tilfredsstille de kravene som finnes for å være en internasjonal lufthavn: Hvilke typer oppgraderinger og investeringer er det som er nødvendig, og hva vil kostnaden med å gjøre de nødvendige oppgraderingene og investeringene være?
Abid Raja (Venstre), 2017-10-25:
Aller først vil jeg gratulere utenriksministeren med utnevnelsen – ikke bare fordi hun er den første kvinnelige utenriksministeren i Norge, men først og fremst fordi hun er en dyktig politiker. Like fullt er det et veldig bra signal fra Norge, som viser sammenhengen mellom liv og lære for verden hva gjelder likestilling, at både statsministeren, utenriksministeren og finansministeren er kvinnelige politikere. Det er et godt og moderne signal, som Venstre støtter godt opp under. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: «Mener utenriksministeren at regjeringens beslutning om ikke å tiltre FNs forbud mot atomvåpen er forenbart med anmodningsvedtak nr. 623(26. april 2016) hvor «Stortinget ber regjeringen arbeide aktivt for en verden fri for atomvåpen [...]»?» (26. april 2016)
Abid Raja (Venstre), 2017-10-25:
Det er veldig godt å høre at regjeringen i utgangspunktet deler målet om en atomvåpenfri verden. Det er et viktig signal og en god avklaring. Hvis jeg går tilbake til den innstillingen som jeg refererte til, skriver også komiteen der at «regjeringen har meddelt Stortinget at den arbeider systematisk for å nå målet om en verden fri for kjernevåpen, og at den i tiden som kommer vil vektlegge praktiske og effektive tiltak» – nettopp for dette aktive arbeidet i formelle multilaterale nedrustningsfora innen FN. Og så har vi dette lange sitatet, hvor altså komiteen enstemmig har sagt at vi skal arbeide for en verden fri for atomvåpen. Jeg og Venstre skulle helst ønske at regjeringen hadde vært sammen med disse FN-landene – 122 – som har signert denne FN-traktaten. Når det ikke har skjedd, er mitt konkrete spørsmål til utenriksministeren: Hvordan planlegger hun å nå disse målsettingene Stortinget har?
Abid Raja (Venstre), 2017-10-25:
Jeg håper jo flere enn 50 land vil ratifisere dette. Til et annet tema, som grenser til dette emnet: Den Norske Nobelkomité har bestemt at Nobels fredspris for 2017 skal tildeles International Campaign to Abolish Nuclear Weapons, ICAN. Nobelkomiteen mener ICAN gjennom sitt arbeid har bidratt til å fylle et rettslig tomrom og i tillegg vært den ledende sivilsamfunnsaktøren i arbeidet for å få til et folkerettslig forbud mot atomvåpen. Den norske stat er et foregangsland også hva gjelder å støtte opp under sivilsamfunnsarbeid på mange ulike felt. Det har vi ganske lange tradisjoner for. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Hva tenker hun om å støtte opp under sivilsamfunnsaktører, nettopp slike som ICAN, Norske leger mot atomvåpen, Nei til Atomvåpen, osv.? Er utenriksministeren enig i at det er viktig at Norge støtter opp under slike sivilsamfunnsaktører som jobber for en verden uten atomvåpen?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-10-25:
Først må jeg få si tusen takk for gratulasjonen. Jeg gleder meg veldig til å samarbeide med representanten Raja og resten av Stortinget. Til spørsmålet: Regjeringa inntar en aktiv rolle som pådriver i dette arbeidet. Jeg tror det kan være viktig for kontekstens del at vi siterer hele vedtaket. Det heter at vi skal jobbe for «en verden fri for atomvåpen og bidra til gjennomføring av Ikkespredningsavtalens(NTP) forpliktelser, innta en aktiv rolle som pådriver for ikke-spredning og for nedrustning med sikte på en balansert, gjensidig, irreversibel og verifiserbar avskaffelse av atomvåpen». (NTP) Det er altså på dette grunnlaget regjeringa skal arbeide for et langsiktig og rettslig bindende rammeverk. Dette målet om en atomvåpenfri verden tror jeg alle deler. Det gjør selvfølgelig også regjeringa. Men det fins dessverre ingen snarveier til å oppnå det målet. Det er et tidkrevende arbeid, det er stor kompleksitet i arbeidet, og et rettslig bindende rammeverk må komme som et resultat av det. Regjeringa har vært veldig tydelig på at videre nedrustning må skje innenfor rammene av Ikkespredningsavtalen, som også vedtaket i Stortinget baserer seg på. Der er 191 stater med, inkludert kjernevåpenstatene. De har forpliktet seg til å bidra til kjernefysisk nedrustning. Det er nemlig et kjernepoeng, for å bruke et sånt begrep, at kjernevåpenstatene er med. Målet er å få en traktat for generell og full nedrustning under streng og effektiv kontroll. Ikkespredningsavtalen er selve bærebjelken. Vi jobber også aktivt særlig når det gjelder verifikasjon. Det er nå det absolutt mest konkrete nedrustningsspørsmålet som diskuteres globalt. Der har Norge en pådriverrolle. Det vi nettopp i disse dager har gjort, er å avslutte en stor verifikasjonsøvelse, som er helt unik, sammen med USA, Storbritannia og Sverige. Vi har veldig gode resultater fra øvelsen. Ikke minst er dette et veldig konkret nedrustningsarbeid, i tråd med forpliktelsene i Ikkespredningsavtalen. Dette firepartssamarbeidet ønsker vi å videreutvikle. Noe av det mest interessante med det er at norske forskere sammen med sine kollegaer fra de tre andre landene har bidratt til å utvikle teknologi og metodikk som kommer til å være avgjørende for å kontrollere framtidige nedrustningsavtaler, og at de overholdes og verifiseres. Det er viktig å understreke at vi også tar andre initiativ. Et av de tydelige norske initiativene vi nå har tatt, er å få FN til å nedsette en egen ekspertgruppe om temaet verifikasjon. Vi samarbeider tett med FN og de landene jeg nevnte, om dette. Vi er en pådriver for ikrafttredelsen av prøvestansavtalen. Vi er en pådriver for å få stanset framstilling av spaltbart materiale for våpenformål og bygge ned eksisterende lagre. Vi har også bidratt aktivt til at atomvåpenavtalen med Iran kan implementeres, og særlig var det viktig at vi ga bidrag til uttransportering av uran.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-10-25:
Det er særlig to ting som er viktige for Norge i det arbeidet vi nå gjør. Det ene er systematikken og langsiktigheten. Det er vi helt avhengig av for å oppnå resultater, og vi er avhengig av å ha kjernevåpenstatene med. Det er jo det som har kjennetegnet arbeidet med både landminer og klasevåpen særlig, at de landene som har disse våpnene, har vært med i arbeidet. Da har man også oppnådd resultater over tid. Det andre er at vi må verne om de institusjonene og mekanismene som faktisk bidrar til reell nedrustning. Ikkespredningsavtalen er en bærebjelke i det arbeidet. Det har vært viktig for oss ikke å gjøre noe som undergraver Ikkespredningsavtalen, og også å bidra til å unngå unødig polarisering. Det er dessverre noe av det man ser i debatten globalt nå, at det er en viss polarisering, og at det er en viss uenighet mellom landene om hvilke virkemidler som er de mest effektive. Foreløpig er det bare 50 stater som har signert denne traktaten. Det er kun tre som har ratifisert. Det er flere land nå som har tatt en viss betenkningstid, fordi de ser at traktaten kan bidra til å undergrave arbeidet i Ikkespredningsavtalen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-10-25:
Som representanten Raja er kjent med, har UD gjennom mange år gitt økonomisk støtte til ICAN. Det er ikke lenger funnet å kunne være i tråd med kriteriene for støtte, særlig gjennom ODA-midler. Derfor får de ikke støtte framover. Likevel fins det søknader på bordet, som vi selvfølgelig behandler i Utenriksdepartementet. Vi har alltid vært opptatt av å kunne gi god støtte til sivilsamfunnsorganisasjoner. De er viktige ikke bare i arbeidet knyttet til nedrustning, men generelt også. De er viktige pådrivere. De er viktige initiativtakere. Vi arbeider veldig nært sammen med veldig mange organisasjoner, enten det er sivilsamfunnsorganisasjoner eller andre som bidrar på områder som også er viktige for Norge, eller det gjelder menneskerettighetsarbeid, nedrustning, Leger Uten Grenser eller andre organisasjoner. Det kommer regjeringa til å fortsette med.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-10-25:
Som representanten var inne på, er det undertegnede som koordinerer regjeringens arbeid knyttet til vold og overgrep mot barn. Derfor er det også svaret på spørsmålet. Det kunne vært enkelt bare å si at jeg ikke bestrider dette, men jeg har lyst til å utdype det litt mer, for hver dag blir barn og unge i Norge utsatt for omsorgssvikt, mishandling, vold eller overgrep. Jeg er glad for at barnevoldsutvalget ba Vista Analyse om å beregne de samfunnsøkonomiske kostnader ved at barn og ungdom blir utsatt for vold. Det er ingen grunn til å tvile på Vistas konklusjoner, og funnene som kom fram der, er i tråd med annen kunnskap som vi har fra tidligere, både nasjonalt og internasjonalt. Vi vet en god del om hvilke skader som voldsutsatte barn påføres, men for lite om omfanget av barn som utsettes for grov omsorgssvikt og mishandling. Derfor har vi gitt Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress i oppdrag å gjennomføre en omfangsundersøkelse om vold og overgrep mot barn, der barn selv blir spurt. Vold og overgrep påfører barn enorme lidelser, og i de verste tilfellene mister barnet livet. Vista-rapporten understreker hvor ekstremt dyrt det er å reparere skadene etter vold og overgrep. Det viktigste vi kan gjøre, er derfor å hindre at slikt skjer. Barnevoldsutvalgets utredning viser dessverre at mange saker kunne vært fanget opp eller avverget mye tidligere. Derfor prioriterer regjeringen det forebyggende arbeidet mot vold og overgrep høyt, og i denne regjeringsperioden har det vært en betydelig satsing, på over 1 mrd. kr, til helsestasjons- og skolehelsetjeneste. Dette er tjenester som er i en unik posisjon til å kunne forebygge og avdekke vold og overgrep tidlig. Familieverntjenesten er styrket med over 128 mill. kr, og det er ved Enerhaugen familievernkontor etablert et spisskompetansemiljø innen vold i familien. I tillegg har vi tredoblet midlene til barnehusene, og i løpet av perioden skal det opprettes offeromsorgskontor i alle landets tolv politidistrikt. Jeg har også lyst til å trekke fram støtten regjeringen har gitt til Stine Sofie Senteret, et eget nasjonalt senter for mestring og livsglede for voldsutsatte barn. Et av de største svikene i tjenesten som barnevoldsutvalget avdekket, var at samtaler med barn ofte mangler. Vi utvikler nå et nasjonalt opplæringsprogram for ulike faggrupper i kommunene i samtaler med barn om vold og overgrep. Kunnskap og ferdigheter til å håndtere vold og seksuelle overgrep er blitt en del av rammeplanen for de ulike lærerutdanningene og skal nå også innarbeides i en felles rammeplan for helse- og sosialfagutdanningen. Oppfølgingen av tiltakene i opptrappingsplanen mot vold og overgrep har høy prioritet hos denne regjeringen, og jeg er glad for at vi styrker arbeidet som skjer både på justis-, helse- og kunnskapsfeltet og i mitt departement, for å sikre barn og unge som blir utsatt for vold og overgrep.