Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Mange har i denne debatten vært opptatt av arbeidet med å sikre folk økonomisk og sosial trygghet, eller sagt med andre ord: bekjempe fattigdom i Norge. Det er bra, fordi stort engasjement vil gi resultater. Jeg tilhører dem som, kanskje ikke særlig overraskende, har tro på politikernes evner til å gjøre noe med folks problemer. Alle løftene fra valgkampen og alle innleggene i denne debatten vil etter hvert føre til at konkrete forslag kommer til å bli vedtatt. Dette vil bidra til å bekjempe fattigdom i Norge. For Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at kampen for økonomisk og sosial rettferdighet, altså kampen mot fattigdom, må utkjempes på en rekke forskjellige arenaer. Arbeid til alle er det viktigste i så måte. Det er et gjennomgående trekk ved dem som i dag har økonomiske problemer, at de mangler arbeid, enten fordi de av ulike grunner ikke får seg arbeid, selv om de ønsker det, eller fordi sykdom eller skade, helt eller delvis, hindrer deltakelse i arbeidslivet. Et inkluderende arbeidsliv er det viktigste vi kan jobbe med når vi ønsker å bekjempe fattigdom. Derfor er en satsing på tiltak for yrkeshemmede, en satsing på arbeidsmarkedsetaten og tiltak for å redusere sykefravær og utstøting fra arbeidslivet eksempler på svært viktige tiltak i arbeidet med å bekjempe fattigdom. Arbeiderpartiet er opptatt av en samfunnsutvikling preget av at det offentlige skal sikre befolkningen tilgang på grunnleggende velferdsgoder. Vi er opptatt av et sterkt offentlig helsevesen, hvor alle har råd til å motta nødvendig behandling. Vi ser at vi har gått for langt i forhold til egenandeler i helsevesenet. Derfor ønsker vi å bygge ned egenandelene i helsevesenet. Vi er opptatt av gode barnehagetilbud til alle. Derfor satser vi på flere og billigere barnehager. Vi er opptatt av en god skole som er gratis for alle. Derfor satser vi på gratis leirskole i grunnskolen og gratis lærebøker i videregående skole, i denne omgang. Vi er opptatt av en sosial boligpolitikk som kan sikre alle et sted å bo, et sted de kan kalle hjem. Derfor satser vi på Husbanken. Alt dette handler om å bygge et samfunn som ikke skaper stadig nye fattige – stadig nye mennesker i økonomisk eller sosial nød. Alternativet til denne politikken er å satse på økt målretting av tiltak, skreddersøm, utvidet behovsprøving, tiltak for dem som virkelig trenger det – for de verdig trengende. Gratis lærebøker i videregående skole – til alle – vil koste 600 mill. kr. En stipendordning til de få, til de fattige, vil være mye billigere. Men samfunnskostnaden vil over tid være mye større enn de millionene som på kort sikt utgjør forskjellen på disse to ordningene. Alternativet til en politikk for de brede velferdsordningene er en politikk for økte forskjeller. Alle ser vi at det på et visst nivå vil være nødvendig med behovsprøving, med målrettede ordninger. Men grensen for målretting, skreddersøm, går ikke ved skolebøker til landets 16-åringer. Stoltenberg-regjeringens budsjettforslag er blitt kritisert for manglende tiltak for bekjempelse av fattigdom. Men det er viktig for Arbeiderpartiet å understreke at fattigdomsbekjempelse ikke bare handler om bevilgninger på Sosial- og helsedepartementets budsjettområde. Vårt budsjettforslag inneholdt en rekke satsinger i forhold til en politikk for økt sosial og økonomisk trygghet. Disse forslagene finner man på en rekke budsjettområder: arbeidsmarkedstiltakene, lavere skatt til dem som tjener lite, Husbanken, kommuneøkonomien, 1 milliard ekstra til barnehagene, gratis leirskole og, som sagt, gratis lærebøker i videregående skole – for å nevne noe. Til sammen lå det en satsing på nærmere 2,7 milliarder kr i Stoltenberg-regjeringens budsjettforslag, penger som ville bidra til økt sosial og økonomisk trygghet, til å bekjempe fattigdom. Gjennom Bondevik-regjeringens nye økonomiske anslag kan også vi bruke mer penger. De bruker vi til å forsterke tiltakene for å bekjempe fattigdom i stedet for å gi skattelette til dem som har mest fra før. Mitt hovedpoeng er å understreke at kampen mot fattigdom handler om mye mer enn de veiledende sosialhjelpssatsene. Det betyr ikke at de veiledende sosialhjelpssatsene er uviktige, men at fokuseringen ikke bare kan rettes mot disse satsene. Vi i Arbeiderpartiet vil også i løpet av 2002 fremme forslag om å øke de veiledende sosialhjelpssatsene. Særlig er vi opptatt av barnetilleggene. Vi skal imidlertid vokte oss vel for å etablere sosialhjelpssatser som gjør det ulønnsomt for folk å arbeide. Men hovedpoenget er, som sagt, å unngå at folk blir fattige og å hjelpe dem som har kommet opp i økonomiske vanskeligheter, slik at de igjen kan stå på egne bein økonomisk og sosialt. Arbeiderpartiet skal bruke mye krefter i tiden som kommer, på å arbeide med en fornyelse av vår sosialpolitikk. Alle spørsmål skal fram, og de skal diskuteres. Eksempler kan være: Hvordan skal vi unngå at mange trygdede og minstepensjonister må oppsøke sosialkontorene for å få endene til å møtes? Hvordan skal vi unngå at folk blir kasteballer mellom offentlige etater og offentlige kontorer? Hvordan skal vi hindre økt utstøting fra arbeidslivet? Hvordan skal trygdede med arbeidslyst og arbeidsevne i større grad få utnytte dette? Det finnes en rekke slike spørsmål vi nå tar tak i. Arbeiderpartiet har alltid vært et parti hvis identitet har handlet om en politikk for økonomisk og sosial trygghet. Som parti har vi hatt som mål å avskaffe fattigdommen i Norge. Vi skal gjenreise vår troverdighet på dette området.