Bent Høie (Høyre), 2014-03-20:
Jeg synes at det har vært interessant å høre på denne debatten, som nå delvis er mer en generell diskusjon om styringssystemer. Jeg vil bare understreke innledningsvis at det er denne regjeringens politikk at vi skal utarbeide den første nasjonale, operative helse- og sykehusplanen, som skal forankres i Stortinget, nettopp fordi det er vår oppfatning at det er nødvendig at Stortinget i større grad deltar i å legge mer operative planer for hvordan spesialisthelsetjenesten skal utvikle seg på et mer overordnet nivå i årene framover. Vi har òg arbeid knyttet til selve styringsmodellen. Jeg mente, og mener fortsatt, at det var riktig, i en situasjon der jeg har gått fra rollen som leder av Stortingets helse- og omsorgskomité og har fulgt den prosessen fra den posisjonen, til nå å være den statsråden som har ansvaret for sektoren – samtidig som en nå behandler en sak som omhandler en periode hvor jeg ikke hadde ansvaret – nettopp å påpeke at når det gjelder det å ha en gevinstrealisering knyttet til denne prosessen, som er sterkere enn det en har fått til, så ville det etter min oppfatning ha utfordret det som var Stortingets ikke uklare, men etter min oppfatning veldig klare beskjed til tidligere regjering, nemlig at denne omstillingsprosessen ikke måtte gjennomføres med et tempo og med resultatkrav som gikk ut over pasientsikkerhet, kvalitet og forholdet til de ansatte. Det betyr at en del av den kritikken som framføres i Riksrevisjonens rapport, etter min oppfatning rett og slett er basert på at ikke forrige regjering presset gjennom tydeligere resultatkrav i denne prosessen. Det var egentlig en veldig klar oppfølging av det som Stortinget mente, inkludert meg selv som opposisjonspolitiker. Jeg mener det er riktig å påpeke det, og jeg er litt overrasket over at representanten Lundteigen oppfatter det på den måten som han gjør. Når det gjelder styringssystemer, mener jeg at det er behov for å gjøre endringer i styringssystemene, men det er allikevel helt riktig at ledelse – uansett – er det viktigste, helt uavhengig av system. En ledelse handler jo òg om at overordnet nivå gir den ledelsen som har det operative ansvaret, tilstrekkelig armslag til faktisk å ta et lederansvar. Derfor mener jeg veldig tydelig at det er riktig at mye av det arbeidet som nå pågår, både når det gjelder evaluering av prosessen og planleggingen av hvordan Oslo universitetssykehus skal utvikle seg videre, òg ut fra et ledelsesperspektiv, at det først og fremst er forankret i den ledelsen og i den organisasjonen som skal benytte seg av det. Derfor er jeg uenig i Senterpartiets standpunkt om at en nå skal løfte den prosessen ut av ledelsen ved Oslo universitetssykehus og forankre den prosessen i Stortinget istedenfor. Det vil innebære nettopp å undergrave muligheten til å lede en så stor og kompleks organisasjon. Det er mye bra i Riksrevisjonens rapport som det er nødvendig å jobbe videre med og gripe fatt i, men det er òg nødvendig å påpeke de områdene der en mener at det er en nyanse som ikke er kommet godt nok fram. En del av bakgrunnen for etableringen av Oslo universitetssykehus var at det gikk en grense tvers gjennom hovedstaden og mellom disse sykehusene. Det betød at en ikke klarte, innenfor den forrige styringsmodellen, der denne grensen eksisterte, f.eks. å etablere en samlet kapasitetsplan for hovedstadsområdet, lage funksjonelle IKT-systemer, pasientadministrative systemer, som gjør at informasjonen følger pasienten uavhengig av om en behandles på det ene eller det andre stedet. Oslo universitetssykehus opererer i dag på 40 ulike lokasjoner. Dette er et arbeid som en nå har kommet svært langt med. Styret skal til sommeren behandle en sak om svar på kapasitetsutfordringen. Det pasientadministrative systemet for Oslo universitetssykehus er i en implementeringsfase, og det hadde ikke vært mulig å oppnå noe av dette hvis sykehusene i Oslo hadde tilhørt ulike organisasjoner. Derfor må en heller ikke bare tegne et svart bilde av den situasjonen som en er i. Ved Oslo universitetssykehus har vi noen av våre aller fremste forskningsmiljøer. Innen kreftforskningen har OUS forskningsmiljøer som vises langt utover landets grenser. En har samlet viktige funksjoner og har mulighet til å se ting som en helhet. Derfor har det vært bred politisk enighet om at dette var riktig, og jeg oppfatter etter debatten i dag at det fortsatt er bred politisk enighet om at det er riktig at virksomhetene til spesialisthelsetjenesten i hovedstadsområdet er organisert under én ledelse, én organisasjon, som heter Oslo universitetssykehus.