trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-15:
To sentrale elementer i barnehageforliket var å innføre maksimalpris på foreldrebetalingen og en plikt til økonomisk likebehandling av private og kommunale barnehager. Forliket forutsatte en totrinns innføring av maksimalprisen på foreldrebetaling i barnehage. Fra samme dag som maksimalprisen ble innført, fikk kommunene et lovpålagt finansieringsansvar for de private barnehagene. I barnehageforliket ble det videre vedtatt innføring av en lovfestet plikt for kommunene til å sørge for et tilstrekkelig antall barnehageplasser i kommunen. Det har vært en storstilt utbygging, det har vært et storstilt samarbeid med private barnehager og kommunen – og dette har for meg fungert meget, meget bra. En plikt for kommunene til å legge til rette for en samordnet opptaksprosess har jeg også inntrykk av har fungert godt rundt omkring i kommunene og gitt søkerne og foreldrene en god service. Forskrift om likebehandling av godkjente barnehager når det gjelder offentlige tilskudd, gir kommunene, som jeg sa, en plikt til å dekke kostnader som ikke dekkes av andre offentlige tilskudd og foreldrebetaling. Men likeverdig behandling av private og kommunale barnehager har det ennå ikke helt blitt – man har ikke helt fått det til. En likebehandling av 80 pst. er ikke bra nok. Det betyr at man bør jobbe for å nærme seg 100 pst. Det kan gjøres på flere måter, og det synes jeg statsråden skal si noe om i dag, og i hvert fall signalisere. Man kan effektivisere de kommunale barnehagene. Man kan gi de private mer penger og love midler på den måten, og ut fra det få til en likebehandling. Likebehandlingen var det viktige prinsippet da forliket ble inngått i Stortinget. Det de private opplever som store utfordringer – og som de også trenger hjelp til om det skal være likebehandling – er dette med merverdiavgift og kompensasjon, dette med hvordan tilskuddet og etterbetalinger fra kommunen kommer, driftstilskuddet, lover, regler og forskrifter. Det er altså fortsatt mange store utfordringer for de private barnehagene. De mangler fortsatt en likeverdig behandling. Regjeringens fremste mål må være og bør være å arbeide for rammevilkårene som skal gi trygge barnehager til beste for barnet, foresatte og ansatte. Det var de private barnehagene som reddet Regjeringen med hensyn til å oppnå det store målet som Stortinget hadde. Det er de private barnehagene som har gjort det mulig å gjennomføre barnehageforliket. Opptil 50 pst. av barnehagene i Norge er private, og dette fungerer meget, meget bra. Det er et godt samarbeid mellom de private og kommunene rundt omkring i hele landet. Ja, etter min mening har det private og kommunale offentlige samarbeidet vært en suksess. Men nå må vi også få til en 100 pst. likebehandling av disse aktørene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Det gleder meg at representanten Gunn Karin Gjul tok opp utfordringer knyttet til nettet i forskjellige sammenhenger, deriblant Norsk Tipping. Det er helt riktig, tror jeg også, at vi står overfor betydelige utfordringer når det gjelder Norsk Tipping. I dag er det slik at vi ser at det vokser frem internasjonalt baserte spill, hvor det er milliarder på milliarder av kroner, dessverre, som sluses ut av landet, og som ikke kommer norske formål til gode, slik representanten Gjul så fint pekte på, og som jeg også er helt enig i. Mitt spørsmål til representanten Gjul er: Synes hun og Arbeiderpartiet at det hadde vært en god idé om vi utfordret Norsk Tipping til å utvide sin meny av spill, slik at vi kan kanalisere mer av de pengene inn til norske formål, eller skal vi fortsette å ha så stramme rammer for Norsk Tipping at disse pengene går ut av landet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Høyres syn er at det er viktig å rekruttere beslutningstakerne i kulturlivet bredest mulig. Det er veldig forskjellige typer institusjoner vi snakker om. Det er stor forskjell på f.eks. en festival og på Nationaltheatret eller Nasjonalmuseet. Det betyr at det ikke er noe enhetlig svar på hvordan man skal gjøre dette. Jeg tror vi bør ta en gjennomgang av alle disse institusjonene. Så bør vi se om det finnes fagmiljøer, om det finnes noen typer eiere – norske teatre har jo eiere. Nationaltheatret hadde vel også det for ikke så veldig lenge siden – altså forskjellige miljøer som vil være relevante når det gjelder å delta i en slik diskusjon. Når det gjelder regionale politikere, er jeg ikke så sikker på om akkurat det er nedslagsfeltet vi ville hatt øverst på prioriteringslisten, men jeg er helt enig i at regionale politikere antakelig ville hatt god innsikt i fagmiljøene lokalt, og det er viktig å løfte frem gode personer lokalt. For f.eks. festivalene tror jeg det ville vært et ganske brukbart alternativ.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Det statlige eierskapet og det offentlige eierskapet til de største kulturinstitusjonene våre er jo helt opplagt. Det har Høyre støttet i alle år. Når det gjelder bildet av kinoene, kjenner jeg det ikke helt igjen. Det er ikke veldig mange private kinoer i Norge. Jeg tror kanskje vi har tre stykker. Jeg tror ikke det er noe stort alternativ. Inntjeningen på norske kinoer er ganske dårlig, så det er ikke noen alternativ driftsform for kinoer i Norge, rett og slett fordi jeg ikke tror vi finner investorer som vil gå inn i det. Det er neppe noe alternativ. Men privat eierskap er også viktig i forhold til det å skape mangfold, for i det private eierskapet, der hvor det er mulig å få det til, er det klart at man vil finne andre typer beslutningstakere. Man vil bygge seg inn i andre typer nettverk enn det man nødvendigvis gjør med det statlige eierskapet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Jeg tar opp de forslag som Høyre er medforslagsstiller til.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Jeg vil gjerne komme SVs representant til unnsetning når det gjelder likestilling. De siste dagene har det jo vært mye debatt om kvinnelige skuespilleres posisjon. Skuespillerforbundets leder, Agnete Haaland, har bl.a. påpekt store skjevheter når det gjelder kvinnelige skuespilleres muligheter, dels hvor mange roller de får. Særlig dreier dette seg om eldre kvinnelige skuespillere – kort sagt deres posisjon. Det har vært ganske etterspurt fra kunstnerorganisasjonene hvordan man kan gjøre noe med dette. Representanten var også inne på dette med offentlig finansiering. Offentlig finansiering gir jo noen muligheter. Når det gjelder film, f.eks., har Regjeringen sagt noe om likestilling når det gjelder dem som står bak kameraet. Mitt spørsmål er: Mener representanten at offentlig finansiering kanskje kunne gitt et utgangspunkt for å få gjort noe med kvinnelige skuespilleres posisjon også?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Hvis man ser på Kulturløftet og Kulturløftets historie, vil man vel – hvis man skal være helt ærlig – se at det egentlig er SVs kulturpolitikk som er videreført i særlig grad. Hvis det er noen som skulle kunne pynte seg med Kulturløftet, er det egentlig SV. Hvor Senterpartiet er blitt av i Kulturløftet, er litt vanskelig å se. Senterpartiet har, slik jeg oppfatter det, blitt mer og mer usynlig gjennom de fire–fem årene som nå har gått, og det er vanskelig å se hva som egentlig er Senterpartiets kulturpolitiske mål, eller hva som er Senterpartiets kulturpolitiske ambisjoner. Jeg vil gjerne spørre representanten Nilsson Ramsøy: Hva er Senterpartiets hovedsaker? Da tenker jeg helt konkret. For eksempel: Hvilke tre hovedsaker innenfor kulturområdet ønsker Senterpartiet å løfte frem i den perioden som vi nå går inn i?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Medieområdet er berørt, eller vi kan nesten si rammet, av en kolossalt sterk teknologisk utvikling som raser av sted og gir oss nye plattformer for formidling og nye brukervaner – rett og slett nye måter å tjene penger på innenfor medieområdet. Det å henge med i timen har også tidligere vært en utfordring politisk. Regjeringen har nedsatt i alle fall et par utvalg som skal se nærmere på utformingen av en ny mediepolitikk, men har gitt meget romslige frister for å levere. Det viktigste utvalget, som skal ledes av Yngve Slettholm, skal levere sin innstilling 1. januar 2011. I forhold til den utrolig hurtige utviklingen vi står oppe i, mener jeg oppriktig talt at dette er altfor sent. Deler statsråden det synspunktet, og tenker hun å gjøre noe med det?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Statsråden bringer meg veldig beleilig over i det andre spørsmålet, nemlig at alt henger sammen med alt. Dette mediestøtteutvalget er jo, slik jeg skjønner det ut fra utvalgets mandat, begrenset til å skulle se på det økonomiske virkemiddelapparatet. Det definerer NRK eksplisitt ut av sitt arbeid, og avgrenser altså – så vidt jeg kan skjønne det – mot regulatoriske spørsmål. Mener virkelig statsråden at vi kan ha en mediepolitikk i fremtiden som utelukkende er basert på økonomiske virkemidler? Vi står oppe i store utfordringer knyttet til lovgivning, knyttet til konsesjonsordninger, knyttet til aksess på nett – her er det masse som kommer til å være regulert gjennom lovgivning og forskrifter. I tillegg kommer altså NRK, som jo blir en konkurransefaktor og en økonomisk realitet, inn i medieområdet. Hva vil statsråden gjøre for å lappe på de mangler mediestøtteutvalget har i sitt mandat? Vil hun sørge for at disse andre tingene også blir tatt med når en ny politikk skal utformes?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
La meg innledningsvis si at Høyre vil stemme for Venstres fremsatte forslag nr. 32–36. Så hadde vi en interessant opptakt, i replikkordskiftet mellom representanten Knutson Barstad og meg, i forhold til likestilling. Jeg har lyst til å utfordre representanten Knutson Barstad på en videreføring av det hun var inne på, nemlig spørsmålet om kvotering og f.eks. kvinnelige skuespilleres muligheter. Så har vi igjen vært vitne til mange superlativer om Kulturløftet og panegyriske beskrivelser av den politikk som har vært ført fra Regjeringens side. Jeg føler det litt påkalt å ta en liten historieskrivning. Opptakten til den kulturpolitikken vi fører i dag, var Valgerd Svarstad Hauglands kulturmelding, som staket ut en ambisiøs kulturpolitikk for hele bredden i kulturfeltet. I debatten om meldingen var det litt diskusjon mellom opposisjonen den gang – altså nå regjeringspartiene – og Bondevik-regjeringens posisjonspartier om hvorvidt dette dreide seg om 800 mill. kr i økning i datidens kroner, eller litt over 1 milliard kr, som da ville være det som var nødvendig for å nå 1 pst., som var det dagens regjeringspartier hadde som regning. Bortsett fra det var det ikke noen stor strid. I opptakten til stortingsvalget som da fulgte, så vi Kulturløftet, som i post for post er basert på et dokument fra musikkorganisasjonene som kalles Samstemt, pluss en del andre ting. Der kom Kulturløftet inn, som i all hovedsak bygger på de satsingene som det var enighet om, som Svarstad Haugland staket ut. Frem til det tidspunktet var det bare SV i denne sal som hadde et kulturbudsjett som var vesentlig forskjellig fra de andre, det lå vesentlig høyere. Og de kulturbudsjettene vi har sett etter dette, ligner faktisk mest på SVs utgangspunkt. Arbeiderpartiet hadde ikke tilnærmelsesvis den type bevilgninger under Bondevik-regjeringen. Det er greit at man har økt, men dette er altså noe det har vært bred konsensus om i Stortinget, som baserer seg på en stortingsmelding fra Bondevik-regjeringen, og som det ikke er grunnlag for å monopolisere til dagens regjeringspartier – slik absolutt hvert eneste innlegg har som målsetting å forsøke å etterlate inntrykk av.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
La meg først si at Høyre også går inn for Fremskrittspartiets forslag, nr. 37, om Folkemuseet. Når det gjelder utfordringen fra representanten Korsberg om spillpolitikken, er Høyres spillpolitikk motivert av ønsket om at mest mulig av pengene skal gå til norske formål, til norske aktører. Det løpet som Fremskrittspartiet fører i spillpolitikken, vil på grunn av EØS-reglene lede til at vi får internasjonale aktører inn i det norske spillmarkedet, og det vil bringe mindre penger til norske formål. Det er Høyre imot. Angående tema som har vært oppe når det gjelder åndsverkloven, har jeg bare lyst til å kort kommentere at det ikke er åndsverksloven som er hovedproblemet, selv om den bør revideres. Hovedproblemet er at Regjeringen ikke gjør noe særlig for å håndheve den. Det er en oppgave for Justisdepartementet. Høyre foreslår under Justisdepartementet en økning til Økokrims virksomhet for at de skal gjøre nettopp dette.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Jeg husker ikke om det var statsråd Halvorsen eller statsråd Lysbakken som mente at Høyre gjorde spørsmålet om skreddersøm eller brede løsninger til et ideologisk spørsmål, og så var man liksom kritisk til det. Selvfølgelig er det et ideologisk spørsmål, og det er også viktig å løfte det frem som sådan, ikke minst i lys av at vi nå har hatt en regjering som har håndtert fattigdomsproblematikken og mange sosiale ordninger nettopp ut fra – jeg vil si – et nokså bastant ideologisk synspunkt. En debatt som vi f.eks. har skånet barne-, likestillings- og inkluderingsministeren for i dag, gjelder spørsmålet om private eller offentlige løsninger innenfor barnevernet. Det har vært viktigere for Regjeringen å være opptatt av hvem som ikke skulle få lov til å tilby gode løsninger for de aller svakeste i dette samfunnet, nemlig de av barnevernsbarna som har vært i private institusjoner. Dette har vært viktigere for dem enn faktisk å finne løsninger til et fåtall barn som er av de aller mest utsatte i vårt samfunn. Det er ideologi på sitt mest renskårne. Det er også slik at Høyre har ikke på noe punkt tatt utgangspunkt i beskrivelsen til statsråd Halvorsen, altså at den enslige moren ikke skulle få noen av de godene som man i dag får. Jeg mener det er å bortforklare et problem. Problemet er at de store, brede løsningene stikker av gårde med så enorme beløp at selv med den utrolig gode økonomien som vårt land har, sliter vi når vi skal finne noen fåtalls millioner til skreddersømmen. Det er et meget stort tankekors. Jeg må si at hvis man gjør de brede løsningene til ideologi – som jeg opplever at posisjonen gjør – ja, da er vi virkelig klare for firefemtedelssamfunnet. Da er vi virkelig klare for å ofre dem som trenger gode løsninger mest, til fordel for den store bredde av middelklassevelgere som Regjeringen later til å ønske å tekkes, og som man bruker store deler av statsbudsjettet for å imøtekomme, enten de har behov for det eller ikke. Dette kan ikke være et enten–eller, dette må være et både–og, men balansepunktet ligger ikke der det skal. Balansepunktet i dag handler om at vi bruker mye penger på mange som ikke trenger det, mens vi har en relativt liten gruppe som faller igjennom, og som faktisk kunne trengt ikke bare litt mer hjelp, men vesentlig mer hjelp.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Vel er det slik at statsråder kan ta ordet så mange ganger de vil, men vi er mange som interesserer oss for dette!(Munterhet i salen) Dette er viktig. Så vi kan holde det gående en stund i alle fall. (Munterhet i salen) Saken er følgende – til statsråd Halvorsen: Høyre har faktisk en fattigdomssatsing på 500 mill. kr mer enn Regjeringen. Ellers er det vel ikke slik at vi akkurat vet hva vi bruker den ene kronen til i forhold til hva vi bruker den andre kronen til. Nå var det egentlig til statsråd Lysbakken jeg gjerne ville komme med noen kommentarer. Han ønsket seg en debatt om de private anbyderne i barnevernet. Regjeringspartiene og Høyre kan krangle så vi blir grønne i fjeset om hvorvidt vi skal ha private kommersielle aktører eller ikke. Det kan vi drive på med lenge. Jeg synes det er litt urimelig at de som skal lide for dette, er de barna som faktisk ikke får plass og står i kø. Slik er det. Hvis det er slik at regjeringspartiene absolutt vil fase ut de private aktørene, så gjør da det, men sørg for at det står et offentlig tilbud der i stedet, så det ikke går ut over noen. Det har ikke Regjeringen sørget for i de årene dette har vært et tema. Tvert imot har man hatt store problemer med å organisere en hel etat og bruke midlene på en brukbar måte. Man har bygd ut et system som man kaller Multifunk, og det ligger ganske langt frem å si at det er et system som med hensyn til kapasitet eller metode imøtekommer det behovet som kuttene i forhold til de private aktørene representerer. Så til dette med utbytte. Ærlig talt! Staten er den eneste innkjøperen av denne tjenesten. Staten sitter på en enorm kompetanse. Den sitter med en svær etat. Og så skulle ikke staten greie å inngå avtaler som gjør at man holder orden på hvor mye man bruker i de private institusjonene? Dette er ikke akkurat et område som noen har blitt rike på. Dette er et område der man har mange private aktører – ofte med bakgrunn i de offentlige institusjonene. De har en metode, og de har et ønske om å gjøre noe for disse barna. De stoppes fordi man ikke ønsker denne typen institusjoner. Det er et minstekrav til profesjonalitet hos det statlige barnevernet som innkjøper at man må kunne greie å håndtere dette. Man har fullt innsyn i alle investeringer og fullt innsyn i alle regnskaper. Da er det tøv å snakke om at man ikke greier å styre, at dette er penger som går rett i bukselomma på spekulanter.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-15:
Regjeringspartiene brukte begrepet «fase ut» om de private aktørene, i hvert fall i to–tre år, inntil man fant sammen med Kristelig Folkeparti og ble enige om at de såkalt ideelle aktørene skulle man kanskje finne en plass til. Man har lagt opp til et system der man altså systematisk prioriterer de private aktørene lavest. Når de i det hele tatt er med, er det fordi det offentlige systemet og systemet med de ideelle aktørene ikke har kapasitet nok. Det er det dette dreier seg om. Det dreier seg ikke om at det står et ubrukt offentlig tilbud der og venter, det dreier seg om at det offentlige ikke er tilstrekkelig for å greie å løse de problemene man står overfor.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Representanten Gjul, komiteens leder, refererer til en enighet mellom frivilligheten og den forrige kulturministeren om kompensasjonsordningen, en ordning der frivilligheten får tilbakebetalt penger de har betalt inn i merverdiavgift, og som omtales som den største satsingen på frivillighet noensinne. Spørsmålet blir da: Når representanten Gjul sier at frivilligheten er strålende «fornøyd med denne ordningen», refererer komiteens leder da til den umiddelbare responsen første gangen forslaget var lansert i sommer, eller refererer hun til de faktiske tilbakemeldingene som komiteen har fått i komiteens høringer, og etter at budsjettet var lagt fram av frivilligheten selv?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
I Fremskrittspartiets merknader i budsjettinnstillingen er man prisverdig klar og tydelig, får man si. De sier at de ikke ønsker et sterkt subsidiert kulturliv, og at det er folks valg som skal sikre bredden. Men innenfor idretten er det vel kjent at vi får ingen topp uten bredde, og at toppen igjen inspirerer breddeaktiviteten. Mitt enkle spørsmål til representanten Thomsen er: Anerkjenner ikke Fremskrittspartiet at vi har akkurat de samme mekanismene innenfor resten av kulturlivet?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Det gleder meg å høre SV-representantens varme innlegg for sosial fordeling av plassene i kulturskolen og ikke minst engasjementet for dem som har problemer med å betale egenandel. Ikke minst gleder det meg fordi vi gjennom flere år har sett at SV i regjering har ført en politikk der de store pengene stort sett har gått til brede ordninger til middelklassen, og der man i liten grad har vært villig til å målrette ordningene mot dem som trenger dem aller mest. Vi skal senere i dag diskutere et forslag om inntektsgraderte satser i barnehager, men i det budsjettet vi nå har til behandling, har faktisk Kristelig Folkeparti lagt inn et forslag om 10 mill. kr som en tilskuddsordning til gratis plasser i kulturskolen. Så spørsmålet blir da: Hvorfor vil ikke SV være med på å støtte dette forslaget – hvis politikken skal være i tråd med det innlegget som representanten nettopp holdt?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Det er igjen hyggelig å si at jeg fortsatt er veldig enig i mye av det som Senterpartiet snakker om, selv om vi heller ikke i denne perioden ser ut til å kunne kjøre i tospann og gjennomføre mye av sentrumspolitikken sammen. Ikke minst gleder det meg å høre at representanten fra Senterpartiet ser på de frivillige organisasjonene og idretten som limet i lokalsamfunnene. Men det at man er limet i lokalsamfunnene, trenger ikke å bety at man skal være klistret til staten. Derfor ønsker jeg å utfordre representanten fra Senterpartiet på for det første den utviklingen vi har sett de siste årene gjennom at støtten til organisasjonene mer og mer styres gjennom prosjektstøtte, som gjør at man styrer aktiviteten i organisasjonene, og dernest en momskompensasjonsordning som gjør at man trekker inn pengene for så å dele dem ut igjen fra statens hånd, som innebærer mer sentralstyring over frivilligheten. Er Senterpartiet bekvem med det?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Med det budsjettet vi drøfter i dag, og de forslagene Kristelig Folkeparti har lagt inn, er jeg ikke bekymret for Kristelig Folkepartis troverdighet. Men jeg erkjenner at frivilligheten slett ikke er så fornøyd med dette budsjettet som det har vært gitt inntrykk av fra regjeringspartiene tidligere i debatten. Vi har møtt dem på høring, vi har fått telefoner, vi har fått e-post, og vi har fått klare tilbakemeldinger fra frivilligheten om at ordningen ikke er god nok. Det er mange spørsmål knyttet til innretningen på ordningen – at den er for byråkratisk, at det er mange organisasjoner som ikke får det de mener de burde ha fått for at det skal være kompensasjon. Når vi har foreslått 50 mill. kr, er det rett og slett fordi det er det frivilligheten har sagt at de mangler for at ordningen skal være tilfredsstillende. Så det henger godt sammen, og de 50 mill. kr vil bety en langt lettere situasjon for en del av de organisasjonene som er hardest rammet.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Jeg synes signalene fra statsråden knyttet til Kulturrådets forhåpentligvis mer selvstendige rolle framover er veldig spennende. Jeg siterer i den forbindelse kulturkommentator Knut Olav Åmås fra Aftenposten i mai i år: «Giskes grep om Norsk kulturråd er et svar på spørsmål ingen har stilt, en løsning på problemer ingen har hatt.» Jeg ser fram til kulturministerens oppfølging av sine signaler på det området. Ellers gjør jo kulturministeren igjen det som Regjeringen har for vane, nemlig å bruke som referanse for sine budsjetter det regjeringen gjorde for to stortingsperioder siden – den da sittende regjering. Man kunne for den del ha sammenlignet med Stoltenberg I eller Jagland. Uansett ville man se at enhver regjerings handlingsrom faktisk øker år for år, og at det ikke så lett kan sammenlignes. Så mitt spørsmål er: Anerkjenner kulturministeren at innstillingen viser at det er seks partier i salen som støtter opp om løft av kulturbudsjettet år for år, og har gjort det over flere år, og ønsker kulturministeren å bygge bro mellom de alliansene som styrker kulturpolitikken?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Jeg tar ordet for det første for å orientere om at Kristelig Folkeparti vil stemme for forslag nr. 37, som er omdelt, fra Fremskrittspartiet vedrørende Folkemuseet. Vi vil også stemme for alle omdelte forslag fra Venstre, med unntak av forslag nr. 34, der Kristelig Folkeparti vil stemme mot. Ellers er det interessant å høre på debatten, som startet litt ideologisk fra begynnelsen av, men når Arbeiderpartiets representanter får ordet for i fri dressur å snakke om sitt kulturengasjement, så kommer man veldig fort fram til hvordan kulturen skal oppfylle politiske sektormål på andre sektorer – istedenfor å være et mål i seg selv. Det var for øvrig statsrådens svarreplikk nettopp som fikk meg til å ha et nytt innlegg, for Regjeringen har valgt på nesten samtlige områder å bruke Bondevik II-regjeringen – altså gått to stortingsperioder tilbake, til den daværende sittende regjering – som referanse for hva som er god politikk. Det er flere ting å si om det. Det ene er at dette må ha vært en usedvanlig sterk regjering, siden den tjener som referanse for hva som er god politikk flere stortingsperioder etterpå. Det andre er det opplagte at når det faktisk er en årlig vekst i statsbudsjettet, er det ingen logikk i å sammenligne – krone for krone – bevilgninger fra flere stortingsperioder tilbake. Men det Regjeringen skal ha ros for, er at man faktisk har økt kulturbudsjettet mer enn det statsbudsjettet for øvrig har økt, og det slutter vi så gjerne opp om og gir Regjeringen kreditt for. Det leder meg til mitt neste poeng. Når statsråden sier at dette er noe Kristelig Folkeparti gjerne vil si at de har vært med på, er det igjen en uttalelse fra Regjeringen som gjør at man kan stille spørsmål ved respekten for Stortinget og ved realiteten i Stortingets budsjettbehandling. Det har tidligere vært sagt fra et av regjeringspartienes medlemmer – i forbindelse med finansinnstillingen – at denne saken har reelt vært til behandling i Regjeringen og bare formelt i Stortinget. Den samme følelsen kan man få når man hører på kulturministeren, som sier at Kristelig Folkeparti «gjerne vil være med» på det. Men det er faktisk Stortinget som bevilger pengene over statsbudsjettet, og Kulturdepartementet kan ikke gi bort en eneste krone uten fullmakt fra denne sal, heller ikke i kulturpolitikken. Her ligger makten, og de bevilgningene som hver enkelt partigruppe støtter i denne sal, er det som er statsbudsjettet og de ulike partienes prioriteringer.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Når kulturministeren gjør et stort poeng av å gå tilbake til 2004–2005 og behandlingen av stortingsmeldingen om kulturpolitikken for å kunne begrunne det tydelige skillet mellom de rød-grønne og Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti i kulturpolitikken, overser hun igjen det faktum at alle de kronene som er blitt bevilget på kulturpolitikkområdet de siste årene, er blitt bevilget ved at et flertall i denne sal har stemt for det. Det er grunnlaget for det løftet som kulturpolitikken har fått. La meg også bemerke at hvis Kristelig Folkepartis forslag i finansinnstillingen hadde blitt vedtatt, hadde kulturrammen vært 50 mill. kr høyere enn det den nå faktisk blir, bare så det er sagt. Det viktigste med dette er at kulturlivet hadde vært tjent med at kulturministeren hadde bygget opp rundt de alliansene som er med på dette løftet, og ikke forsøkt unødig å splitte dem.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Representanten Gjul har jo et prisverdig engasjement for likestilling. Nå er det sånn at denne regjeringen i de siste fire årene har hatt mer penger tilgjengelig enn noen annen regjering. Derfor har vi i Kristelig Folkeparti prøvd å forstå, og grublet ganske mye på, hvorfor man ikke har lagt på plass den viktige biten med selvstendig opptjeningsrett for fedre nettopp i denne perioden hvor man har hatt sjansen. Man har tatt et lite, positivt skritt i dette budsjettet – det skal sies – men det er fremdeles veldig langt igjen. Man har ikke benyttet sjansen med de midlene man har hatt til gode. Som det har vært referert til tidligere, kom familiekomiteens leder på banen 3. desember og ønsket å åpne for kunstig assistert befruktning for enslige, fordi det åpenbart ikke var så viktig med disse fedrene likevel. Og nå sier representanten at menn ikke kan få barn. Jeg har for øvrig i mange år gått rundt og sagt at jeg har barn, så jeg må nesten spørre representanten Gjul: Er det denne nye erkjennelsen av at menn ikke kan få barn, og den motstanden, som er basisen for at man ikke har kommet lenger med selvstendig opptjeningsrett for fedre?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
I innstillingen sier Fremskrittspartiet følgende knyttet til bevilgningene til tiltak for lesbiske og homofile: «Disse medlemmer foreslår betydelige reduksjoner innenfor denne posten. Disse medlemmer mener at det ikke er en offentlig oppgave verken å drive med likestillingsarbeid eller tiltak for særinteressegrupper slik som lesbiske og homofile. Disse medlemmer mener det er feil å opprette selektive tiltak for friske og arbeidsføre voksne mennesker kun på basis av deres seksuelle legning.» Det er vel kjent at homofile og lesbiske er overrepresentert når det gjelder psykiske lidelser, selvmordsforsøk, rusbruk og ikke minst som mobbeoffer i skolen. Jeg vil spørre Fremskrittspartiet, som er et lov og orden-parti som ellers er opptatt av disiplin og holdninger på så mange områder: Hva slags rolle skal politikerne og staten egentlig ha i forhold til å bekjempe diskriminering i samfunnet, spesielt overfor homofile og lesbiske?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Vi hører igjen nye eksempler på at de rød-grønne fortsatt bruker den regjeringen vi hadde for to stortingsperioder siden – Bondevik II-regjeringen – som referanse for hva som er god politikk. Det understreker som sagt at det må ha vært en veldig sterk og god regjering. Jeg har lyst til å referere fra innstillingens første side, hovedprioriteringene fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. I første avsnitt sier disse partiene følgende: «De velferdsordningene vi har skal gjenspeile de behov og de liv familiene lever. Flertallet viser til at dagens familiepolitikk er i takt med tiden, og at de velferdsordningene vi har er de som barnefamiliene etterspør.» Spørsmålet til SV gir seg jo selv: Er dette den endelige bekreftelsen på at kontantstøtten overlever enda fire år med SV i regjering?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Jeg takker for innlegget fra Senterpartiet, som jeg igjen synes inneholdt mye spennende. Men jeg imøteser Regjeringens gjennomgang og endelige definisjon av hva det vil si å være hjemme med barna sine. Når man skal trekke opp de grensene, vil man få en stor jobb. Men barnevernet har store utfordringer og store mangler i alle ledd. Det betyr at de barna som trenger vår omsorg og hjelp aller mest, klarer vi ikke å møte med de nødvendige tiltakene. Det er mangel på fosterhjem, mangel på tilsynsførere, mangel på ettervern osv. Spørsmålene til representanten Ramsøy blir derfor: Er Senterpartiet tilfreds med den innsatsen Regjeringen har gjort de siste fire årene for barnevernet? Vil Senterpartiet kjempe innad i regjering for at regjeringspartiene skal støtte opp om Kristelig Folkepartis forslag om full barnevernsdekning – med en klar tidsfrist og en opptrappingsplan for å få full dekning i barnevernet?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Jeg foreslår at representanten Stokkan-Grande sender det spørsmålet videre til representanten Hofstad Helleland, som er riktig adresse. Representanten Hofstad Helleland får svare for sine formuleringer, så får jeg svare for mine. Men vi står sammen om merknaden fordi jeg tror det er en omforent erkjennelse – ganske bredt – av at den raske utbyggingen vi har hatt av barnehagene for å nå målet om full barnehagedekning, har gått ut over kvaliteten. Det betyr ikke, etter min oppfatning, at det har gått for raskt, for vi har vært sammen om å drive fram disse målene – vi har i fellesskap ønsket å nå dem enda raskere. Jeg vil heller si det sånn at vi har nok hatt for lite øye på kvaliteten – og da vil jeg også rette en kritikk mot Regjeringen – og stilt krav til hva slags tilbud kommunene faktisk kunne ha bygd opp i denne perioden for å nå målet om full dekning samtidig som vi hadde sikret kvaliteten.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Det har flere ganger i dag blitt referert til barnehagereformen, som har gitt oss, i hvert fall langt på vei, full barnehagedekning og makspris. Jeg skal ikke gjenta overfor statsråden alle utfordringene og hullene vi har i nesten samtlige ledd i barnevernet – det bør statsråden være godt kjent med – men spørsmålet er, i lys av de løftene vi nå har gjennomført de siste årene: Er statsråden enig i at det nå er barnevernets tur til et felles nasjonalt politisk løft? Og hvilke planer har statsråden utover dialogen med kommunene og utover de prosessene vi allerede er kjent med – som ikke er i nærheten av å gjennomføre det løftet – for å oppfylle målet om full barnevernsdekning?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Debatten viser kjente ideologiske skillelinjer i familiepolitikken. Debatten viser også at det er bred enighet om en del viktige linjer i familiepolitikken. I den forbindelse vil jeg få uttrykke et lite ønske i disse tider: Kanskje kunne statsråden få tid til å skrive julekort også til opposisjonen i løpet av budsjettdebatten. Ellers er det interessant å merke seg hvor vanskelig det er blitt å bekjempe fattigdom, også knyttet til inntektsgraderte satser i barnehager, etter at man kom i regjering. Spørsmålet gjelder Soria Moria-punktet om å fjerne kontantstøtten for toåringene. Hvis vi regner på det statlige driftstilskuddet, pluss investeringstilskudd, vil det koste mellom 2 og 3 – opp mot 3 milliarder kr å bygge barnehageplasser til de 18 696 toåringene det gjelder. Er det slik med dette punktet i Soria Moria-erklæringen når det gjelder å fjerne kontantstøtten for toåringene, at det også må ses i lys av den økonomiske utviklingen, og at det kanskje kan bli ett av de mange løftene som Regjeringen heller ikke får råd til i denne stortingsperioden?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Min neste replikk gjelder konsekvensen av målet om full barnehagedekning, som vi har snakket om mange ganger i dag, knyttet til punktet i Soria Moria-erklæringen om å fjerne kontantstøtten. Statsrådens forgjenger Øystein Djupedal brukte som unnskyldning da han ikke klarte å oppfylle løftet i tide, at man skjøt på et bevegelig mål, og dermed var det svært vanskelig å nå målet om full barnehagedekning innen den tidsfristen som SVs partileder hadde satt – og hun skulle trekke seg hvis man ikke nådde det. Men da er jo spørsmålet ved gjennomføringen av Soria Moria II: Vil man avvente å gjennomføre det løftet til alle disse plassene står klare, eller vil man kunne gjennomføre dette løftet før plassene står klare, slik at vi faktisk igjen annullerer det løftet og går tilbake til en situasjon med kø for barnehageplasser?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Jeg vil benytte anledningen til å orientere om at Kristelig Folkeparti vil stemme for de forslag fra Venstre som er omdelt i salen, med unntak av forslag nr. 34, som for øvrig gjelder forrige ramme som vi behandlet. Siden relativt få av talerne i debatten har vært innom forbrukerpolitikken, vil jeg understreke poenget som Kristelig Folkeparti har løftet fram i innstillingen, som har fått støtte fra opposisjonen, om at det er behov for en gjennomgang av miljømerkingsordningene som har offentlig støtte. Forbrukernes miljøvalg er et av de mest effektive virkemidlene vi har i miljøpolitikken, for når forbrukerne velger riktig, slipper vi å gå veien om ulike reguleringer av lover, forskrifter, avgifter osv. Det er effektiv miljøpolitikk. I dag er situasjonen at ulike offentlige støttede merkeordninger, som stiftelsen Miljømerking og Enova, konkurrerer på de samme områdene. Det er ineffektivt, og det utfordrer jeg statsråden til å se på, selv om det ser ut som om Kristelig Folkepartis forslag ikke får flertall. Debatten har vist at det er litt ulike posisjoner blant regjeringspartiene knyttet til menns rolle i forhold til barn, og egne barn og fedrenes betydning. Mens representanten Ramsøy og statsråd Lysbakken i sine innlegg er veldig opptatt av å understreke kampen for å få fedre enda mer på banen i forhold til ansvaret for egne barn, ser vi at familiekomiteens leder er opptatt av å understreke at menn i motsetning til kvinner ikke kan få barn, og dermed ønsker lover og regler som skiller menns ansvar for egne barn i forhold til kvinners ansvar for egne barn. Statsråd Lysbakken vet nok at jeg lytter meget nøye når han snakker om en opptrappingsplan for barnevernet. Det er imidlertid en opptrappingsplan i samarbeid med kommunene for det kommunale barnevernet statsråden refererer til. Vi vet litt om hvor store svakheter den typen opptrapping og den typen satsing kan ha, så lenge det ikke settes strammere virkemidler bak. Derfor trenger vi en nasjonal opptrappingsplan for barnevernet, et felles løft med klare tidsfrister og et klart mål om full barnevernsdekning. Jeg registrerer likevel på slutten av debatten at Regjeringen ikke kan vise til planer og strategier som er i nærheten av å oppfylle målet om full barnevernsdekning. Jeg er også veldig glad for at finansministeren har tatt sete i salen når vi snakker om nettopp det. Jeg fatter håp knyttet til at vi har en finansminister som har vært fylkesmann og bør kjenne godt til den alvorlige situasjonen i barnevernet, og at det skal hjelpe statsråd Lysbakken til å få på plass den satsingen som er nødvendig, slik at vi får gjennomført målet om full barnevernsdekning.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Takk – jeg trenger heller ikke mer. Jeg understreket i mitt innlegg betydningen av gode og effektive miljømerkingsordninger, jf. forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Statsråden har bekreftet at han ønsker å følge opp intensjonene i dette forslaget. Jeg ser fram til det, og på vegne av forslagsstillerne ønsker jeg å omgjøre forslaget til et oversendelsesforslag.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Representanten Thommessen representerer et parti som til stadighet fronter ytringsfrihet som en viktig verdi. Det er et engasjement som representanten deler med meg. I den sammenheng syns jeg derfor at det er spesielt at Fremskrittspartiet i sitt program og i sitt budsjettforslag går inn for å avvikle pressestøtten. Pressestøtten utgjør grunnlaget for avis- og mediemangfoldet i Norge. Derfor vil jeg spørre representanten Thommessen om han anerkjenner at Fremskrittspartiets forslag setter både demokratiet og ytringsfriheten i fare.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Representanten Thommessen representerer et parti som er opptatt av at statlig eierskap skal være så lite som mulig. I flere kommuner i Norge privatiserer Høyre kinoer med det resultatet at det kun er de store publikumsfavorittene som blir vist. Bedrifter må jo som kjent tjene penger, og det går ofte på mangfoldet løs. Mener representanten Thommessen at offentlig eierskap kan være et viktig verktøy for å sikre et bredt og mangfoldig kulturliv?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg er storforbruker av masse kultur som ikke får offentlig støtte. Blant annet har jeg en stor CD-samling hjemme med amerikanskprodusert musikk – hvis det behager representanten fra Fremskrittspartiet. Når det gjelder Norsk publikumsutvikling, er det ett av mange interessante innspill som har kommet til dette budsjettet. Regjeringen gjennomfører nå tidenes satsing på kultur. Det kommer flere budsjetter. Jeg ser fram til å ha en dialog om dette prosjektet.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg har et brennende hjerte for likestillingspolitikk, også i kulturlivet. Jeg deler replikantens oppfatning rundt likestillingsproblematikken på dette området. Vi mangler roller for eldre kvinnelige skuespillere. Det handler om skjevheter i opptak til utdanning, og det handler om lønnsforskjeller, som kan være på opp til 50 pst. mellom kjønnene i kulturlivet. Så mitt svar til representanten er: Ja, jeg synes at vi kan bruke offentlige midler. Det er ett av SVs hjertebarn i kulturpolitikken, at vi skal få til det.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg deler replikantens engasjement for dem som har minst i samfunnet – et engasjement som mitt parti også deler. Men suksesshistorien til velferdsstaten er ikke fattigkasse. Suksesshistorien til velferdsstaten er universelle velferdsgoder som gjelder alle. Jeg tror at veien å gå når det gjelder kulturskolen, er å få det inn i skolen, slik at det blir en del av de universelle velferdsgodene, og slik at det blir gratis for alle på sikt. Det er SVs mål.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg ble veldig glad da jeg så at Fremskrittspartiet hadde snudd sin politikk i et veldig viktig spørsmål i en merknad. I merknaden fra Fremskrittspartiet heter det: «Norge har inkorporert FNs barnekonvensjon i sitt lovverk, og vi er derfor pliktig til å legge forholdene til rette slik at dette blir mulig for alle barn som bor i Norge.» Jeg er veldig glad for å se at Fremskrittspartiet nå tar FNs barnekonvensjon på alvor. Det som jeg lurer på, er hva dette vil få å si for Fremskrittspartiets politikk for mindreårige asylsøkere.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg har ikke lyst til å late som om jeg ikke er lei meg fordi vi ikke har kommet lenger på dette feltet. Men jeg er glad for at målet om at mindreårige asylsøkere skal komme inn under barnevernets håndtering, står fast i Soria Moria II. Jeg er innstilt på å jobbe alt jeg kan de neste fire årene for at vi skal få det til. Men jeg har litt lyst til å spille ballen tilbake til Fremskrittspartiet, som snakker om omsorg for en gruppe mennesker en ikke engang vil skal komme til landet. En vil jo ikke slippe dem inn. Hvis Fremskrittspartiet vil være med på å jobbe på dette feltet, lurer jeg på om vi kanskje kan se på om hele asyl- og flyktningpolitikken kan bli mer human.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg har lyst til å berømme representanten Hofstad Helleland for hennes engasjement når det gjelder barnefattigdom. Det er et engasjement som hun deler med meg, og som hun deler med statsråden for dette feltet. Jeg synes det er to ting vi skal huske på i denne saken. For det første husker vi at Høyre i posisjon prioriterte å gi skattelette til de aller rikeste i landet i stedet for å bekjempe barnefattigdom. Denne regjeringen bruker mer penger på å bekjempe barnefattigdom enn Bondevik-regjeringen gjorde. Samtidig har jeg lyst til å si at det er ikke slik at vi i SV – eller i regjering – har monopol på gode ideer. Jeg skulle ønske at representanten Hofstad Helleland heller var positiv til at Karin Andersen er villig til å gå dette forslaget i møte. Jeg synes det er en god idé som vi skal være med på å diskutere.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Kontantstøtten blir ofte omtalt som en ordning fra staten der folk betales for å være hjemme med barn. Det stemmer jo ikke. Kontantstøtten var Kristelig Folkepartis måte å kjøpe seg ut av barnehagepolitikken på, ved å betale folk for ikke å benytte seg av et offentlig tilbud. Jeg mener vi har sett at barnehageplass er et ønske fra befolkningen. Det er et ønske fra befolkningen om bedre permisjonsordninger, og denne regjeringen følger opp dette.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Høyre har tatt til orde for at staten bør oppnevne færre styremedlemmer i kulturinstitusjoner for derved å spre makt. Det samme har Regjeringen gjort, f.eks. i regionalmeldingen, hvor man foreslår at det kan være flere regionalt oppnevnte styremedlemmer, f.eks. ved at regionale folkevalgte, som jo kjenner kompetansen i sin region, får det ansvaret. Jeg er litt i tvende sinn om hva Høyre mener om dette. Faktisk har jeg hørt Høyre-politikere polemisere kraftig mot en slik endring. Hva er egentlig Høyres syn?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Regjeringa har innført en momskompensasjonsordning for, og i nært samarbeid med, frivilligeheten, noe som vil bidra med mer enn 1 milliard kr ekstra i løpet av de neste åra som kompensasjon, altså for betalt moms. Kristelig Folkeparti sier i sin budsjettinnstilling at dette ikke er måten å gjøre det på, og dessuten er det for lite. Da stusser jeg over at Kristelig Folkeparti har økt denne posten med kun 50 mill. kr på årets budsjett, mens det ligger vel 200 mill. kr i bunnen fra Regjeringa. Jeg vil tro at mange synes at dette er i snaueste laget i forhold til den retorikken Kristelig Folkeparti holder seg med på dette området. Er ikke representanten Håbrekke bekymret for Kristelig Folkepartis troverdighet når partiets ordbruk ikke er i samsvar med foreslått pengebruk?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Et av de store spørsmålene på kulturfeltet er knyttet til spørsmålet om lovlig og/eller ulovlig nedlasting av rettighetsbelagt materiale fra nettet. Som rettighetshaver sjøl, veit jeg noe om hvor viktig det er at opphavsrettskvinner og -menn får betalt for det arbeidet man har ved å skape kunst. Venstre har forfektet et syn som de fleste oppfatter som fritt fram i forhold til å forsyne seg med nedlasting over nettet. Vi erkjenner alle at det er en stor utfordring å skulle finne gode, brukervennlige ordninger som også ivaretar opphavsretten, men mener virkelig Venstre at ulovlig nedlasting ikke er tjuveri, og at det dermed ikke er straffbart?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Jeg vil snakke om sangen – en kunstnerisk uttrykksform som så å si alle har et forhold til, noe vi så i det fantastiske prosjektet «Hele Norge synger», som ble gjennomført over det ganske land i forrige stortingsperiode. Samtidig satte Regjeringa i gang et treårig prosjekt med sikte på å prøve ut metoder for sterkere profesjonalisering av våre beste kor og vokalensembler. Dette prosjektet evalueres nå i høst, og det blir viktig å finne ut hvordan vokalutøvere kan likebehandles med instrumentalister – for det er faktisk ikke tilfellet i dag. At sangen kan ha en spesiell symbolsk kraft, kunne de fleste av oss oppleve for noen år sia, da president George W. Bush lanserte begrepet «ondskapens akse» som en fellesbetegnelse på en rekke såkalte fiendtlige land. Blant de mange her hjemme som reagerte på den slags unyansert språkbruk, var Kirkelig Kulturverksted, som ikke lenge etter lanserte et musikkalbum med tittelen «Voggesanger fra ondskapens akse». En slik tittel splintrer fiendebildet og snur det hele på hodet. Ei mor som nynner og bysser med ungen inntil brystet, viser oss kjærlighetens – og ikke ondskapens – ansikt, og vuggesangen blir det evige og universelle band mellom den voksne og den nyfødte. Jeg har lyst til å fortelle en vakker historie om sang som jeg sjøl har opplevd. Høsten 2005 var jeg på valgkampturné på mi heimøy, Senja. Jeg hadde med meg mine to musikere – politikk og musikk er etter min mening en god kombinasjon. Vi var invitert til sykehjemmet, hvor vi skulle holde konsert etter at det politiske møtet var ferdig. Den lyse dagligstua er full av folk – noen oppegående og spreke, andre mer redusert både fysisk og mentalt. Men alle har gledet seg til denne ettermiddagen: Vi skal synge! Musikerne spiller opp, og snart klinger kjente sanger fra Mads Bergs sangbok ut i rommet: «Og eg lengtar så tidt dette landet å sjå, og det dreg meg så blidt, når eg langt er ifrå.» Alle synger. Hvert eneste ord og alle versene strømmer uanstrengt og uten nøling gjennom sanger som menneskene har levd med et helt liv. Musikerne blir så inspirerte at de gir på litt ekstra, mens jeg er så beveget at jeg nesten ikke klarer å synge. For jeg opplever et lite mirakel denne septemberdagen på sykehjemmet: Jeg skjønner plutselig at sangen er et rom hvor språket kan overleve lenge etter at evnen til daglig samtale har gått tapt i sykdom og alder. Det går en ubrutt linje fra vuggesangen og ungen som sovner til mammas byssing, via de store sangerne innen mange musikksjangre som har trollbundet publikum på all verdens scener – til en ettermiddagsstund på sykehjemmet med mennesker som i livets siste fase makter å holde fast på ordene gjennom sangen. Slik er det at sangen blir vårt følge hele livet, fra vugge til grav. Derfor er Regjeringas satsing på kunst og kultur så viktig, fordi det dreier seg om å bevare det genuint menneskelige i oss mennesker.