Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-11-29:
Jeg vil også takke for interpellasjonen om styring og ledelse. Den er utrolig viktig, og det er utrolig viktig at vi får denne forsmaken før vi går videre inn i spørsmålet på en rekke saksområder. Offentlig sektor trenger politisk styring, og den trenger en offentlig ledelse som følger opp den politiske styringa. Det er samspillet mellom klare, definerte politiske mål og en offentlig ledelse som er effektiv, og som realiserer det. Det ligger altså på to plan. Jeg må jo si at noe av den situasjonen vi er kommet ut i, henger sammen med at den politiske styringa har vært for uklar, og det har vært veldig vanskelig for den offentlige ledelsen å følge den opp. Dermed har systemet fått store, store svakheter, og det er kostbart. New Public Management, som interpellanten refererte til, viser nå mer og mer av sine svakheter. Det er spørsmål om hvor langt vi skal gå i å erstatte det med noe annet. Det gir en byråkratisering og en sektorisering, og jeg er helt enig med representanten Solberg som sa – vel ikke i direkte relasjon til New Public Management – at det er for lite fokus på målet, altså sjølve resultatet, og det er for mye fokus på aktiviteten. Godt sagt – helt i tråd med min vurdering. For det er det samla resultatet til slutt som er avgjørende. I forbindelse med høringa etter 22. juli-kommisjonen nå kan jeg ta et lite eksempel: En politimester kunne fortelle at folk i politimesterens område likte seg godt, og de sto i stillinga. Det var i det hele tatt bra forhold, men det var for få medarbeidersamtaler. Ja, det er viktig med medarbeidersamtaler, men det viktigste er jo at folk trives. Derfor er det altså det som skal ha fokuset, og om en politimester ikke greier å ha de nødvendige samtaler etter boka – ja vel, det ser jeg som tingmann over med hvis det fungerer godt. 22. juli-prosessen som pågår nå i kontroll- og konstitusjonskomiteen, og som jeg deltar aktivt i, har avdekket behovet for endring. Statsministeren har sagt det veldig presist – det må til en endring av kultur. Statsministeren har aldri brukt ordet «ukultur». Han har sagt noe som er enda mer grunnleggende, nemlig at det er en endring av kultur. Den henger sammen med både den politiske styringa og den offentlige ledelsen av den styringa. Jeg må si at det som er tydelig for meg i en del sammenhenger, er at den politiske styringa i større grad enn i dag må ta mål av seg å bygge på at den har en overhøyde over situasjonen, at den viser evne til å kraftsamle på de områdene innenfor den maurtua som det norske samfunnet er, på de områdene som det er viktigst å få gjort noe med, at den setter inn styringa og sin politiske kraft der og gir tydelige politiske styringssignaler om det, slik at den som får ansvaret for å følge det opp, kan opptre slik at en ser helheten i saken. Beredskapsområdet er et godt eksempel. Beredskap er et spørsmål om å være raskt til stede med kompetente mennesker. Derfor bør eksempelvis en slik politisk overhøyde og kraftsamling munne ut i at det skal være topp kommunikasjon, god faglig dyktighet og god lokalkunnskap hos de medarbeiderne innenfor helse, ambulanse, brann og redning, politi og forsvar som har en rolle i den helheten som vi snakker om her. Til slutt: Den offentlige ledelsen må velge ledere som har kvalifikasjoner som gjør at de har en naturlig autoritet innenfor sitt fag. På den måten har de ikke bare en tittel, men de har en autoritet, slik at de blir naturlige ledere utfra sin dyktighet. Hvis en går i denne retning og korrigerer det som er i dag, vil en kunne få en langt bedre ledelse, og New Public Management vil da ikke være særlig framtredende i framtidas politiske ledelse av offentlig virksomhet.