trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Jeg takker statsråden for svaret, og er veldig glad for det statsråden sa om at Regjeringa også ønsker en aktiv politikk på dette området. Det er det behov for, og det haster med å få igangsatt tiltak. Spørsmålet er også: Hvor fort tenker Regjeringa seg at dette kan skje? Og hvilket trøkk vil Regjeringa legge på det, og da tenker jeg også på det økonomiske? Så vet vi selvfølgelig at stortingsmeldinga kommer i juni, og der får vi en del avklaringer. Men spørsmålet mitt til statsråden blir: Kan statsråden se for seg at det er mulig – for det er noen områder her som jeg tror det er åpenbart at det er ganske brei enighet om – å kunne fatte noen vedtak f.eks. i forbindelse med budsjettet, før vi er ferdig med behandlinga av meldinga? For selv om Stortinget får den til behandling i juni, vil jeg anta at den høyst sannsynlig ikke vil bli ferdig behandlet før nærmere jul, og da har vi i mellomtida også et statsbudsjett til behandling. Jeg vil i hvert fall fra Arbeiderpartiets side signalisere at det må kunne gå an å tenke seg et parallelt løp her. Det er selvfølgelig mulig å behandle denne gassmeldinga parallelt med at en også vurderer tiltak allerede i statsbudsjettet for neste år, og jeg vil gjerne høre hvordan Regjeringa tenker i forhold til det. Når vi også er opptatt av det, er det fordi f.eks. Hydro, som statsråden helt sikkert er kjent med, har signalisert at en nå ønsker et innovasjonsselskap til Grenland. Det støtter i hvert fall vi, og jeg har oppfattet at Landsorganisasjonen og NHO m.fl. også har gitt sin støtte til det. Og jeg kunne tenke meg å spørre statsråden – jeg skjønner at statsråden ikke vil angi noe sted i denne debatten, selv om jeg skulle ønske det – om han ser for seg ett eller flere selskaper. Det synes jeg er en ganske vesentlig avklaring. Så tolker jeg også statsråden slik at han i hvert fall ikke er negativ til å bruke penger i forhold til infrastruktur, og det mener jeg også er helt nødvendig for at dette skal bli reelt. Jeg har også lyst til å be statsråden utdype noe mer elektrifisering i Nordsjøen, som vi for vår del mener at det haster med å komme i gang med, og at det blir tatt initiativ til et prosjekt i samarbeid med aktørene på området for å få fart i det. Vi er selvfølgelig klar over at det også henger sammen med noe vi skal snakke om litt senere i dag. Men det er altså viktig ikke minst av hensyn til miljøet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
La meg aller først si at jeg er glad for det engasjementet som Sylvia Brustad på vegne av Arbeiderpartiet har i denne saken. Det er åpenbart at dette er en svært viktig sak. Den kan få stor betydning både for sysselsetting og verdiskaping, men også i forhold til miljøet. Gjort på en rett måte ved at en, som jeg var inne på i mitt første innlegg, erstatter mer forurensende drivstoff og energikilder med det som er mer naturvennlig og miljøvennlig, nemlig gass, betyr det at vi tar et steg nærmere de internasjonale forpliktelsene vi har inngått, og også i forhold til lokalmiljøet. Så dette er jeg helt enig med representanten Brustad i er en sak av stor nasjonal betydning. Da er det også viktig at en klarer å samle et bredest mulig flertall i Stortinget bak en slik strategi. Mye av det Sylvia Brustad sa i sitt første innlegg, og det hun nå forsøker å invitere meg til å konkretisere nærmere i mitt andre innlegg, er tanker og visjoner som er helt sammenfallende med mine egne – det kan jeg forsikre om. Jeg ber om forståelse for at jeg i begrenset grad vil kunne gå inn på konkrete svar på de temaene hun nå tok opp, men jeg skal si noe om noen av disse sakene. Det ene gjelder gasskraftverk, CO2-frie gasskraftverk eller det som Gassteknologiutvalget vil ha oss til å si, nemlig gasskraftverk med CO2-håndtering – så får tiden vise om dette slår igjennom, jeg må ta sats hver gang jeg skal uttale det! Det er viktig å komme i gang med dette arbeidet, og jeg snakket så sent som i går med lederen av Gassteknologiutvalget. Selv om perspektivene og tidsplanen for disse satsingene og vurderingene av dem kan være litt forskjellige, er vi helt enige om at når det gjelder pilotanlegg/demonstrasjonsanlegg, bør en komme i gang så snart som mulig. Jeg har en god dialog med Statoil, og det er nok mulig at jeg vil komme tilbake til Stortinget tidligere enn med den fremdriftsplanen som er varslet gjennom gassmeldingen. Jeg vil forbeholde meg retten til å konkretisere dette da. Det vil gjøre at vi kanskje allerede i år må sette av midler slik at vi kan komme i gang med dette pilot-/demonstrasjonsanlegget på et tidligst mulig tidspunkt i forhold til det som Statoil er i stand til å svare på. Når det gjelder innovasjonsselskapet, begriper jeg uten tvil at her er det engasjement flere steder i fedrelandet, også i Grenland. Jeg har selv vært i Grenland og sagt at Grenland er en klar kandidat til en slik plassering. Jeg holder alle muligheter åpne. Jeg ønsker ikke å svare på om det skal bli ett eller flere, men dersom det er en oppgavefordeling som er fornuftig, kan det være at en kan se for seg kanskje ett eller to eller flere for den del, avhengig av hva som er praktisk mulig. Når det gjelder elektrifisering, kommer Regjeringen tilbake til dette bl.a. i tilleggsmeldingen til klimameldingen, som kommer om kort tid. Og når det gjelder infrastruktur, vil det bli nærmere drøftet i stortingsmeldingen om gass.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Det er selvfølgelig en rekke viktige utfordringer som må møtes i den varslede stortingsmeldingen om økt bruk av gass i Norge, som Stortinget da skal ta stilling til. I tråd med det som Sylvia Brustad sa i sitt første innlegg, vil en nok med hensyn til investeringer særlig møte utfordringen når det gjelder satsing på kompetanse, og når det gjelder infrastruktur. Det må jeg da få lov til å komme tilbake til. I forhold til det som har samlet salen i et bredt flertall bak satsing på økt bruk av gass i Norge, er jeg glad for at det også i avslutningsrunden ble påpekt noe veldig viktig, nemlig at all denne satsingen må skje innenfor en forsvarlig miljømessig ramme og i tråd med de klimaforpliktelsene som Norge har tatt på seg. Jeg synes at representanten Vaggen Malvik tok opp noen viktige spørsmål knyttet til disse utfordringene, utfordringer som også Hallgeir H. Langeland understreket. Jeg er enig i at de hensynene må ligge i bunnen, og jeg er også glad for at Sylvia Brustad understreket det i avslutningsinnlegget. Morten Lund mente at vi hadde en unødvendig frykt for statlig eierskap, og jeg må nok si det forsiktig slik at hvis statlig eierskap skal utøves på den måten som Morten Lund nå gav uttrykk for, vedkjenner jeg meg absolutt frykt for statlig eierskap. Hvis det er det som skal ligge i bunnen, at vi skal diktere en ilandføringsløsning uten å kjenne kostnadene, uten å ha noe sammenligningsgrunnlag, antar jeg det vil være i strid med alle regler for god forvaltningsskikk. Det er ingen tvil om at en samlet sal – vil jeg anta – vil ønske seg en ilandføringsløsning for Ormen Lange, med de muligheter det vil gi for verdiskaping, sysselsetting og videreutvikling. Men det må altså skje på en forsvarlig økonomisk basis og ikke gjennom et diktat til selskaper som staten eier enten 100 pst. eller delvis. Når det så gjelder dette innovasjonssenteret, eller gassteknologisenteret, som det har vært stor oppmerksomhet rettet mot, merker jeg meg at Sylvia Brustad gjentar at dette er Arbeiderpartiets forslag. Jeg har fått svært mange henvendelser fra fremstående arbeiderpartirepresentanter, senest i går fra to fylkesvaraordførere, og ellers et fylkeslag, når det gjelder akkurat dette forslaget. Jeg går ut fra at det er slik at det er Arbeiderpartiets stortingsgruppe som står samlet bak dette. Men det er altså andres synspunkter i Arbeiderpartiet som også blir ytret overfor meg, både skriftlig og muntlig. Dette må vi komme tilbake til, og vi er vel for så vidt forberedt på det, at når det gjelder etableringer og plasseringer, vil distriktsmessige hensyn slå igjennom. Vi trenger både visjoner og gjennomføringsevne, sa Sylvia Brustad i sitt første innlegg. Det er jeg helt enig i, og det er også min ambisjon å ta vare på begge disse viktige hensynene når jeg i juni legger fram stortingsmeldingen om økt bruk av gass i Norge.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Representanten Klungland oppsummerte det slik, så langt jeg kunne forstå, at det var ingen grunnleggende uenighet mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet hva angår kraftbalansen og hva som må gjøres i energipolitikken, bortsett fra kanskje uenighet om hva som ligger i begrepet «en bærekraftig utvikling». Hvis det er slik at vi er uenige om dette, er det faktisk en ganske alvorlig uenighet, for det legger viktige premisser for hvordan vi tenker oss energiomlegging og energibruk. Det har veldig mye å gjøre med hvilken strategi vi tenker oss for Enova. Hva om vi legger inn nye, fornybare energikilder? Jeg er ikke helt sikker på at representanten Klungland vil trekke konsekvensen av uenighet om det begrepet så langt som jeg nå antyder, men det kunne være veldig interessant å få avklart hva Rolf Terje Klungland la i disse ordene, om vi skulle være enige om det viktige begrepet «bærekraftig utvikling». Det må nemlig ligge i bunnen for alt det vi gjør når det gjelder å sikre en energiforsyning og en kraftbalanse som ikke bryter med viktige miljøforutsetninger og internasjonale klimaavtaler. Når det så gjelder gasskraftverk, ble jeg spurt om hvilket tidsperspektiv jeg ser for meg når det gjelder å bygge såkalte gasskraftverk med CO2-håndtering. Da vil jeg svare slik: Hvilke tidsperspektiv kan for så vidt Stortinget og alle som er opptatt av å bygge konvensjonelle gasskraftverk, det som er blitt kalt sterkt forurensende gasskraftverk, se for seg? Det kan ingen svare på. De to selskapene som i dag har konsesjon for det, nemlig Naturkraft og Industrikraft Midt-Norge, har sagt at de i en overskuelig fremtid ikke kan se for seg å bygge dette. Det er ikke slik at man har en dårlig kraftbalanse fordi denne regjeringen ikke tar noe initiativ til å bygge gasskraftverk, for det er to selskaper med tre konsesjoner som når som helst kan få reise slike gasskraftverk og bidra til å bedre kraftbalansen. Men det er ikke økonomi i det. Da er det foreløpig heller ikke økonomi i å bygge gasskraftverk med CO2-håndtering, for Regjeringen har ikke tenkt å gå inn og subsidiere gasskraftverkene. Vi har tenkt å bidra til å finansiere den ekstrakostnaden som vil komme på grunn av at man skal håndtere CO2-utslippene. Når det gjelder mini- og mikrokraftverk, for å avslutte positivt, er jeg helt enig med interpellanten. Her bør vi gjøre forenklinger i regelverket. Det er meningsløst at folk som søker om gode prosjekter på noen hundre kW og opp til 1 MW, ikke skal få svar i rett tid. Jeg tror også vi må se på måten en behandler konsesjoner på. Jeg vil ta initiativ til at den konsesjonsgrensen som i dag er på 1 MW og som er tillagt NVE, kan heves slik at NVE kanskje får anledning til å konsesjonsbehandle anlegg på inntil 5 MW.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Kraftbalansen må bedres. Når det sies at Regjeringens holdning har vært passiv, vil jeg bare gjøre oppmerksom på at den situasjonen vi har kommet opp i i dag, er et resultat av en politikk som har vært ført gjennom flere år, av skiftende regjeringer. Det å bedre kraftbalansen er også et langsiktig prosjekt. Jeg kan bekrefte at jeg vil ta fatt i dette, for det er meget viktig at vi bringer situasjonen under kontroll. Det er ikke en krisesituasjon, men vi bør forebygge en situasjon der f.eks. gjentatte tørrår vil skape svært vanskelige forhold og føre til ekstraordinære tiltak og priser som vi ikke liker å tenke på. Rammevilkårene for kraftprodusentene var representanten Nordtun opptatt av. Jeg vil bare peke på at kraftverksbeskatning har vært til behandling i Stortinget. En viktig forutsetning for ny utbygging er selvfølgelig at kraftprodusentene får beholde en del av de inntektene som de ønsker. Men som Stortinget selvfølgelig kjenner til, har det vært en fordeling mellom statskassen, kraftkommunene og selskapene. Den avveiningen fikk Stortinget selv anledning til å ta standpunkt til for kort tid siden. Representanten Klungland sa i sitt første innlegg – jeg glemte å kommentere det – at statsråden sier nei til å bygge gasskraftverk, og spurte om hvordan dette henger sammen med ønsket om å bedre kraftbalansen. Jeg sier klart nei til det, men det er selvfølgelig fordi spørsmålet er stilt på gale premisser. Vi sier jo ja til gasskraftverk, riktignok med CO2-håndtering. Vi har til og med vært med på å klarere tre gasskraftverk etter konvensjonell metode, uten at det har ført til at utbyggerne har kunnet gjennomføre dette. Når det så gjelder Snøhvit – jeg tror ikke jeg skal bruke så mye tid på det – vil jeg bare fastslå nok en gang at Snøhvit skulle realiseres innen en kort tidshorisont. Når Vaggen Malvik spør om vi vil fortsette å argumentere på samme måten, vil jeg si at jeg ikke vil det, for når det gjelder Snøhvit, hadde vi en tidsmargin som vi måtte holde, og alternativet med elektrifisering av Snøhvit var ikke et godt miljømessig alternativ, verken når det gjelder kraftlinjer eller når det gjelder import. Jeg kan bekrefte at Marit Arnstad var i salen da Rolf Terje Klungland holdt sitt innlegg, og jeg synes at Marit Arnstad hadde mange gode poenger. Norge er en del av et større energimarked. Vi kan bedre den kapasiteten som vi bør ha i nettet. Gassturbiner er ikke svaret på dette. Men det å bygge ut kabler, både mot det nordiske og det europeiske kraftmarkedet, kan være et av mange viktige tiltak for å bedre den situasjonen vi har på kraftmarkedet i dag.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Noreg har produsert naturgass for eksport i 24 år og er den tredje største produsenten av naturgass i Europa. Men når det gjeld forbruk av naturgass, er Noreg enno i ein sped begynnelse. Me brukar altså rundt 1 pst. av det totale forbruket i Europa. Å ta naturgassen meir i bruk vil kunne bidra til ei god utvikling av både teknologi og industri. Samtidig vil auka bruk av naturgass føre til eit betre miljø. Derfor tok Arbeidarpartiet grep og sette denne saka på dagsordenen. Først kom Henriksen-utvalet, som var eit samarbeid mellom Arbeidarpartiet og LO. Så kom Stoltenberg-regjeringa med Gassteknologiutvalet, som nettopp har lagt fram innstillinga si. Rett etter denne debatten skal Stortinget diskutere kraftbalansen. Her er det viktig å sjå ting i samanheng. Skal me greie å møte behovet for kraft i framtida og samtidig oppfylle våre forpliktingar i Kyoto-avtala, må me gjere det me kan for å få i gang CO2-frie gasskraftverk så raskt som mogleg. Då må me satse på forsking, men auka satsing på forsking er ikkje nok. Me må òg sørgje for at denne forskinga får kraft og retning. Her må dei ulike periodane og aktivitetane som forsking og utvikling, kommersialisering og introduksjon bli samordna. På same måten som Henriksen-utvalet går Gassteknologiutvalet inn for at det blir oppretta eit eige statleg innovasjonsselskap for utvikling av miljøvennleg energiteknologi basert på gass. Arbeidarpartiet gjekk allereie i samband med budsjettbehandlinga inn for at eit slik innovasjonsselskap bør etablerast i Grenland. Her var regjeringspartia litt meir nølande og ville m.a. ikkje seie klart om det bør vere eitt eller fleire innovasjonsselskap. Eg konstaterer at statsråden heller ikkje i dag vil vere meir konkret på dette spørsmålet. Eg tolkar det regjeringsnedsette Gassteknologiutvalet slik at dei går inn for eitt selskap, og at dette selskapet må forvalte hovudtyngda av den offentlege innsatsen innafor alle relevante hovudområde, m.a. både utvikling av CO2-frie gasskraftverk og hydrogen som ein viktig energiberar. Noreg er moglegheitenes land, og ei av dei moglegheitene me har, er å gå i bresjen for å utvikle ny teknologi – teknologi som kan bringe oss inn i ei ny tid og bidra til å redusere utslepp av klimagassar. Men skal me greie det, kan me ikkje overlate ansvaret til industrien aleine. Her må det offentlege og det private spele på lag, og me må våge å satse. Da kan auka bruk av gass i Noreg leggje grunnlaget både for industri- og kunnskapsutvikling og ein betre miljøpolitikk. Lat oss gå saman om denne moglegheita.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-03-15:
En altfor liten del av våre gassressurser brukes i dag innenlands, som både interpellanten og andre helt riktig har påpekt. Økt innenlands bruk av gass både som energikilde og som råstoff vil selvfølgelig føre til økt verdiskaping på norske hender og bidra til en bedre balanse i det innenlandske energimarkedet. I tillegg har det også klare positive miljømessige konsekvenser. For to år siden behandlet Stortinget energimeldingen, og i den forbindelse ble det skrevet mye positivt, og sagt mye positivt fra denne talerstol, om dette emne, men vi har dessverre i ettertid sett svært få resultater. Jeg sa fra denne talerstol for to år siden at det som var skjedd med hensyn til innenlands bruk av gass, snarere var skjedd på tross av sentrale myndigheter enn ved hjelp av sentrale myndigheter. Det er dessverre et faktum at mine påstander er enda mer riktige i dag. Det finnes imidlertid et lyspunkt. Stortinget har klart å samle seg om et forslag om å be Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en egen melding om innenlands bruk av gass, som Regjeringen nå har varslet skal komme i juni. Det har også statsråden bekreftet i dag. Det er mitt håp at vi ved behandlingen av denne skal få lagt forholdene langt bedre til rette for bruk av gass både som energikilde, i transportsektoren og som råstoff i industrien. Interpellanten setter søkelyset både på forskning og utvikling i gassektoren, i tillegg til infrastruktur for gass innenlands. Jeg er selvfølgelig positiv til dette, men jeg synes egentlig det er noe overraskende at det kommer fra Arbeiderpartiet. Jeg fremmet i fjor vår forslag om å opprette et petroleums- og energiforskningsfond på 10 milliarder kr, hvor avkastningen skulle gå til relevante forskningsprosjekter. Forslaget fikk ikke støtte den gang, så jeg tok opp forslaget på nytt i forbindelse med budsjettbehandlingen i høst, men også denne gang fikk det bare Fremskrittspartiets støtte. Ved budsjettbehandlingen i høst tok jeg også opp et forslag om nær en fordobling av budsjettposten som skulle gå til å støtte bygging av infrastruktur for gass – heller ikke den gangen fikk vi gjennomslag. Det er selvfølgelig positivt at Arbeiderpartiet og representanten Brustad nå omsider har sett fornuften i slike tiltak, og jeg ønsker dem velkommen etter. Jeg ser på bakgrunn av dette fram til behandlingen av gassmeldingen og neste budsjettbehandling for å få bekreftet om både Arbeiderpartiet og Regjeringen virkelig mener noe med det de hevder her i dag.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-15:
Interpellantens tilnærming til gasspørsmålet føyer seg pent inn i rekken av eksempler på en manglende forståelse av framtidens utfordringer. Den viktigste utfordringen er ikke hvordan vi kan ta i bruk mer naturgass i Norge. Nei, utfordringen er å legge om produksjonen av både varer og tjenester i retning av et mer bærekraftig samfunn uten bruk av fossile brensler. Utfordringen for næringslivet, så vel som for oss politikere, er å finne fram til de nødvendige grepene som gjør at vi får en mer effektiv energiutnytting ved at vi bruker riktig type energi til riktig formål. Jeg har sagt det før, og jeg gjentar det gjerne: Det er ikke fornuftig å bruke direktevirkende elektrisitet til boligoppvarming. Teknisk Ukeblad kunne den 1. mars melde at den svenske regjeringen nå vurderer å innføre et forbud mot elektrisk oppvarming i nye hus fra 2005. Tenk om Norge også snart kunne få en mer framtidsrettet energipolitikk! Etter min mening er det direkte pinlig at en energinasjon som Norge ikke har mer fornuft. Interpellanten snur nemlig problemet fullstendig på hodet. I stedet for å si at vi må ta i bruk naturgassen for deretter å finne ut hva vi skal bruke den til, burde man heller først ta en total gjennomgang av hele energisituasjonen i Norge og stille seg spørsmålet: Hvordan kan vi sikre en energiforsyning som er forenlig med de klimapolitiske forpliktelsene vi har påtatt oss gjennom Kyoto-protokollen? Og hvordan kan vi legge til rette for en utvikling i energiforsyningen som lar seg forene med de strengere utslippskravene som man forventer kommer i perioden etter Kyoto, fra 2012? Dette ville være framtidsrettet tenkning! Dessuten er det ikke slik som interpellanten antyder, at man er nødt til å gå veien om en massiv utbygging av infrastruktur for naturgass – eller fossilgass, som jeg foretrekker å kalle det – for å komme til hydrogensamfunnet. Utbygging av infrastruktur for fossilgass kan tvert imot være til hinder for dette. Det er nemlig ikke gitt at infrastruktur for gass – rør, pumper, ventiler, pakninger, materialer osv. – kan brukes for hydrogen. Da kan det tenkes at eierne har noen motforestillinger mot å røske opp dette etter noen år. Kampen mot etablering av infrastruktur for fossilgass kommer til å bli den store miljøkampen i årene framover. I denne sammenheng er det interessant at Enova nå anbefaler transport av gass med båt i stedet for gjennom kostbare rørledninger. Dette er iallfall et signal om at det er noen som ikke vil legge framtiden i rør, men som skjønner energiutfordringene som vi står overfor.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-15:
Det kunne være fristende å gjenta mye av det jeg sa i mitt forrige innlegg – under debatten i stad – om behovet for en mer framtidsrettet energipolitikk. Spørsmålet som blir stilt, er: Hvordan skal vi få produsert nok energi til å få dekket et stadig økende forbruk? Men dette er ikke den viktige utfordringen. Det vi må gjøre, er å tilpasse forbruket de rammene som naturen setter, og som Kyotoprotokollen er et viktig skritt på veien mot. Det er det vi er nødt til å fokusere på. Ellers må jeg si at jeg i forbindelse med behandlingen av Snøhvit-utbyggingen ble nokså overrasket over at olje- og energiministeren adopterte Stoltenberg-regjeringens argumentasjon for gasskraftverk da denne utbyggingen skulle forsvares. Jeg kunne derfor gjerne tenke meg at statsråden klargjorde hvorvidt dette er en argumentasjon han har tenkt å fortsette med videre framover. I så fall synes jeg han også bør utdype hvordan økt import av elektrisitet fra utlandet vil kunne føre til økt utslipp av klimagasser – gitt at EU overholder sine forpliktelser gjennom Kyotoprotokollen ved å redusere sine utslipp med 8 pst. i forhold til 1990-nivået. Det kunne vært interessant. Interpellanten Klungland er opptatt av at folk flest skal ha varme i husene sine – uansett pris. Det er faktisk jeg også – varme som ikke behøver å gå den unødvendige veien om elektrisitet. Jeg vil oppfordre interpellanten til fortsatt å fokusere på behovet for varme i husene – heller enn å øke strømproduksjonen for å få ned prisene. For SV er ikke lavere pris på elektrisitet en målsetting i seg selv. Vi vil ha en mer rettferdig elpris. Derfor ivret vi for å få statsråden til å utrede nye modeller for nett-tariffering, noe vi fikk flertall for i forbindelse med Statnett-saken. SV ønsker et toprissystem for elektrisitet, differensiert i forhold til forbruksmengden. Vi vil altså ha likhet i pris i forhold til geografi, men ulikhet i pris i forhold til forbruksmengde. Dette tror vi kan bidra til økt fokusering på energisparing. Skal vi få bukt med den forventede økningen i klimagassutslippene, er vi nødt til å tenke framtidsrettet i forhold til energiforbruket vårt. Ellers må vi gjerne ta en teoretisk debatt om hva som ligger i begrepet «bærekraftig utvikling» – en utvikling som ivaretar dagens behov uten å gå på bekostning av kommende generasjoners muligheter til å få dekket sine behov. Hvis man vil gå videre med denne debatten, vil jeg anbefale at man tar en titt på side 42 i Brundtlandkommisjonens innstilling, der det presiseres spesielt at dette må være et spørsmål hvor en fokuserer på fattigdomsproblematikken, at det skal stå i sentrum. Sett i en global sammenheng følger det av dette at den nåværende energipolitikk og det nåværende energiforbruk i Norge overhodet ikke er bærekraftig. Utfordringen er nettopp å bevege energipolitikken i bærekraftig retning.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Dette er en debatt vi kjenner igjen. Dette har vært tatt opp av representanten Klungland i ulike sammenhenger og ved en rekke anledninger – med samme innfallsvinkel, samme problemstillinger, samme spørsmål til samme statsråd og samme svar. Spørsmålet er: Når skal Stortinget behandle disse spørsmålene på en noe mer grundig måte enn gjennom interpellasjoner og spørsmål i spørretimen? Jeg vet at Regjeringen vil komme tilbake til dette, for man tar det svært alvorlig. Men det betyr at debatten nå er svært forutsigbar. Det som er påfallende, er at interpellanten Klungland hver gang uttrykker at den sittende regjering er passiv i forhold til disse utfordringene, samtidig som han ikke – så vidt jeg har registrert – har pekt på et eneste moment utover det som Regjeringen har tatt initiativ til, som kan bidra til å løse utfordringene våre når det gjelder kraftbalansen. Han viser til gasskraft. Det flertallet som interpellanten er en del av, har åpnet for bygging av flere gasskraftverk. Men de er altså ikke blitt bygd. Det betyr at det er andre årsaker til at vi ikke har fått bygd disse gasskraftverkene – det går ikke bare på politisk vilje hos den sittende regjering, men økonomien i markedet, lønnsomheten i prosjektene. De prosjekter som interpellanten selv har vært med på å presse igjennom i Stortinget, har altså ikke gitt de resultater som han nå etterlyser hos den sittende regjering, som han anklager for å være passiv. Det er bred enighet om at det kan bygges gasskraftverk, hvis utbyggerne vil. Det er også bred enighet om at den store vannkraftutbyggingsepoken er over, men at det finnes et potensial for utbedring og modernisering. Når denne enigheten er plassert, hva står vi da tilbake med? Vi står tilbake med mye, som bl.a. SV har pekt på i dag: et offensivt enøkarbeid, utvikling og bruk av alternativ energi, modernisering, opprustning av eksisterende vannkraftanlegg. Vi har altså en utfordring i forhold til en forbrukskrise – og ikke nødvendigvis i forhold til en kraftkrise. Det er denne utfordringen som på sett og vis synliggjør skillet mellom denne regjeringen, sentrumsregjeringen og arbeiderpartiregjeringen, nemlig at noen tror at vi kan bygge oss ut av en fremtidig krise. Derfor tok sentrumsregjeringen så aktive grep som den gjorde, for på ny å fokusere på energipolitikken. Arbeiderpartiet sluttet seg til dette. Interpellanten Klungland har på vegne av sitt parti vært med på å legge grunnlaget for den energipolitikken som føres i dag, også når det gjelder utfordringene i forhold til kraftbalansen. Så har den sittende regjering kommet med en rekke tiltak i tillegg. Det har ikke interpellanten Klungland.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-03-15:
Vår olje- og gasspolitikk har vært vellykket i de fleste henseender, men vi leverer for mye som råstoff. Det trengs politiske beslutninger som endrer på det. Det er nå svært mange som venter på beslutninger om økt innenlands bruk av naturgass. Det er store forventninger, i det minste langs hele kysten. Derfor er det bra med en slik interpellasjon som dette, som bidrar til å få litt fart på prosessen, og det er bra med den fortgangen som Regjeringen har lovet. Men det trengs altså beslutninger som er konkrete nok til at noe kommer til å skje. I mange år syns jeg frykten og ubesluttsomheten har fått bestemme. Jeg syns også at denne regjeringen har spesielle problemer på dette området. For det første er det frykten for å bruke aktivt det statlige eierskapet. Denne regjeringen sier at vi skal selge statlige eierandeler i selskaper og plassere pengene i fond som kan være aktive eiere. Da er jeg i tvil om i hvilken retning utviklingen kommer til å gå. Jeg mener at vi ikke har råd til å vente på en slik unødvendig strafferunde. Det blir en feighetens strafferunde for at Høyre skal få viljen sin til å få gjennom sin ideologi. Jeg skal bruke Ormen Lange-gassen og ilandføringen av den som eksempel. Her sitter Petoro, helstatlig, her sitter Statoil, nesten helstatlig, og her sitter Hydro, og de har stort flertall. Til sammen kan de rett og slett gjennomføre det som jeg mener er viljen i denne sal, at gassen skal ilandføres. Isteden brukes det kjemperessurser på å utrede om den skal ilandføres. Det er unødvendig. De selskapene kunne fått beskjed om å samarbeide, samarbeide for å få til det som vi vil. I neste omgang burde de få beskjed om at det er et felles ansvar å hjelpe til slik at vi får dette gassteknologiselskapet som vi nå trenger. Det burde vi ha fått for lenge siden. Den neste frykten som plager denne regjeringen, er frykten for å bruke statens kapitalstyrke til det som nå er nevnt. Jeg nevner tre områder: Det første er infrastruktur for å føre i land og distribuere gassen på de stedene som det passer best for. Det neste området er å utvikle den nye teknologien som trengs for å bygge gasskraftverk som ikke forurenser, for å skape og produsere fiskefôr som vi absolutt har bruk for. På disse områdene kan Norge komme på tetplass. Det tredje området er å ta i bruk gassen der vi har kjent teknologi, i ferjer, i busser og i boliger. Senterpartiet er positiv til stor satsing med statlig medvirkning når det er til det beste for miljøet, men vi går altså ikke med på bygging av forurensende gasskraftverk. Vi går heller ikke med på at vi skal ha så stor usikkerhet rundt det som skjer i Barentshavet, før vi gir klarsignal for det som kan skje der. Vi mener at vi må bruke så mye penger som trengs for å få fart på dette. Vi syns at Arbeiderpartiets ambisjoner fra deres utredninger var for små, altså avkastningen på 10 milliarder. Vi trenger nok mer enn det.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-03-15:
Det ville skapt større spenning i denne sal hvis jeg nå hadde vært helt uenig med interpellanten. Jeg er imidlertid ikke det. Det er ingen tvil om at naturgass gir oss unike muligheter i dette landet. Spørsmålet er bare hvordan vi kan kombinere bruken av naturgass med en miljøvennlig profil. Det er viktig ikke å bli en råvarenasjon. Det er viktig å sørge for at vi får en verdiøkning i vårt land, og derfor er det så viktig at vi setter full fart på å forsøke å utvikle miljøvennlige løsninger når det gjelder bruk av naturgass. Derfor er jeg veldig glad for at hva angår Snøhvit, var det bred enighet om at vi i forbindelse med å gi klarsignal også stresset veldig sterkt dette med å få i gang et pilotprosjekt for å forsøke å løse miljøproblemene ved bruk av gass som energibærer. Det er mange industrielle formål som det er viktig å få naturgass fram til. Derfor er vi også enig i at det bør komme et innovasjonssenter. Min erfaring og min lærdom er imidlertid at man ikke skal ta lokaliseringsspørsmålene før man får en samlet oversikt hva det er vi ønsker å oppnå, hvor man har de beste mulighetene, og hvordan man skal sørge for at dette virkelig får et godt press på seg, slik at man kommer raskest mulig frem til en god løsning. Man blir overrasket over at en del partier – i dette tilfellet representert ved Morten Lund – har så enorm tro på at hvis bare staten kommer inn, blir dette veldig bra. Mitt utgangspunkt er at staten må bidra til en del infrastrukturtiltak. Staten må være pådriver i forskning og utvikling. Jeg er veldig glad for at Regjeringen har satt av mye penger til nettopp å forske på det å redusere CO2-utslippene fra våre fremtidige gasskraftverk, men det må være slik at prosjekter som man skal gjennomføre, i stor grad må være lønnsomme, og man må være sikker på at det blir en ordentlig vurdering av hvilken lønnsomhet disse prosjektene vil gi i fremtiden. Derfor tror jeg det er viktig at staten er med, bidrar til å få ting i gang, men at det hele tiden må vurderes opp mot private brukere, private investorer, for å sikre en god lønnsomhet. Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet i sin interpellasjon ikke tok opp at dette burde være helstatlige virksomheter.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-03-15:
La meg først si at det er stor enighet i Høyres gruppe, men man har litt forskjellig innfallsvinkel. Jeg sier dette til representanten Brustad, siden det stort sett er de samme representantene som sitter i salen, for å skuffe henne eller glede henne med at vi er enige. Det er imidlertid slik at man kan ha litt forskjellig grad av urolighet eller utålmodighet på disse punktene. Representanten Klungland peker imidlertid på en viktig utfordring. Det er jo, som han påpeker, allerede en underbalanse i kraftproduksjonen. Denne kan i de fleste tilfeller dekkes av import fra våre naboland, men i et tørrår som også berører våre leverandørland, kan det oppstå en betydelig underdekning. Vi er ikke uenig i at det kan føre til dramatiske forhold. Det er også klart at utviklingen av fornybare energikilder – bølgekraft, vindkraft, bioenergi, tidevannsenergi osv. – ikke kan forventes å bidra på kort sikt. Men jeg er helt uenig med representanten Klungland når han litt hånlig snakker om å være avhengig av import. Jeg tror det er veldig viktig og veldig bra at man også i dette markedet har fått en stor utveksling av produkter over landegrensene, i dette tilfelle altså energi, nettopp fordi man på den måten kan avhjelpe et land som er kommet i underdekning i en periode. Sånn sett hilser jeg med stor glede at man har fått et velfungerende marked internasjonalt for energi og for elektrisk kraft. Det er riktig som representanten Klungland sier, at gasskraft gjennom flere år har blitt diskutert som et mulig alternativ for å få en bedre balanse. Det er imidlertid slik – og her er vi inne på den samme diskusjonen som vi hadde i forbindelse med den forrige interpellasjonen, og vi har hatt den mange ganger i dette storting – at vi samtidig må sørge for at vi klarer å leve opp til de forpliktelser vi har under Kyoto-avtalen. Derfor er det så viktig at vi nå konsentrerer oss om å finne frem til løsninger på dette med CO2-utslippene fra gasskraftverkene. I den perioden vi går inn i, tror jeg at det å oppruste eksisterende vannkraftverk også er veldig viktig. Jeg er glad for at statsråden klart sier at her må vi få et forenklet regelverk, vi må få en raskere behandling, slik at vi kan se hvor det ligger store ressurser i gamle utbygginger, og at man på den måten – innenfor ikke altfor lang tid – kan få tilført en del TWh. Vi ønsker en bærekraftig utvikling. Vi skal ikke være passive. Vi skal presse på det vi kan nettopp for å komme frem til gode løsninger, både for å sikre vår kraftbalanse og for å komme nærmere de mål vi har satt oss under Kyoto-avtalen.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-03-15:
Jeg er enig i interpellantens bekymring for industriens utvikling i Norge. Det er viktig at Stortinget på et egnet tidspunkt ser grundigere på de signaler som er kommet fra forskjellige hold om industriens utvikling. Men i interpellasjonen fremstiller representanten Akselsen det som om det er et problem at det etableres mange nye virksomheter i Oslo og Akershus, og han ønsker til og med at næringsministeren skal snu denne positive utviklingen. Jeg skal ikke starte med flyseteavgift og slike ting. Jeg vil heller si at det er ingen særlig sammenheng mellom lite nyskaping i distriktene og høy nyskaping i sentrale strøk. Det er ikke slik at om det startes en bedrift i Oslo, så kan det ikke startes en i Rennebu eller på Ringebu. Derimot er generelt lite nyskaping i Norge et problem. Det synes jeg er mer vesentlig. Vi må stimulere til flere entreprenører i dette landet. Det er slik at en del av de nyetablerte bedriftene har dårlig kapitalbase, og derfor går også mange av dem konkurs. Det er viktig at vi har et system som gjør det mulig å skaffe kapital, men det må være kapital til lønnsomme bedrifter eller lønnsomme prosjekter. Jeg er derfor glad for at Regjeringen har fokus på å fjerne hindringer og tungrodde prosesser som mange næringsdrivende støter på. I tillegg vil skatte- og avgiftslettelser som man klarte å komme med, nok bedre rammebetingelsene. Jeg må i parentes få bemerke at det er vel ikke så veldig underlig at det er de bedriftene som betaler skatt, som også får en lettelse hvis skatteprosenten går ned. Det synes jeg på mange måter hører sammen, så jeg er ikke veldig frustrert over det. Vi må sørge for at det virkemiddelapparatet vi har, frigjør ressurser og bruker ressursene på en best mulig måte, slik at det virkelig kommer nyetablererne og bedriftene til gode. Administrasjonen av slike virkemiddelapparater kan bli strammere, og de kan bli bedre. Jeg tror at det grepet man nå tar, vil kunne føre til bedre situasjoner. Det er imidlertid noen lyspunkter når det gjelder dette med etablering. Private organisasjoner og bedrifter har etablert noe som heter Venture Cap, hvor man hjelper bedrifter eller etablerere å lage forretningsplaner – som ofte er en mangelvare – og premierer det. Det er også etablert noe som heter Connect Norge, som skal forsøke å koble entreprenører med markedsførere, med finansfolk og med forskere, slik at man klarer å få til en bedret etablering. Dette skal være gratis for alle etablerere som kommer inn, og jeg tror på mange måter det er en bedre måte enn å styre alt gjennom det statlige. Skal vi få til noe i dette landet, må vi ha en positiv holdning til etablering og en positiv holdning til virksomhet. Vi må også skape optimisme. Jeg beklager å måtte si at Arbeiderpartiet ikke har stått fremst i rekken når det gjelder å skape den optimismen.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-15:
Berre eit par ting nå på tampen, før statsråden skal opp igjen og svara på interpellasjonen. Me får jo anledning til å koma tilbake til temaet. Som Vaggen Malvik frå SV bl.a. var inne på: Korleis blir strategien vidare i forhold til bruk av gass på land? Skal strategien vera at samarbeidsregjeringa vel å samarbeida med parti som ikkje har aukande fokusering på klimaproblematikken? Det må vera eit vanskeleg spørsmål å svara på. Nå kjem snart klimameldinga, og i den nyttar det ikkje å ha fleirtal for ei tenking som går på auka utslepp, at klimagassane berre skal auka. Ein må ha ei tenking i botnen som går ut på at me må gjera noko med den veksten me har i energiforbruket. Det er her hovudutfordringa ligg. Statsråden var inne på eit par av desse momenta, bl.a. elektrifisering, men SV kan òg koma med andre ting: energieffektivisering og alternativ fornybar energi. Det er ei mengd alternativ som ikkje skaper klimaproblem, og som bør vera det viktigaste å satsa på, ikkje minst – vil eg tru – for parti som tidlegare har hevda at klimaproblemet var viktig, og at det var svært viktig å få gjort noko med det, og at ein derfor ikkje i si tid ønskte å byggja sterkt forureinande gasskraftverk, som ein nå byggjer på Snøhvit-feltet – sannsynlegvis. Mi utfordring til statsråden er eigentleg: Vil me nå få ei omlegging av politikken i tråd med Kyoto-avtalen og i tråd med dei klimaproblema som me må løysa, eller vil løysinga vera ein samarbeidspartnar til Regjeringa som fyrst og fremst er oppteken av å bruka gass, men ikkje er så veldig oppteken av konsekvensane ved å svi av gass? Eg vil tru at for Venstre og Kristeleg Folkeparti burde dette vera enkelt, men nå sit ein i regjering, og då er det ikkje så enkelt, har det vist seg. Så mi hovudutfordring til statsråd Steensnæs er dette.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
I en interpellasjonsdebatt gir en jo statsråden muligheten til også å komme på offensiven i spørsmål som er blitt tatt opp. I den sammenheng må jeg si at jeg er litt skuffet. Jeg har lyst til å presisere at Arbeiderpartiet og Regjeringen ikke er, og heller ikke har vært – i hvert fall ikke i denne regjeringsperioden – uenige om alt det som går på enøk, som går på energisparing, fornybare energikilder, etc. Der uenigheten faktisk nå ligger, ut fra det jeg hørte, er i hva en ser som en bærekraftig utvikling. Arbeiderpartiet er også sterk tilhenger av gasskraftverk med CO2-reduserende tiltak. Men vi er faktisk i en underbalanse nå som medfører at vi er med på å slippe ut mer klimagasser enn vi hadde trengt dersom vi hadde kommet i gang med renere energikilder. Og vi har mange muligheter. Derfor synes jeg det er et tankekors når vi som stortingsrepresentanter får signaler fra folk som vil bygge f.eks. mini- og mikrokraftverk, om at søknader har ligget i direktoratet og departementet i årevis uten at de har blitt behandlet. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet foreslo også i budsjettet i høst at alle nye fornybare energikilder burde ha de samme rammevilkårene. Utfordringen til statsråden må da bli, når han ser at vi har stort behov for nye kraftkilder, og at vi har stort behov for å få bygd ut elektrisitet, om han også ser på en slik ordning som interessant framover nå, og om han i hvert fall vil sørge for fortgang i behandlingen av søknader for utbygging av kraft, enten med positivt eller negativt utfall. Jeg må også spørre ham om CO2-frie gasskraftverk, for der har det kommet forskjellige signaler: Hva slags tidsperspektiv har statsråden på et fullskala CO2-fritt gasskraftverk, og hvordan ser han situasjonen på energimarkedet hvis det ikke blir bygd ut kraft før vi er i en situasjon der vi har såkalte CO2-reduserende tiltak på gasskraftverkene?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Det er interessant å diskutere el- og kraftforsyning. Det har også denne debatten vist. Det som kanskje er mest interessant, er at regjeringspartiene faktisk krever svar fra interpellanten på spørsmål som interpellanten har interpellert til statsråden! Og jeg ble veldig overrasket over at lederen i energi- og miljøkomiteen i landets nasjonalforsamling sa at han er lei av å diskutere elektrisitetsforsyning. Men da måtte han jo ha søkt seg til en annen komite! Det har han hatt full anledning til. Så hvis han er lei av å diskutere elektrisitetsforsyning, kunne han ha spart seg for å bruke denne talerstolen til å komme med slike sleivspark. Så har jeg lyst til å si i forhold til representanten Arnstad at hun hadde gode retoriske poeng, men hun kunne umulig ha hørt på innlegget til interpellanten da han holdt det. For hans interpellasjon gikk nemlig på hva statsråden og Regjeringen vil gjøre for å få en kraftbalanse i dette landet. Og jeg trodde faktisk at Senterpartiet var et av de partiene som var sterkest interessert i at Norge faktisk skulle være selvforsynt på dette området. Beklageligvis er de tydeligvis ikke det. Jeg stilte et spørsmål til statsråden i forhold til nettsituasjonen. Det er slik at det er vanlige folk som må betale skyhøye priser fordi nettet ikke er bygd ut slik at det kan ivareta de tyngste og kaldeste dagene i året. Derfor stilte jeg et spørsmål til statsråden om han ville se på muligheten for å utplassere gassturbiner for å avlaste nettet. Det svarte han ikke på. Så har jeg faktisk fått positive svar i forhold til det som går på behandling av mikro- og minikraft, at det faktisk er et svært viktig tiltak også for Regjeringen. Så litt i forhold til bærekraftig utvikling – det kan jo være en debatt i seg selv. Jeg ser faktisk ikke at det er en bærekraftig utvikling når Norge har mulighet til å redusere CO2-utslippene globalt, men ikke vil gjøre det. Jeg skal ta et eksempel: Odda Smelteverk ble nettopp lagt ned. De sparte Norge for 220 000 tonn CO2 i året. Nå flytter de kanskje til Tyskland, og dermed blir utslippene700 000 tonn CO2. Det er ikke en bærekraftig utvikling, slik jeg ser det. I forhold til CO2-frie gasskraftverk, enøktiltak o.l., vil jeg igjen presisere at det ikke finnes noen uenighet der. Men vi er nødt til å gjøre noe med kraftbalansen i dette landet.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Jeg synes det er en særdeles viktig debatt interpellanten her reiser. Hovedspørsmålet til statsråden var: «Hva vil statsråden gjøre for å sikre kraftbalansen for Norge i tiden fremover?» Statsråden bekrefter i svaret at forsyningssikkerheten er svekket, og at det blir liten økning i produksjonskapasiteten. Det var meldingen til Stortinget fra statsråden på dette punktet. Det synes jeg er ganske alvorlig. Vi vet alle hvilken betydning energi har for industrinasjonen Norge. Og når ubalansen er så stor mellom forbruk og produksjon som den er for tiden, er vi på grensen – antakelig flere ganger i løpet av året – til sonevise utkoblinger. Det er sonevise utkoblinger og vekst i strømprisen vi står overfor. Hva gjør vi da? Skal vi lene oss tilbake og si at dette ikke er så farlig, dette får regulere seg selv? Det er her jeg ønsker en atskillig sterkere offensiv holdning fra Regjeringens side. Nå var statsråden litt inne på det i sitt siste innlegg, men det er helt avgjørende hvordan nettkapasiteten fungerer i Norge, i det nordiske markedet og i forhold til det øvrige Europa. Jeg må spørre: Hvilke initiativ vil den sittende regjering ta for å få nettkapasiteten bedre på plass så vi ikke opplever sonevis utkobling og stor økning i strømprisen i visse områder? Det er planlagt en kabel til England, men vi må også komme videre i forhold til Nederland, Sverige og resten av Europa med konkrete tiltak for å få nettkapasiteten på plass. Jeg må videre spørre statsråden: Hva gjør statsråden i forhold til Statnett? Det er Statnett vi må gi muskler og myndighet til å ligge i forkant på disse områdene, slik at vi slipper å komme opp i den særdeles uheldige situasjonen som er beskrevet. Vi har sagt hvilke rammevilkår gasskraftverkene skal ha i Norge. De skal ha de samme rammevilkårene som i Europa for øvrig. Og jeg vil gå litt videre når det gjelder rammevilkårene: Synes statsråden at rammevilkårene for norsk kraftproduksjon er slik de bør være? Gir de de rette incentiver til å videreutbygge og effektivisere norsk kraftproduksjon, slik at det blir gjort en større innsats fra kraftprodusentenes side for å øke kapasiteten og for å bygge ut og effektivisere anleggene? Er de norske rammevilkårene på plass for å møte også denne utfordringen?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-03-15:
Det er merkelig at vi har en debatt om kraftkrise siden Norge rår over nesten en tredjedel av Vest-Europas vannkraftproduksjon, halvparten av gassreservene og tre fjerdedeler av oljereservene, og vi har 1 pst. av befolkningen. Det er i dag ikke mangel på energi i Norge, men mangel på politisk vilje og handlekraft til å utnytte våre enorme energiressurser her til lands. Det er et ansvar nåværende regjering og ikke minst tidligere regjeringer må ta innover seg. Aftenposten hadde i går en artikkel som viste til at 80 pst. av befolkningen er for en økt kraftutbygging. Det er noe jeg tror de andre partiene her i salen må ta innover seg, i den grad de er i stand til å lytte til befolkningen. Jeg synes artikkelen i Dagbladet 19. februar på en god og nøktern måte illustrerer forholdet mellom tilbud og etterspørsel på kraft i Norge. Det slås fast i artikkelen at omfattende satsing på enøktiltak ikke har virket, og at forbruket i Norge øker med om lag 1,5 pst. årlig. Statsråden bekreftet dette i et brev til energi- og miljøkomiteen angående Snøhvit, hvor han skriver at det ser ut til at veksten vil fortsette til tross for en betydelig satsing på omlegging av energibruk og energiproduksjon. Dette vitner om at den kostbare satsingen på enøktiltak ikke har virket, og at stortingsflertallets målsetting i forbindelse med energimeldingen om omlegging av bruk og produksjon ikke har vært annet enn et kostbart luftslott, noe Fremskrittspartiet hevdet og advarte mot under behandlingen av meldingen. I spontanspørretimen 20. februar tok jeg opp spørsmålet angående manglende uttelling på enøksatsing. Statsråden svarte at med det arbeidet Enova gjør, satser Regjeringen på å nå målet om 7 TWh i fornybare energikilder innen 2010. Ifølge tallene fra EBL er dagens underskudd i et normalår 7 TWh. Med en vekst i strømforbruket på 1,25 pst. vil behovet for strøm i løpet av ti år være på ca. 140 TWh. Underskuddet vil dermed være 15 TWh etter at fornybare kilder er inkludert. Da lurer jeg på om enøktiltak skal utgjøre 15 TWh. Det håper jeg statsråden kan avklare. I et brev til energi- og miljøkomiteen skriver statsråden at en eventuell elektrifisering av Snøhvit vil øke underskuddet i kraftbalansen og øke behovet for import av bl.a. forurensende kullkraft. Jeg håper statsråden denne gangen kan gi en fornuftig forklaring på hvorfor kraft til Snøhvit-prosjektet er forskjellig fra kraft til annen innenlands bruk. Jeg er klar over at Snøhvit trenger energien nå, men vi trenger kraft i resten av landet også, siden vi har et betydelig kraftunderskudd.