trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Jeg har bare en merknad til prinsippene her. Representanten Grøvan var inne på hva som er mest demokratisk, og representanten Kapur var nå sist inne på erfaringene fra Oslo. Det er mange ting som kan sies om hva som fremmer valgdeltagelse best, og det kan være mange meninger – etter mye forskning og kunnskap vi har høstet – om det å snu valgdeltagelsen hos grupper, som representanten Kapur var inne på. Men det som var bakgrunnen for diskusjonen den gangen loven ble endret, i hvert fall i Oslo, var at vi egentlig ville gi demokratiet større legitimitet ved at man ikke skulle ha muligheten til å mistenke eller tenke at de som har flertallet i dag, er fornøyd med hvordan situasjonen er. Hvis noen tenker: Hvis man får stemme på søndager, er det flere grupper som får anledning til å gå og stemme. Det er for knapp tid, man har en hektisk arbeidsdag på mandager. De som er flinke til å organisere dagen sin, og som kanskje er mer ressurssterke, har lettere for å få stemt. La oss åpne for det på søndager, når noen mennesker vil ha bedre tid. Hvis man er generøs nok til å si at mindretallet – altså en tredjedel – kan få øve påvirkning på det, kan det også begrunnes på den måten at det gir demokratiet en enda større legitimitet, en slags «gentleman’s» holdning, ved at man ikke vil la mindretallet føle at flertallet overkjører dem i slike spørsmål. Så jeg mener at det går an å framføre demokratilegitimitetsargumenter begge veier i denne saken. Jeg kjenner ikke all forskningen på hvordan todagersvalg har slått ut i Oslo, men det er en annen diskusjon – føler jeg – enn selve prinsippene om at man skal gi den ekstra legitimiteten til hvordan man velger å gjennomføre valg, ved å la mindretallet, som kan tenke at flertallet er tjent med hvordan ordningen har vært, få lov til å få mulighet for et gjennomslag, hvis det er en tredjedel som vil det. Det har vært en slags raushet i systemet, som har ligget i den tankegangen. Det er viktig at det kommer fram når man diskuterer hva som er mest demokratisk.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Det sto veldig bra til for noen år siden. Demokratiets legitimitet var i høyeste grad til stede den gangen og er det nå, om dette forslaget blir vedtatt eller ikke. Jeg sa bare at en raushet i systemet overfor dem som kan tenke at flertallet ikke ønsker det, med ulike motiver, er en fordel, fordi det bl.a. var en diskusjon i Oslo om hvilke grupper som ville tjene på at man stemte på søndager, hvilke grupper som da ville øke valgdeltakelsen sin. Det er ikke gitt hva som er fasiten på det. Om endagsvalg eller todagersvalg gir mest legitimitet til demokratiet, vil være forskjellig fra sted til sted ettersom hva som øker deltakelsen eller ikke. Forhåndsstemmene ved valg har økt deltakelsen mest, tror jeg, i de senere årene. Jeg vil bare avslutte debatten med å si at jeg ikke var aktiv i å fremme forslag den gangen, men det handlet om legitimitet, eller raushet er kanskje et bedre ord, raushet overfor mindretallet og tenke at man ikke skal tro at noen har noen baktanker med den valgordningen som velges, ved å la et mindretall få mer innflytelse på det enn man har normalt i demokratiske prosesser. Det er et ekstra hensyn i den typen følsomme spørsmål som dette er. Det var det som var begrunnelsen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Ja, jeg tar opp forslagene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Jeg takker statsråden for at han virkelig har gått inn i saken og vist at den skal jobbes ordentlig med inn i proposisjonen. Det er godt å høre. Statsråden skriver i sitt siste svarbrev til komiteen, datert den 25. mai, at dette vil være «et vesentlig inngrep i den frie råderetten», og at det må «foreligge gode grunner» osv. for å gjøre noe i forhold til antallet hybler, eller hvordan man kjøper opp og deler opp leiligheter. Jeg vil bare spørre: Ser ikke statsråden at når personer som bor andre steder, kjøper opp leiligheter og deler dem opp – det beskrives at det kan bo opp til 16 mennesker i en liten leilighet i oppgangen – og det skjer med flere leiligheter i samme oppgang, med oppløsning av bomiljøet, men også med stor reduksjon av verdien av de andre leilighetene i blokken i oppgangen, så er det også et slags indirekte inngrep i deres eiendomsrett eller i hvordan deres eiendom står seg?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Tusen takk for svaret. Jeg vil gjerne føye til: Når statsråden nevner at det kan være aktuelt å se på plan- og bygningsloven og forbedringer der, er det klart at det kan ha en positiv virkning. Men det er viktig også å huske på at i bofellesskap som dette har beboernes deltagelse, ansvarsfølelse og følelse av at de kan gjøre noe med sitt nærmiljø, at de kan sørge for at nærmiljøet fungerer godt og at de skal ha en god framtid der, også stor betydning. Sånn sett vil det ha stor verdi, det som bydelsutvalgene og bystyret når de har uttalt seg, har antydet om at generalforsamlingen med to tredjedels flertall bør kunne legge begrensninger på hvor mange leiligheter som kan kjøpes opp og bygges om, og hvor stort antall hybler det kan være per leilighet, osv. – at det ikke bare handler om plan- og bygningsloven og noe som er en veldig fjern ting for dem, men at de kan utforme sin egen framtid. Ser statsråden verdien i det?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Bare ett spørsmål til. Det gjelder også de større samfunnsinteressene, som debatten om integrering. Vi skal behandle integreringsmeldingen her på Stortinget den 16. juni, og vi har hatt diskusjoner etter reportasjer fra Sverige om utviklingen i drabantbyområder der, med en stor andel utleie – også sett i et integreringsperspektiv. Når det gjelder å lykkes med områdesatsingene – som jeg vet statsråden er opptatt av nå, med forhandlinger om videre områdesatsing i Groruddalen – vil det være, også mer ut fra samfunnsinteresser, viktig at vi går hånd i hånd med beboerne for å gi dem muligheter til å utvikle sitt nærmiljø. Så jeg mener også at statsråden og regjeringen bør se denne saken, hvordan vi skal lykkes med områdesatsingene, i et integreringsperspektiv.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-06-07:
Norsk boligpolitikk har vært vellykket for det brede lag av folket. Folk eier i stor grad sin egen bolig, mange gjennom et boligsamvirke eller i et eiersamvirke. Dette er sterkt medvirkende til vår høye boligstandard. Representantforslaget vi behandler i dag, dreier seg om hvordan vi kan skaffe bedre trygghet for dem som eier sin bolig gjennom et eiersamvirke. Presset på boligmarkedet gjør det attraktivt å kjøpe opp boliger for utleieformål, ofte ved at leilighetene blir bygd om og delt opp i mindre enheter, såkalt hyblifisering. Jeg mener det er viktig å ta på alvor de varslene vi får om at dagens lovgivning ikke virker etter hensikten. Det virker som vi alle sammen er enige om at begrensninger i eierseksjonsloven, som sier at det ikke er tillatt å erverve mer enn to seksjoner i samme sameie, har en god intensjon. Forslagsstillerne mener vi da må stramme opp lovparagrafen slik at den får den effekten den var ment å ha. Jeg leser statsrådens svar som at han mener eierbegrensningsparagrafen bør fjernes fordi den ikke virker etter intensjonen. Flertallet mener vi bør vente med å vurdere endringene i eierseksjonsloven til departementet har konkludert når det gjelder utredningen, og lagt fram en sak for Stortinget. Senterpartiet mener Stortinget bør gi et klart signal om at eierseksjonsloven bør strammes inn slik at sameiene får større mulighet til å hindre spekulative oppkjøp og ombygging av leiligheter for utleieformål. Vi ber derfor om at dagens begrensninger i eierseksjonsloven som sier at ingen skal kunne eie mer enn to seksjoner i samme sameie, blir opprettholdt og rammet inn slik at bestemmelsen blir effektiv. Våre forslag er i samsvar med Stortingets tidligere vedtak da en tilsvarende sak ble behandlet. Jeg mener vi bør gi departementet et klart signal om at de endringene som nå forberedes i eierseksjonsloven, skal bidra til at intensjonen i dagens lov skal virke bedre. Det er det som gir trygghet for dem som har kjøpt seg en leilighet i et sameie, trygghet for at de også i framtiden skal ha en trygg bolig i et godt bomiljø for seg selv og familien sin.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-06-07:
Professor Smith har store betenkeligheter når det gjelder anvendelsen av dette, med hensyn til det lovvedtaket som ble fattet her i salen den 31. mars om lovfesting av lokaldemokratiet. Han mener det er ugunstig at vi nå innfører dette uten at det har vært en skikkelig utredning, og at dette bør komme tilbake til Stortinget på et senere tidspunkt etter en skikkelig utredning og ikke bli vedtatt på den måten vi gjør i dag. Hva er statsrådens vurdering av de uttalelsene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-06-07:
Statsråden sa i sitt innlegg at han var glad for at komiteen har sørget for en rask behandling for å få dette på plass, slik at det blir smidigere i alle de sammenslåingsprosessene som vil komme som en følge av kommunereformen. Som statsråden selv pekte på, foregår det i disse dager mange folkeavstemninger. I går var det 20 folkeavstemninger, og det ble vel ja i et par av dem, men ingen av dem hadde noen som ville slå seg sammen med dem, så det blir altså null sammenslåinger etter gårsdagens folkeavstemninger. Det ser ikke ut som om det haster så veldig med å få dette på plass, og heller ikke at det kommer til anvendelse i så mange saker. Det jeg tok ordet for, var å kommentere Skjelstads argumentasjon for å utvide muligheten for grensejusteringer, der han sier at vi skal ta folket på alvor og lytte til innbyggerne. Det skal vi gjøre. Men det er jo sånn at hvis 25 pst. av innbyggerne i en kommune kan løsrive seg uten at kommunestyret eller de øvrige innbyggerne har muligheten til å bestemme, er det 75 pst. av innbyggerne i den kommunen som kan få store endringer, og det kan få store konsekvenser for dem. Tenk deg situasjonen der en grend med store kraftinntekter velger å løsrive seg og flytte til nabokommunen. Kommunen har kanskje gjort store investeringer som i økonomien og handlingsplanen skal finansieres gjennom disse kraftinntektene. Hva vil konsekvensene da være for de 75 pst. av innbyggerne som sitter igjen med investeringene, med gjelda, men som ikke har inntektene som de hadde tenkt å finansiere dette med? Det er årsaken til at vi er veldig skeptiske til at dette kan skje uten at kommunestyret får si sitt om saken.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-06-07:
Det er jo interessant å høre at Venstre her i salen trekker den konklusjonen at Senterpartiet ikke vil respektere folkeavstemninger. Er det noen som har tatt til orde for folkeavstemninger og har respekt for dem, så er det Senterpartiet. Men det som har konsekvenser for 25 pst. av innbyggerne, har også konsekvenser for de andre 75 pst., og vi skal lytte til alle innbyggerne i en kommune, ikke bare til de 25 pst. Så er det lokaldemokratiet som skal få lov til å si sin mening om en sånn sak. Det skal ikke overlates til regjering eller Kongen, som det står i lovverket. Det er faktisk sånn at lokaldemokratiet skal få si sin mening hvis 25 pst. av innbyggerne i en kommune ønsker å bytte kommune. Å ha respekt for folkeavstemninger kan jeg love at Senterpartiet også skal ha både i denne perioden og framover, og jeg håper at Venstre kan love det sammen, at folkeavstemningene som er avholdt nå, skal respekteres fullt ut.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2016-06-07:
Representanten Lauvås hadde registrert mitt engasjement i denne saken, og det er riktig. Det er jo bra at noen har engasjement også for denne typen saker. Det var nok til at han også forsøkte å gi et svar på mine spørsmål, men jeg må nok innrømme at jeg fortsatt er litt i stuss over hvilken fot Arbeiderpartiet her velger å stå på. På den ene siden viser man til at man ikke ønsker å innføre denne kodifiseringen av en langvarig praksis fordi man mener at departementet allerede har en hjemmel. Det er for så vidt riktig at skiftende regjeringer nok ikke har brutt loven ved den måten man har bidratt til kommunesammenslåing på tidligere, men det kan være en fordel å få ting eksplisitt uttrykt i loven uten at det innebærer noen utvidelse av statlig makt i denne sammenhengen. Tvert imot – som statsråden også understreket, og som jeg sa i mitt innlegg – er det snakk om at man skal unnlate å ha ekstraordinære valg når de aktuelle kommunene selv ber om det og er enige om det. Men hvis det er slik at Arbeiderpartiet mener at det holder med dagens praksis, at dagens praksis er ok, og at regjeringen kan forholde seg til det hjemmelsgrunnlaget man mener man har i dag, er det underlig at representanten Lauvås i samme innlegg påberoper seg KS’ argumentasjon og viser til at KS i denne sammenhengen argumenterer med at det riktigste vil være å sette sammen de nye kommunestyrene i et nytt valg. Det framstår fortsatt som høyst uklart om Arbeiderpartiet mener at det er riktig at kommunestyrer som ønsker å gå sammen, og som er enige om ikke å avholde ekstraordinært valg, skal kunne unnlate å holde ekstraordinært valg og heller sette sammen et felles kommunestyre eller fylkesting basert på de allerede folkevalgte, eller om man mener, slik man viser til at KS ønsker, at det må være ekstraordinære valg. Da får man mange valg på rad, slik det også er påpekt fra denne talerstolen.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-06-07:
Denne saken handler om pilarer i kommunestruktur og kommunearbeid – både inndelingslov og kommunelov. Det er mye å si, for det er viktige saker, men jeg skal forsøke å gjøre dette kort og klart på vegne av Kristelig Folkeparti. Den pågående kommunereformen avdekker en del nye problemstillinger som må avklares. Kristelig Folkeparti er for kommunereformen, og vi ønsker å bidra konstruktivt til at den blir realisert på en god måte, i tråd med det som har vært Stortingets intensjon. I dagens sak er det snakk om hvilke virkemidler en kan bruke, altså hvilke verktøy en har i verktøykassen for å jobbe med kommunereformen. Når det gjelder spørsmålet om terskelen for grensejustering, går imidlertid Kristelig Folkeparti imot regjeringens forslag. Vi kan se de praktiske sidene ved forslaget, men det er et balansepunkt mot å avgi makt. I Kristelig Folkeparti mener vi at det at regjeringen skal kunne avgjøre grenseendringer opptil 25 pst. uten å måtte forelegge det, er for dramatisk for vårt grunnsyn. Terskelen på 10 pst. mener vi bør videreføres, og vi er enige med bl.a. KS om at i tilfeller der berørte kommuner ikke er enige, bør saken behandles av Stortinget. Den beste måten å sikre dette på, er å beholde dagens begrensning på områder som omfatter inntil 10 pst. av innbyggerne. Kristelig Folkeparti støtter derimot å kodifisere en langvarig praksis på det med sammenslåing mellom ordinære valg – at det kan velges av et kommunestyre for resten av perioden, av og blant de sittende kommunestyrene, uten at en må ha ekstraordinært valg. Det er en god praksis, og ved å ta det inn i loven er det klargjørende og forutsigbart. Kristelig Folkeparti mener at dette både er rasjonelt og ivaretar demokratiet på en grei måte uten at man risikerer å få valg tre år etter hverandre. Vi vil peke på at erfaringen fra valgdeltakelsen de siste årene tilsier at nettopp det er fornuftig. Kristelig Folkeparti støtter også at parlamentarisk styrte kommuner kan videreføre byrådets fullmakt til å velge styrer i kommunale foretak. Det tilhører delegasjonsreglementet. Det er kommunestyret eller fylkestinget selv som velger om de vil benytte denne muligheten. Jeg har ikke behov for å kommentere ytterligere, og jeg anbefaler komiteens innstilling.
André N. Skjelstad (Venstre), 2016-06-07:
Jeg ble litt forundret over representanten Lauvaas’ innlegg her i stad, der han velger, i hele sitt innlegg, å vise til KS. I morgen skal vi debattere en annen sak. Ut ifra det jeg kan se, og det som blir stemmegivningen fra Arbeiderpartiet i dag, må dette medføre at Arbeiderpartiet i morgen fremmer et forslag om et ekstraordinært valg spesifikt for Trøndelags-fylkene. Ellers ville det være direkte inkonsekvent i forhold til det de står for i dag. Undertegnede vil selvsagt vurdere det når det måtte komme på bordet. Jeg antar det er konsekvensen av det Arbeiderpartiet stemmer for i dag.
André N. Skjelstad (Venstre), 2016-06-07:
Det var et veldig avklarende innlegg fra representanten Greni. Jeg respekterer i store trekk det som er av folkeavstemninger, det gjør også denne sal, men nå dukket hun ut av skapet på mange måter. De er for Senterpartiet bare veiledende. Når det virkelige lokaldemokratiet berører grendene, vil altså ikke Senterpartiet være med på det. Jeg synes dette var veldig avklarende.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Jeg registrerer at representanten Frank J. Jenssen var i ferd med å klare å hisse seg opp over § 17 i denne saken. Det er mulig det har blitt mye i det siste, men han skal nå få svar. Som det har blitt sagt fra saksordføreren også, er det noe uenighet i hvordan man ser på de foreslåtte endringene som ligger i denne saken. Hvis Frank J. Jenssen kunne lese i dokumentene, så står det bl.a.: «Departementet meinte at unntaket frå vallova og kommunelova i samband med samanslåinga av Bodø og Skjerstad kommunar og av Bjarkøy og Harstad kommunar hadde tilstrekkeleg heimel i inndelingslova § 17 andre ledd bokstav b.» Da er det ganske kort forklart slik, som det også står i innstillingen, at vi «viser til at departementet mener en slik ordning kan gjennomføres etter eksisterende lovverk slik at det ikke trengs lovendring på dette punktet.» Blant annet KS mener også at det mest fornuftige er at det avholdes reelle valg til et nytt kommunestyre.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2016-06-07:
Stortinget handsamar mange viktige reformer, og vår komité har fått dei mest spennande. Både kommunereforma og regionreforma vil gje store endringar i den offentlege strukturen framover. Denne saka handlar om ulike sider ved lovverket når det gjeld kommunesamanslåing. Det gjeld m.a. ROBEK-status, forkjøpsrett til aksjar og deling og grensejustering ved kommunesamanslåing. Inndelingslova er ein viktig reiskap ved handsaming av den pågåande kommunereforma. Mange kommunar har vedteke intensjonsavtaler med nabokommunane, og det vil vere mange kommunar som gjennom forhandlingar vil måtte stadfeste nye grenser i tida som kjem. Kommunereforma er ikkje noko som stortingsfleirtalet gjennomfører fordi ein ynskjer å forandre Noreg. Det er noko ein gjer fordi ein ser at Noreg er forandra. Dette gjeld sjølvsagt også for kommunegrensene. Mange bygder kan i denne prosessen bli ein viktig del av ein ny kommune i staden for å bli ein utkant i den gamle. Ein samla komité viser til at departementet si grunngjeving for forslaga er at samanslåingsprosessane som følgjer av kommunereforma, skal gå smidig føre seg. Fleirtalet i komiteen viser også til at slik dagens reglar om deling av kommunar er utforma, gjev dei ikkje tilstrekkeleg fleksibilitet i samband med samanslåing. Det er Stortinget sitt ansvar å fastleggje kommunane sine oppgåver og grenser. Dette forslaget er ikkje eit ledd i meir statleg styring, men ei lovendring som gjev lokalpolitikarane større fridom til å gjere lokale vedtak i tråd med innbyggjarane sine interesser. Dei har både eit stort ansvar og store moglegheiter i dei pågåande prosessane. I dag er det ikkje mogleg å gjennomføre grensejusteringar i samband med ei kommunesamanslåing, men dette forslaget betyr at avgrensa delar av ei slik grenseendring no kan behandlast som ei grensejustering. Det er ikkje tvil om at dette aukar fleksibiliteten når fleire grenseendringar blir vurderte på same tid, og at det vil føre til meir heilskaplege vurderingar og dermed til at nye grenser står seg lenger. I mitt heimeområde blir det jobba med fleire spennande kommunesamanslåingar. Etter at Ørsta og Volda sa nei til kvarandre, blir det jobba vidare med ei samanslåing av Volda, Hornindal og Stryn. I den samanhengen har styret i Bjørke grendalag i eit ope brev til Ørsta kommune uttrykt at dersom Ørsta held fram som eigen kommune, er det naturleg at ein ser på justering av kommunegrensa for den delen av kommunen som gjeld Bjørke. Dette er ei svært fornuftig grensejustering, etter mitt syn, og eit godt døme på at ein gjennom kommunereforma også kan få til grensejusteringar som vil gje gode og tenlege grenser i framtida. No blir det opp til Bjørke grendalag, kommunane og Fylkesmannen å kome med gode grunngjevingar for ei slik grensejustering, og Bjørke grendalag vil kunne sitje i førarsetet i den vidare prosessen.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Først takk til saksordføraren for å ha losa denne saka gjennom i komiteen i ei elles hektisk tid for komiteen. Eg synest det er fint at sjølv om komiteen jobbar med store saker på asyl- og innvandringsfeltet, med kommuneproposisjonen og er i innspurten med kommunereforma sin lokale prosess, klarer ein å akkumulera eit så stort engasjement for inndelingslova og spesielt § 17, og det synest eg er bra. Proposisjonen som me no har til behandling, ryddar opp i ein del ting, og eg trur kommunane set pris på føreseielegheit. Men eg må seia at eg har kost meg med å lesa både mediebiletet og innstillinga og sett korleis Arbeidarpartiet opptrer om dagen. Me ser alle at dei skiftar meining frå månad til månad og frå dag til dag. Det me ser i denne innstillinga, er at ein på same tid meiner tre forskjellige ting. Dersom ein ser på innstillinga knytt til § 17, som me har diskutert mest i dag, er Arbeidarpartiet med på ein merknad som seier at dei ikkje støttar forslaget om å justera § 17, altså at dei ikkje ønskjer å justera § 17. Så er dei med på ein merknad som seier at dei ikkje ser behov for å endra § 17 fordi loven er allereie grei, så det er ikkje behov for lovendring på dette punktet. Og så er kanskje det mest morosame at dei på same side som dei seier at det ikkje er behov for å endra loven, er med i ein merknad som seier: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, viser til at Justisdepartementet i sin høringsuttalelse mener at departementets forslag bør få som konsekvens at inndelingslova § 17 skrives om slik at det blir klart hva som skal gjelde.» Så dette er ny noregsrekord i å meina tre ting samtidig, og då er det veldig behageleg at ein kan fortelja kva ein meiner mest: Er det behov for å gjera ingen ting, behov for å endra eller behov for å gå imot, fordi ein er imot? Eg skal ikkje dra det opp til dei store høgder at me er veldig spente på kva Arbeidarpartiet vil meina, men det hadde vore veldig ryddig om Noregs største parti faktisk kunne vore klart og tydeleg og sagt noko i staden for å meina alt samtidig på same dag, som dei no har sett ny noregsrekord i å gjera.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Det er en enstemmig komité som slutter seg til lovforslaget som ligger til behandling. Forslaget vil gjøre det mulig å etablere privat minoritetseierskap i offentlige ansvarlige vannkraftselskaper eller selskaper med delt ansvar, som et alternativ til aksjeselskaper. Endringene gjør det mulig for private medeiere å kunne ta ut kraft tilsvarende egen eierandel som utbytte. Komiteen ser det som viktig at denne lovendringen kan bidra til at kraftforedlende industri får stabil tilgang til kraft på kommersielle vilkår. Komiteen legger til grunn at lovendringene ikke rokker ved kravet om reelt offentlig eierskap til vannkraftressursene, og forutsetter derfor at det i konsesjonsbehandlingene vil bli nøye vurdert hvorvidt selskapsavtalen gir de offentlige majoritetseierne mulighet til å utøve eierskapet slik at lovens formålsbestemmelse ivaretas. Industrielt eierskap i den form som det nå åpnes for, sikrer tilgang til egenkraft til industriproduksjon og reduserer behovet for eksterne kraftkontrakter. Dette vil gjøre industrien mindre sårbar for svingninger på kraftbørsen. Komiteen har ikke gått inn på de problemstillingene som blir reist ved at forslag til metode for verdsettelse av industriens egenkraft for grunnrenteskattformål nå har blitt sendt på høring. For min egen del vil jeg peke på at hensikten med lovendringen som vi nå gjør, er å sikre at industrielle eiere kan ivareta sitt behov for forutsigbar krafttilgang. Forutsigbarhet og langsiktighet er viktig for kraftforedlende industri. Dagens lovendring vil bidra til dette, og jeg forventer at det ikke forringes ved andre endringer i industriens rammevilkår på dette området.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Når jeg velger å ta ordet selv om det er en enstemmig komité, og selv om det er noenlunde grissgrendt i presselosjen, er det fordi jeg mener at dette på mange måter er en historisk dag. Industrikonsesjonsloven er en lov som har vært med oss siden vi begynte å høste industrielt av vannkraftressursene våre, og som har lagt grunnlaget for en god og effektiv forvaltning og mulighet for industrialisering basert på våre fantastiske fornybare vannkraftressurser. Jeg er glad for at vi har full politisk enighet bak oss i denne saken, og at det har vært tydelig fra denne saken ble lagt fram. Dette er en viktig sak for industrien. Det å legge til rette for fortsatt videreutvikling av kraftforedlende industri i Norge er viktig for å fortsette å skape store – og størst mulige – verdier basert på våre fantastiske fornybare vannkraftressurser, det er viktig for å skape lønnsomme arbeidsplasser, det er viktig i et klimaperspektiv, og det er viktig for å møte det ikke ubetydelige kraftoverskuddet vi ser. Med dette lovforslaget følger regjeringen opp Sundvolden-erklæringen. Vi legger med dette til rette for nettopp det vi har lovet der, at industrielle eiere kan eie vannkraft på en måte som gjør at man ivaretar behovet for langsiktig, stabil og forutsigbar krafttilgang i et generasjonsperspektiv, samtidig som det skjer innenfor konsolideringsmodellen. Jeg er glad for at saksordføreren redegjorde for saken i stort på en god måte og også pekte på at vi med dette lovforslaget ivaretar hensynet til at de som er i kraftproduksjon, kan ta ut den i form av kraft, i stedet for – som i dag – bare som finansielt utbytte, samtidig som vi sikrer at den offentlige majoritetseieren fortsatt har full kontroll og eierrådighet over vannfallene, noe som er det elementet som garanterer at vi er godt innenfor europeisk konkurranserett med disse endringene. Jeg er også glad for at i forbindelse med det offentlige ordskiftet rundt denne saken har konsernsjefen i Hydro Aluminium, Svein Richard Brandtzæg, sagt at på grunn av denne lovendringen som i dag blir vedtatt, etter at regjeringen tidligere i år la fram forslaget, har man valgt å gå videre med utbyggingen av Hydro Karmøy og en ny smelter. Det er en av de største investeringene i fastlandsindustrien på veldig, veldig lenge. Det er en investering som allerede skaper hundrevis av arbeidsplasser, basert på ren fornybar energi, i en region som nå virkelig er i en situasjon hvor man trenger ny aktivitet og nye lønnsomme arbeidsplasser. Så jeg har bare lyst til å takke saksordføreren og resten av Stortinget for et meget godt og meget effektivt, må man kunne si, samarbeid om denne saken.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Jeg skal ikke beskylde representanten Dag Terje Andersen for ikke å ha lest saken vi behandler i dag, og innstillingen, men når han sier fra denne talerstol at man dropper sak om trygdeoppgjøret, er det direkte feil. Hvis man går inn og ser hva Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti gjør i denne sak, er det at vi legger opp til at vi skal få en egen sak om trygdeoppgjøret hver eneste høst, sånn at Stortinget skal stå fritt til å kunne diskutere oppgjøret og legge eventuelle føringer, hvis Stortinget skulle ønske det. Jeg synes også det er spesielt at representanten Andersen snakker om spill. Det dette handler om, er landets pensjonisters økonomi, men jeg skjønner godt at representanten Andersen ønsker å kamuflere Arbeiderpartiets politikk, eller kuttpolitikk, overfor landets pensjonister. Så var representanten Lise Christoffersen også her oppe med kraftfulle angrep mot Fremskrittspartiet. Hun tok opp drøftingsretten. Jeg må da minne representanten Lise Christoffersen på at det var Arbeiderpartiet som fjernet forhandlingsretten for landets pensjonister. Fremskrittspartiet var uenig i det, men Lise Christoffersen og Arbeiderpartiet sto i bresjen for det. Flere av oss var på en debatt i regi i Pensjonistforbundet i går, og da vi hørte hva som ble sagt der, og her i salen i dag, er jeg i hvert fall glad for at Arbeiderpartiet nå er ærlig på at Arbeiderpartiet ikke ønsker å gi pensjonistene mer – for det er korrekt, hvis man går inn og ser hvordan Arbeiderpartiet faktisk har stemt i denne sal i flere saker. Realitetene er at Arbeiderpartiet ønsker å gi pensjonistene mindre enn det denne regjeringen gjør og har gjort. Arbeiderpartiet var sterkt motstandere av å redusere avkortningen for gifte og samboende pensjonister. Arbeiderpartiet ønsker nå å sende en regning på 8 000 kr i mindre pensjon til gifte og samboende pensjonister. Det synes Fremskrittspartiet er urimelig. Arbeiderpartiet ønsker å øke skattebyrden for landets pensjonister. Det synes Fremskrittspartiet er urimelig. Men det er kanskje grunnen til at Arbeiderpartiet nå ønsker å kamuflere hele debatten istedenfor å diskutere realitetene i saken, og det er at vi har en regjering som har styrket pensjonistenes økonomi. Vi kommer til å fortsette å gjøre det, og vi kommer også til å kjempe imot Arbeiderpartiets forslag og ønsker om å kutte i pensjonistenes økonomi.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Statsråden vender stadig tilbake til budsjettet for 2016, da noen minstepensjonister fikk en økning, der pensjonistpar uansett inntekt fikk tildelt en samlepott på 2,7 mrd. kr, og der det ble gitt skattekutt på 2,2 mrd. kr, fortrinnsvis med størst effekt for de pensjonistene som har best råd – men nok om det. Da regjeringspartiene med begeistring presenterte sin gavepakke til pensjonistene i fjor, trodde jo alle at dette var ment som en varig økning av nivået til minstepensjonister og pensjonistpar. Nå opplever vi at dette trekkes inn i diskusjonen om trygdeoppgjøret. Så jeg vil gjerne be statsråden klargjøre om det har vært planen hele tida at en skulle framstille årets trygdeoppgjør som å gå i pluss fordi en har hevet nivået på pensjonene for noen. Og et tilleggsspørsmål: Hva med dem som ikke har fått hevet sine pensjoner og ikke fått noe skattekutt?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
I denne debatten har representantene for regjeringspartiene vært veldig opptatt av teknikk, og komitéleder Kambe sa for noen minutter siden at det er viktig at trygdeoppgjøret ikke lenger behandles om våren, men i budsjettene, for å kunne fremme alternative forslag. Da lurer jeg på: I hvilket budsjett har regjeringa tenkt seg at Stortinget skal fremme alternative forslag? Skal vi fremme alternative forslag til det trygdeoppgjøret som kommer, eller skal vi fremme alternative forslag til det trygdeoppgjøret som gikk? I begge tilfeller er vel den timingen litt spesiell – det er ganske lang tid fram, og en har ikke startet drøftinger, eller det er ganske lang tid tilbake.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Nå er det for så vidt ikke pengeflytting vi er mest opptatt av. Vi er mest opptatt av den politiske debatten, og vi registrerer at flertallet ønsker å kvele den debatten på det tidspunktet hvor trygdeoppgjøret for så vidt er ferskvare, hvis man kan bruke et sånt uttrykk. Til en litt annen vinkling, men samtidig berører også det spørsmålet litt det med teknikk eller ikke teknikk: Statsråden ga i spørretimen sist onsdag og i innlegget sitt her nå uttrykk for at trygdeoppgjøret egentlig bare er en formsak som Stortinget ikke trenger å behandle. Hvordan definerer statsråden da innholdet i organisasjonenes drøftingsrett?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Det har vært mye snakk om teknikk i denne saken, og jeg vil få lov til å gratulere den som har greid å tøyle representanten Wiborg siden i fjor. Da var det ikke så mye snakk om teknikk. Høyre og Fremskrittspartiet mener nå at det ikke er nødvendig for Stortinget å behandle trygdeoppgjøret på vanlig måte. I fjor mente de det motsatte. Nå mener de det er nok å behandle det i form av en melding. Jeg minner om Pensjonistforbundet, som i høringa til budsjettet for 2016 sa at den nye budsjettpraksisen i realiteten ville undergrave drøftingsretten. Drøftingsretten er knesatt i pensjonsforliket, og Arbeiderpartiet står fast ved dette. Drøftingsretten skal være reell. Det er bl.a. den muligheten man har hatt til å drøfte om det foreligger særlige forhold som det bør tas hensyn til. Statsråden svarte ikke på mitt spørsmål om hva hun mener ligger i organisasjonenes drøftingsrett. Statsråden mener nå at «særlige forhold» er noe annet enn at oppgjøret går i minus for andre år på rad. I fjor mente Fremskrittspartiet at ett minusoppgjør typisk var slike «særlige forhold», i år mener de det motsatte. Jeg lurer på hva de vil mene til neste år, hvis det samme skjer for tredje gang, slik regjeringa har spådd, eller i 2018, hvis det skjer for fjerde gang, særlig hvis vi i mellomtida har hatt et regjeringsskifte og Fremskrittspartiet er tilbake i opposisjon. Da kan vi jo få en ny og interessant dreining i denne debatten. Når det gjelder resultatet av oppgjøret, er Arbeiderpartiet opptatt av at vi ikke skal skape falske forventninger til at årets trygdeoppgjør ville blitt et annet med oss i regjering. Det vet vi ikke, og da skal vi også være så ærlige og si det klart og tydelig. Men vi er opptatt av at Stortingets løfter skal holdes. Pensjonsforliket sier at løpende pensjoner skal reguleres med et gjennomsnitt av lønns- og prisvekst, og at en valgte av forenklingshensyn en teknisk løsning for lønnsutvikling minus 0,75 pst., vel vitende om at det kunne føre til en negativ kjøpekraftsutvikling for pensjonister i år der lønnsmottakerne fikk et pluss på under 0,75 pst., men basert på historiske tall anså man denne risikoen for lite sannsynlig. Nå har det likevel skjedd, i 2015 og i 2016, regjeringa tror det vil skje i 2017 og i 2018. Men igjen tilbake til at i RNB kamufleres det faktumet med å trekke inn skattekutt og pensjonsendringer. På godt norsk kaller vi det gjerne å gi bort og ta igjen. Fordelingsvirkningene kamufleres ytterligere ved at de beskrives ved hjelp av en gjennomsnittspensjonist – hvem nå det måtte være. Det viser jo bare hvor nødvendig det er at trygdeoppgjørene presenteres for Stortinget, for det grunnlaget vi nå har fått i RNB for å drøfte trygdeoppgjøret, sier oss ingen ting.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-07:
Det er ingen tvil om at pensjonistenes kjøpekraft har gått ned i 2015 og 2016, og at prognosen når det gjelder kjøpekraften, ei heller ser så bra ut i 2017. Men når vi sier at pensjonistenes kjøpekraft likevel ser ut til å komme bra ut, og til og med i pluss, er det ikke minst på grunn av de andre vedtakene som er fattet i denne salen, som går på økningen av grunnpensjonen for gifte og samboende, og også økningen til minstepensjonistene, men også skattelettene. Vi mener at det også er en del av det store bildet når man snakker om pensjonistenes kjøpekraftsutvikling. Som jeg har nevnt tidligere, i en annen sak i forrige uke da dette ble debattert, ser vi også at inntektsutviklingen for pensjonistene har blitt vesentlig forbedret de siste årene. Om jeg husker tallet riktig, har samtlige over 62 år fått en forbedret økonomi på mer enn 5 pst., og det er også en del av dette bildet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-07:
Om jeg husker rett, foretok man ikke budsjettmessige endringer i trygdeproposisjonen heller. Trygdeproposisjonen var en proposisjon hvor man flyttet penger fra en budsjettpost til en annen. Dersom man ønsket å gjøre økninger i eller endre de budsjettmessige sidene, måtte man også tidligere gjøre det i revidert nasjonalbudsjett – eller i statsbudsjettet, som er det naturlige stedet. Når vi er opptatt av at det skal behandles i forbindelse med budsjettene, er det nettopp fordi man da også ser det i sammenheng med øvrige prioriteringer. Det er da man kan la handling følge ord og man også viser at man er villig til å prioritere. Men selve endringene i budsjettene gjør man ikke i selve trygdeproposisjonen. Det gjorde man heller ikke tidligere, om jeg husker rett. Det er det man gjør i revidert budsjett eller i statsbudsjettet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-07:
Jeg opplever ikke at det er noen i denne salen som ønsker å – hvilket uttrykk var det representanten brukte – kvele debatten. Tvert imot er mitt inntrykk at alle her er opptatt av debatten om pensjonistenes inntektsutvikling, og det skulle også bare mangle, både av hensyn til pensjonistenes inntektsutvikling i seg selv og ikke minst hensynet til den store betydningen den posten har på statsbudsjettet. Så det er ingen uenighet om at man ønsker å ha en debatt om dette. Men så er det en realitet at som en følge av pensjonsforliket, hvor man lovregulerte hvordan reguleringen skulle skje, har trygdeproposisjonen, trygdeoppgjøret i seg selv, endret karakter. Nå blir selve reguleringen mer teknikk, all den tid man ønsker å følge det Stortinget vedtok den gangen. Men det betyr jo ikke at man ikke kan drøfte andre spørsmål; man kan til og med drøfte det spørsmålet også. Vi diskuterte dette spørsmålet med pensjonistenes organisasjoner, men vi hadde allerede da sagt, etter en gjennomgang av reguleringsmekanismene, at vi ønsket å stå fast ved det Stortinget vedtok i forbindelse med pensjonsforliket.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-07:
Så vidt jeg kan se av den diskusjonen som er i innstillingen, er det ikke der et flertall som ønsker en proposisjon, dvs. et dokument hvor man skal bevilge penger. Det står at man skal legge fram en sak, men ikke at det skal være en proposisjon. Nå får vi se hvordan den meldingen vi skal legge fram, blir seende ut. Vi hadde i utgangspunktet tenkt å la denne informasjonen tilligge statsbudsjettet. Men i meldingen vil vi naturligvis diskutere ulike forhold i pensjonistenes inntektsutvikling, skatt og andre relevante spørsmål, protokollene fra trygdedrøftingene og annen informasjon som er relevant. Og så får Stortinget behandle den meldingen sånn som Stortinget skal behandle den type meldinger, og i den grad Stortinget mener at man skal gjøre andre prioriteringer eller andre vedtak eller legge andre forutsetninger til grunn, står Stortinget fritt til å gjøre det i behandlingen av meldingen, men ikke minst også i forbindelse med statsbudsjettet, hvor pengene bevilges.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-07:
«Særlige forhold» knytter seg utelukkende til selve beregningen av lønnsveksten som skal benyttes ved reguleringen. Sist gang man brukte dette, var vel i 2002. Når det gjelder punktet om kjøpekraft, er det riktig at kjøpekraften nå går ned. Det henger sammen med den krevende situasjonen vi ser på arbeidsmarkedet, hvor også lønnstakerne nå må bære en stor kostnad ved å ha en svært moderat lønnsutvikling, for ikke å si nedgang for mange. På mange måter kan man si at det vi nå ser, er pensjonsreformens første fartsdump. Det er nå vi for første gang møter utfordringene ved forliket, og det er nå vi for første gang kan teste ut om vi også klarer å stå ved det man vedtok den gangen man bestemte seg for det. Pensjonene har hatt en veldig god utvikling takket være gode år for lønnstakerne og takket være denne reguleringen, som også har gitt en bedre lønnsutvikling for pensjonistene enn det de ellers ville ha fått. Nå er det krevende for arbeidstakerne, og da er konsekvensen også at det er krevende for pensjonistene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-06-07:
Nei.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
La meg starte med å si, som representanten Ropstad, at vi står ved pensjonsforliket og er klar til å forsvare det og følge det opp. Denne saken handler ikke om det. Representanten Ropstad sa at det noen ganger kunne være krevende å forsvare og forklare. Nettopp derfor er jeg veldig skuffet over at vi ikke lenger i framtida skal behandle trygdeoppgjøret som egen sak, fordi tidligere statsråd Eriksson sa at trygdeoppgjøret skulle legges fram som før, og stortingsflertallet sa i fjor, da de begrunnet å flytte kontoer, at det ikke skulle bli noen endring eller påvirkning av gjennomføringen av trygdeoppgjøret. Når regjeringa nå velger, uten at det har blitt sagt klart og konkret noen gang tidligere, å droppe en egen sak om trygdeoppgjøret, skjønner jeg at pensjonistenes organisasjoner føler seg lurt. Det er nemlig, og har vært fram til nå, en vesentlig del av trygdeoppgjøret at det legges fram en egen sak til godkjenning i Stortinget, der det gjennomføres høringer, der deres meninger kan komme til uttrykk og vi får en sak i tilknytning til trygdeoppgjøret. Bare for ordens skyld, så representanten Wiborg ikke skal misbruke at det står en merknad som vi ikke er med på, om at det skal legges fram en sak i forbindelse med statsbudsjettet i 2016 – man pleier jo ofte å vrenge og vri på sånne ting – kan jeg bare si at det har ikke vi noe imot. Vi har altså ikke stemt imot det – det kommer for øvrig heller ikke til avstemning. Det er ikke det som er poenget. Poenget er at det er ikke et svar på behovet for å ha en reell diskusjon om trygdeoppgjøret når det skjer. Jeg hadde skjønt det hvis statsråden hadde vært ærlig og sagt at det var viktig for regjeringa å unngå det politiske spillet som var i forbindelse med fjorårets behandling av trygdeoppgjøret. Da kom det ut et strateginotat som handlet om at en ikke skulle få til noe i Stortinget, men alle andre partier enn Fremskrittspartiet skulle få skylda. Det var ikke verdig. Men det kan ikke brukes som et påskudd til ikke å ha en respektfull måte å diskutere trygdeoppgjøret på, stå oppreist og svare på spørsmål fra de mange, ikke bare pensjonister, men mange flere som er omfattet av trygdeoppgjøret. Det som sies om at det skal legges fram en sak på høsten, blir et fikenblad, for vi får ingen diskusjon av trygdeoppgjøret når det faktisk er gjennomført, med godkjenning i Stortinget. Det syns vi er synd, og jeg syns det spesielt fordi jeg vil stå ved den avtalen mange partier har om pensjonsoppgjøret og pensjonsreformen, men da får vi spille med åpne kort og ikke forandre spillereglene underveis. Det skjønner jeg at pensjonistenes organisasjoner føler at de nå har blitt utsatt for.
Olemic Thommessen (Høyre), 2016-06-07:
På samme måte som Arbeiderpartiet skal Høyres gruppe også støtte innstillingen, men i tillegg støtte forslag nr. 4 fra SV. Bakgrunnen er at vi under debatten av saken forstår at intensjonen i forslaget er å gjøre en utredning med sikte på å finne et håndterlig og avgrensbart utgangspunkt for registreringsplikt, altså for indirekte eierskap. Dette synes Høyre er greit.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Jeg vil også anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme for innstillingen samt forslag nr. 4 fra SV, slik at man får tatt jobben med se på hva som er praktisk mulig å få til knyttet til registerordningen for framtidige løsninger.
Sylvi Graham (Høyre), 2016-06-07:
President! Min stemme ble heller ikke registrert.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
President! Min stemme ble heller ikke registrert.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-18:
Norge har rike skipsfartstradisjoner som går århundrer tilbake. På tross av at vi er et lite land, er vi en stormakt på havet. Dette er en posisjon vi har opparbeidet oss gjennom bl.a. å ligge i front innen teknologi. Den norske maritime næringen er blant de verdensledende miljøene når det gjelder utvikling av miljø- og klimavennlig maritim teknologi, dette fordi vi har stor kompetanse, høy kvalitet og en komplett maritim klynge som det har vært satset bevisst på over lang tid. Det er helt avgjørende for å ivareta klimaet og miljøet at vi klarer å utvikle nye miljøvennlige teknologier og konsepter. Den maritime næringen i Norge er godt rustet for denne oppgaven, men det trengs også et godt samspill med det offentlige. Vi trenger derfor et godt samarbeid mellom myndighetene og næringen, og vi trenger tydelige signaler fra Stortinget. Denne innstillinga fra komiteen er dessverre noe uryddig, med mange forslag der noen er nesten likelydende. Jeg tror hele komiteen er enig i at vi ønsker en maritim næring som ligger i front på klima og miljø, og da er det beklagelig at det ikke er mulig å jobbe oss sammen på forslag som flest mulig kan støtte. Det er viktigere for arbeidet med å redusere utslippene at vi har gode og gjennomarbeidede forslag med bredest mulig støtte, enn markeringer med lite gjennomslag. Denne innstillinga bærer preg av det siste. Skipsfart er en framtidsnæring som vil bli viktigere og viktigere i en globalisert verden. Potensialet for utslippskutt er også stort. Det er gledelig å se at næringen selv går i front på mange områder og tar klimaendringene på alvor gjennom ny teknologi og offensive satsinger. Norge har vært en stormakt innen skipsfart i mange år, og den maritime næringen i Norge skal være en pioner i grønn skipsfart. Da må også Stortinget være med og vise vei. Til slutt vil jeg ta opp forslagene der Kristelig Folkeparti er medforslagsstiller.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-18:
Kristelig Folkeparti er med og fremmer et forslag om å ha lavere havne- og farledssatser for miljøvennlige skip. Regjeringa er på mange måter opptatt av å bruke gulrot og ikke pisk. Ville ikke dette forslaget være en god måte å stimulere til null- og lavutslippsfartøy på, ved å gi dette fortrinnet?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-18:
Strømnettet er blant vår viktigeste infrastruktur. Det moderne samfunnet er totalt avhengig av stabil og forutsigbar strømtilførsel. Energi, og i særdeleshet ren energi, vil bare bli viktigere og viktigere i årene framover. Klimaendringene gjør at vi er nødt til å produsere mer fornybar energi som erstatning for fossile energikilder. Norge er i denne situasjonen unikt posisjonert. Vi har alt i dag en rekordhøy fornybar andel, og vi har et potensial for å produsere mer. Dette gjør at vi har store muligheter til å kunne skape nye arbeidsplasser innenfor fornybar energi og fornybar energiteknologi. Utenlandskabler er et sentralt virkemiddel i dette. Strømmen vi kan produsere i Norge og ikke forbruker selv, kan selges til et Europa som vil trenge betydelig mer ren energi i årene som kommer. Kristelig Folkeparti mener derfor at det er viktig at det åpnes for nye ideer. Endringene i energiloven som gjør at andre enn Statnett kan eie og drive utenlandsforbindelser, er positivt fordi det gir konkurranse som bidrar til økt verdiskaping gjennom innovasjon og mer kostnadseffektiv utbygging. Dette er viktig for at vi skal kunne realisere potensialet vi har innenfor fornybar energi. Samtidig er det viktig å minne om at dette er en endring som omhandler hvem som kan bygge og drifte utenlandsforbindelser, ikke om det skal bygges nye utenlandsforbindelser. Det vil fortsatt være krav om konsesjonsbehandling, og kravene til samfunnsøkonomisk lønnsomhet må være like strenge for alle søknader som underlegges konsesjonsbehandling, uavhengig av hvem som søker. Dette sikrer at det kun er prosjekter som er samfunnsøkonomisk lønnsomme, som tildeles konsesjon. Det er i behandlingen av denne saken kommet opp spørsmål knyttet til eventuelle ekstraordinære inntekter fra utenlandsforbindelser og spørsmål knyttet til anleggsbidrag for utbedring av eksisterende nett tilknyttet nye forbindelser. Kristelig Folkeparti mener det er viktig at felleskapets interesser er ivaretatt gjennom at ekstraordinære inntekter tilfaller fellesskapet. Samtidig er det viktig at nettkundene ikke belastes for utgifter knyttet til nettkostnader på land eller kostnader knyttet til selve kabelen. Det er derfor viktig at nettkostnader på land dekkes gjennom anleggsbidrag, og at kostnadene knyttet til selve utenlandsforbindelsen ikke belastes nettkundene. Kristelig Folkeparti mener dette er spørsmål som primært burde vært avklart før loven trer i kraft, sammen med de andre spørsmålene som løftes under I. Men Kristelig Folkeparti vil subsidiært støtte forslaget fra regjeringspartiene og Venstre under voteringen. Oppsummert, for å være tydelig: Kristelig Folkeparti støtter lovendringen i energiloven. Kristelig Folkeparti støtter forslaget under B og subsidiært forslag nr. 1, fra regjeringspartiene og Venstre.