Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-17:
I revidert har denne salen en mulighet, en anledning, til å justere kursen, dra inn midler eller bevilge ytterligere midler basert på dagens situasjon, endringer som har skjedd, eller forutsetninger som har endret seg. Jeg må innrømme at selv om jeg ikke har det genet som gjør at jeg er særlig misunnelig, er det én manns arbeid jeg av og til misunner, og det er representanten Torgeir Micaelsens, som ikke har en spesielt arbeidskrevende høst. Han har en jobb i starten av oktober hvor han skryter av statsbudsjettet, så sitter han stille i månedsvis uten å flytte en eneste krone eller å ta inn over seg et eneste signal, for deretter å gå ut og gjenta den samme skrytelisten når vi står her i dag. Akkurat den arbeidsinnsatsen må jeg innrømme at jeg misunner ham. Men det har altså skjedd mye som skulle tilsi at vi burde kunne justere kursen. Og jeg er opptatt av – ikke helt overraskende – både helsefeltet og omsorgsfeltet. Spesialisthelsetjenesten har lenge vært preget av uro: sykehusskandaler, økende ventelister, manglende satsing på lokalsykehus, nå sist ved Nordfjordeid, og sist, men ikke minst, omstillingsprosessen ved Oslo universitetssykehus, som for meg fremstår som helt ute av kontroll. Helse Sør-Øst har altså spesialisthelsetjenesteansvaret for halvparten av landets befolkning. Derfor var det også et sterkt og alvorlig signal da Siri Hatlen trakk seg som sykehusdirektør i Oslo fordi hun ikke anså de regjeringspåførte sykehuskuttene som forsvarlige innenfor den tidsrammen som var satt. I tillegg fryktet hun og flere i styret for at dette ville gå ut over pasientsikkerheten. Fremskrittspartiet har advart mot denne utviklingen lenge og tydelig. Vi ønsker også primært et helt annet finansierings- og organiseringssystem enn dagens, vi ønsker et system hvor pengene følger pasienten. Dagens situasjon kunne vært unngått ved en handlekraftig regjering, men Fremskrittspartiet tar ansvar i revidert nasjonalbudsjett. Det er faktisk sånn at det er viktig å sette pasienten og sikkerheten for liv og helse først, og da kreves det satsing og ikke skuldertrekk. Fremskrittspartiet foreslår over en halv milliard kroner i omstillingsmidler til sykehusene for å lose dem gjennom dagens omstillingsprosess uten at behandlingstilbudet og pasientsikkerheten rammes. Det er skuffende at regjeringen ikke kan være med på det samme, og at de tør å ta sjansen på at dette skal gå bra uten ekstra midler. Dette er en politikk som betyr at andre, altså pasientene, kan måtte betale prisen for handlingslammelse. Spesialisthelsetjenesten er dessverre ikke det eneste området hvor det trengs et stort løft, og hvor det hadde vært behov for en mer handlekraftig statsråd og regjering enn det vi har i dag. Våre eldre fortjener større forutsigbarhet for at tilbudet faktisk er der den dagen behovet for f.eks. en sykehjemsplass oppstår. Media har gjennom flere år, og ikke minst i år, belyst at mange eldre ikke har denne forutsigbarheten, denne selvsagte retten som man burde ha. Fremskrittspartiet ønsker også på dette området at pengene skal følge hvert enkelt individ. Det er behovet til den enkelte, etter legens bestemmelse, som skal avgjøre om og når man får tildelt sykehjemsplass, og ikke kommunens økonomi. Vi ønsker derfor en statlig finansiering av eldreomsorgen, hvor pengene følger hver enkelt, og hvor den eldre får plass når det medisinske behovet tilsier det. Den retten som enhver seksåring har til en skoleplass, den samme retten burde enhver pleietrengende eldre ha til sykehjemsplass. Men dette systemet er dessverre ikke en realitet i dag. Derfor må vi forholde oss til dagens rammefinansiering gjennom kommunene. Og da er jeg veldig glad for at Fremskrittspartiet i revidert nasjonalbudsjett har foreslått en satsing nettopp på eldre, ved å sette av en øremerket eldremilliard for å sørge for at vi får flere sykehjemsplasser, sårt tiltrengte sådanne, i norske kommuner.