Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-04-27:
La meg starte med de tonene som siste opus ble avsluttet med: Vi trenger å huske at det er en fantastisk næring vi her snakker om. Vi definerer oss ofte som oljenasjonen Norge, men vi er like mye sjømatnasjonen Norge. Og vi har vært utrolig heldig på den måten at vi har hatt to næringer som har utviklet seg på en så fantastisk måte parallelt. Det er utrolig å tenke på at på starten av 1990-tallet hadde vi en totalproduksjon av oppdrettslaks på om lag 110 000–150 000 tonn. Det var på det tidspunktet vi innfryste store deler av produksjonen vår fordi vi mente det ville føre til markedsubalanse å slippe ut en så stor menge laks på det internasjonale markedet. I dag leverer vi over én million tonn laks til det samme internasjonale markedet. Det betyr at det ikke bare har vært en utrolig utvikling av teknologi, praksis og investering i Kyst-Norge uten sidestykke. Det har også vært en utvikling i markedet som har gjort at i dag spiser japanere og kinesere – og nordmenn – sushi med laks, noe de aldri egentlig gjorde noensinne. Laks var et nisjeprodukt langt fra sushi-bordet, og er nå blitt markedsleder i flere av segmentene innenfor sjømat. Det er en fantastisk historie. Det er også en fantastisk historie å tenke over at dette er en av de mest bærekraftige næringene innenfor husdyrhold – la meg kalle det husdyrhold, selv om det er i sjøen. Vi snakker om en næring som har noe av det laveste klimaavtrykket, noe av det laveste miljøavtrykket i forhold til andre næringer. Når vi snakker om et høyt klimaavtrykk fra fôret til laks, snakker vi ikke om det målt mot andre typer fôr. Vi snakker om det målt i forhold til den forutsetning at dersom soyaen de bruker i laksefôret ikke hadde vært kjøpt – som tross alt er bærekraftregistrert, bærekraftsertifisert – ville det vært plantet skog på områdene. Det er ingen realistisk forutsetning. Uansett tror jeg vi først skal huske å starte med at dette er en bærekraftig næring, dette er en viktig næring for Kyst-Norge, dette er en lønnsom næring, og det er en lønnsom næring med et stort potensial framover hvis vi gjør tingene riktig. Ja, vi skal stille krav til næringen. Det er viktig. Det gjør vi i alle sammenhenger. Men vi skal ikke stille større krav til denne næringen enn til andre næringer. Vi skal stille de samme kravene som vi forventer fra alle kanter. Og vi skal skryte når vi ser at næringen gjør noe bra. Og virkelig: Denne næringen gjør noe bra. Vi har mange eksempler på fantastiske produkter, fantastisk markedsarbeid og fantastisk drift som kommer fram av dette. Det å se en næring som faktisk leverer på alle de kriteriene vi ønsker at det skal leveres på, er helt utrolig. Framtiden kan også være fantastisk når vi gjør de riktige tingene. Vi står på terskelen av en helt fantastisk utvikling. Vi står på terskelen av å lykkes med torsk. Torsk – hvis vi lykkes med det – kan bli like stort og viktig som laks. Og om ti år, hvis noen står i denne salen og diskuterer norsk fiskeripolitikk, vil man kanskje diskutere en torskeoppdrett som er like stor som den totale trålerfangsten i Norge. Det betyr at vi får en helt annen mulighet for fastlandsindustri langs kysten. Tenk på at vi kan få levert torsk i den kvaliteten, i den størrelsen og på det tidspunktet fersk, som hele industrien etterspør. Det er en kjempemulighet, og slike store muligheter har vi flere av med nye arter. Samtidig skal vi huske på at det er ikke sånn at Norge er dømt til å lykkes med havbruk. De siste ukene har vi sett gamle blåskjellanlegg bli ryddet opp på Sørlandet. Det er et minne om at det er ikke sånn at alt lykkes og at alle trær vokser inn i himmelen. Det krever innsats. Det krever framsnakking. Det krever innsats og forskning. Og dette er en av de næringene som er pålagt å avsette deler av sin omsetning til forskning. Det er veldig bra. Jeg skal nok innrømme at jeg er glad for at vi har denne debatten og at det er tatt initiativ til denne debatten, men jeg deler kanskje ikke fullt ut den begeistringen fiskeriministeren har for Arbeiderpartiets programforslag. Det må jeg innrømme. Jeg vil derfor si at det er et programforslag med store målsettinger, men som punkt for punkt sier hvordan det skal bli vanskeligere å gjennomføre den målsettingen ved å gjøre kostnadene høyere, reguleringene strengere og mulighetene for næringen vanskeligere framover. Videre vil jeg si at det er et interessant forslag – for å avslutte – om en klimaavtale. Jeg vil minne om at en klimaavtale gjelder våre egne utslipp. De utslippene vi her snakker om, som er de største for havbruksnæringen, nemlig fôrutslippene, ville vært utenfor en slik klimaavtale fordi de opparbeides i andre land.