trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Representanten Inge Ryan er kjent for å ha et sterkt og bankende hjerte og engasjement for distriktene og spesielt for arbeidsplassene i distriktene, noe også innlegget hans bar preg av. Dette engasjementet gjorde at han på vegne av SV inngikk en avtale og fremmet et romertallsvedtak i samarbeid med regjeringspartiene i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 22 for 2001-2002, Et mindre og bedre statlig eierskap. Forslaget som ble vedtatt, lød: «Stortinget ber Regjeringen om å utrede behovet for og organiseringen av regionale fond av betydelig størrelse knyttet til hver landsdel som kan bidra til økt kapitalinngang for private bedrifter i distriktene og i næringssvake områder. Saken bes lagt fram for Stortinget innen 1. februar 2003.» I budsjettet for 2003 finner vi med henvisning til dette vedtaket et forslag om å opprette et tapsfond med distriktsrettet ordning. Der foreslår Regjeringen å opprette en landsdekkende låneordning med en innvilgningsramme på 500 mill. kr og 75 mill. kr til et tilhørende tapsfond. Det er grunn til å spørre hvor det er blitt av den milliarden som lå i avtalen. Jeg har også lyst til å høre representanten Ryans reaksjon på de forslagene som ligger i budsjettet, og når han tror milliarden er på plass.
Michael Momyr (Høyre), 2002-10-09:
Det er interessant å lytte til representanten Ryan. Han er engasjert, og det er mye klokt i det budskapet han framfører. På mange områder har nok Ryan og jeg samme mål. Men jeg tror nok at vi kanskje har litt ulikt syn på hva slags fleksibilitet vi må forvente hos dem som driver med næring og næringsutvikling i distriktene. Representanten Ryan snakker med iver og interesse om distriktsutviklingsfond og virkemiddelapparatet. Jeg hadde ønsket at Ryan også hadde vært opptatt av betydningen av å ha et stramt budsjett. Når jeg snakker med næringsutøvere i distriktet, er det først og fremst behovet for å ha et stramt budsjett som blir fremholdt. Vel er man opptatt av virkemidler og virkemiddelapparat, og der er det mye Ryan og jeg kan bli enige om, men min utfordring til Ryan går på stramheten i budsjettet. Vil Ryan nå være med og argumentere like sterkt for det behovet som de næringsfattige distriktene her i landet ønsker når det gjelder stramheten i budsjettet?
Michael Momyr (Høyre), 2002-10-09:
Norge har, som vi vet, bygd opp velstanden sin langs en lang kyststripe som er rik på naturressurser. Det har ført til at vi har en større spredning av aktivitet og bosetting enn den vi finner i de fleste andre land. Det spesielle med Norge er derfor ikke at det bor folk over hele landet, men at vi har et næringsgrunnlag over hele landet. Etter hvert som det ble mangel på produktivt jordareal langs kysten, lærte bøndene seg å utnytte utmark og rydde land på de mest utilgjengelige stedene. Fiskerivirksomheten førte til at det meste av kysten ble befolket. Med utgangspunkt i de handelsstedene som utviklet seg, fikk vi også en skipsfartsnæring med tilknyttede aktiviteter, som etter hvert ble mer og mer internasjonalt rettet. Det er i dag, og har i lang tid vært, en av våre viktigste næringer. Ved utnyttelse av fossekraften grodde det opp industristeder der kraften var lett tilgjengelig, ofte innerst i fjordene. De siste 30 år har vi også nyttiggjort oss naturressursene gass og olje. Det har ført til ny vekst langs kysten. Med utbyggingen av Snøhvit har den aktiviteten nå nådd helt opp til Finnmark. I dag er flere av de tradisjonelle næringene under press. Det påvirker distriktene. Det er en utvikling som det ikke nytter å stoppe. Omstruktureringen i næringslivet og i primærnæringene har pågått hele tiden. Jeg kan understreke det med ett eksempel. Hvis vi ser på landbruket, produseres det i dag like mye mat som man gjorde for 50 år siden, men det skjer med under 30 pst. av de arbeidstimene som ble brukt på den tid. Hvis vi fortsatt skal ha vekstkraftige distrikter, må vi i tiden fremover ikke legge hindringer for naturlige strukturendringer. Vi må sørge for at vi er en del av denne utviklingen. Det distriktene og bedriftene trenger nå, er først og fremst ansvarlighet og en økonomisk politikk som gjør at renten går ned, og at norske bedrifters konkurranseevne styrkes. En norsk bedrift får ikke solgt tannbørstene sine i andre land på grunn av at kronekursen er høg, og da blir det slik at den bedriften beslutter å flytte virksomheten sin til et annet land. Bedrifter får det også tøft hvis rentekostnadene stiger, f.eks. med 1 pst., som en følge av at enkelte partier ønsker å bruke mer penger til alle gode formål. Regjeringen legger opp til en ansvarlig økonomisk politikk som tar mer hensyn til langsiktighet for distriktenes arbeidsplasser enn en kortsiktig lykkerus og den popularitet det vil gi, med noen få større bevilgninger over et budsjett. Samarbeidsregjeringen prioriterer trygge arbeidsplasser og nye arbeidsplasser fremfor kunstig åndedrett. Det er en langsiktig og god løsning for distriktene. Jeg er stolt over at vi har klart å legge frem et stramt budsjett. Jeg legger heller ikke skjul på at jeg er glad for at vi har fått et virkemiddelapparat som synes å bli mer og mer treffsikkert i forhold til distrikter og næringsfattige områder, men likevel er jeg overbevist om at det viktigste grepet er å ha en økonomisk politikk som gjør at distriktsarbeidsplassene på det viset blir trygget. Vi vil være med og forandre Distrikts-Norge. Vi vil være med og gjøre Distrikts-Norge mer robust.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-10-09:
Jeg kan være enig i én ting som ble antydet her, selv om jeg ikke har skylden og ansvaret for det alene, slik det ble påstått. Jeg er faktisk enig med Sigurd Allern, som forleden uttalte at han er bekymret for den offentlige skolen, ut fra det mediebildet og den svartmaling som nå gjør seg gjeldende i forhold til å beskrive den offentlige skolen. Mange av de skremmebildene vi nå får tegnet i den mediedebatten og den politiske debatten som foregår, gir ikke et representativt bilde av norsk skole. Jeg prøvde å gi en nøktern vurdering, men det samsvarer ikke med de skremmebildene. Så til budsjettet. Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett som er lagt frem nå, er et meget godt budsjett. Det svarer på det universiteter og høyskoler har ønsket seg i forhold til kvalitetsreformen, stort sett, og det vet representanten, som sitter i komiteen og har mottatt brev fra deres interesseforening. Og det er et meget godt budsjett for forskning, fordi det er en historisk høy satsing bl.a. på langsiktig, grunnleggende forskning. I tillegg styrker vi bl.a. mulighetene for å forske i næringslivet gjennom skattefradragsordningen. Når det gjelder skolebudsjettene, er det i liten grad Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett. Det er kommuneøkonomi. Penger og ressurser når det gjelder skole, er selvsagt veldig viktig. Jeg er enig med min navnesøster, som sier at kvalitet koster. Men min navnesøster vet sikkert også at man av og til kan kjøpe noe som bare tilsynelatende er kvalitet. Det hender vel også at kvalitet koster litt mer enn det behøver å koste, at man kanskje har kastet bort ressurser underveis. Vi satser mer på skole enn nesten noen andre land, og det skal vi fortsette med. Hvor mye vi satser, vet vi faktisk ikke på forhånd, det vet vi først i ettertid, fordi det er kommunene som bestemmer eksakt hvor mye vi skal satse. Vi har tall for 2001–2002 som viser at det ikke er noen nedgang i ressursbruken i kommunene. Norske kommuner prioriterer skole økonomisk veldig høyt, langt over det de må gjøre i henhold til minstestandarder osv. Og det er kjempebra. Jeg synes at vi skal bruke mye ressurser på skole. Vi kan fortsatt ligge helt i verdenstoppen, men jeg synes det er på tide at vi også engasjerer oss i hvordan vi øker kvaliteten, og hvordan vi kan få mer ut av ressursene. Det har vært mangelvare i Norge til nå.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-10-09:
Generelt er det slik at norske kommuner har en meget høy ressursbruk sammenlignet med andre land, men også en meget høy ressursbruk i forhold til hva de må ha. Måten vi har stilt krav om minstestandard til skolene på, kan gjøre det litt vanskelig å finne ut hva som er minimum ressursbruk. Men hvis man prøver å finne ut det, vil man finne ut at norske kommuner faktisk ligger langt over det som er minimum. Man kan aldri i et system hvor man har lokaldemokrati og lokalt selvstyre, garantere 100 pst. at en kommune ikke vil kutte eller redusere budsjettene til skole. Selv hvis det var enormt mye ressurser, slik at til og med SV var fornøyd, kunne det være slik at en kommune kuttet. Det er store forskjeller i kommunenes ressursbruk. Jeg må understreke: Det samsvarer overhodet ikke med forskjeller i resultater. Det er ingen sammenheng hvis man ser på statistikken, men det er store forskjeller i ressursbruk. Jeg har sett noen tall som kan tyde på at ca. 1/8 av forskjellene i ressursbruk kan forklares med at kommunene har forskjellig økonomi, f.eks dårlig økonomi, mens hele 40 pst. kan forklares ut fra forskjellige prioriteringer. Men denne forskjellen i ressursbruk gir seg ikke utslag i forskjeller i resultater. Det kan være kommuner som bruker lite ressurser som har veldig gode resultater, og kommuner som bruker mye som har veldig gode resultater. Vi vet ikke om det skjer kutt før i ettertid. Med de opplysningene vi nå har for skoleåret 2001–2002, ser det ut til at i kommunene under ett har det ikke skjedd noen endringer i ressursbruken frem til elevene. Det ser altså ut til at kommunene faktisk har absorbert de lønnsøkningene lærerne heldigvis har fått og likevel greier å bruke de samme ressursene på elevene. Når det gjelder norsktimer, er det et eksempel på en form for øremerking, så det skal nå frem. Men representanten Sortevik berører et problem, og det er det problem som eksisterer mellom forvaltningsnivåene. Hvis Stortinget vedtar reformer som ikke blir fullfinansiert, eller hvis Stortinget øremerker og detaljstyrer for mye i forhold til kommunene, blir det mindre handlingsrom igjen til kommunene, og da kan problemene så å si tyte ut et annet sted, kanskje til og med på samme sektor.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-10-09:
Først en kommentar til den CIVIC-undersøkelsen som ble nevnt. Det er helt riktig at norske elever scorer fantastisk bra når det gjelder å forstå og ha kunnskap om demokratiet – litt for bra, vil kanskje enkelte foreldre si! Men det jeg vil si til det, er at det er jo ikke noen negativ korrelasjon eller negativ sammenheng mellom det å kunne matte og norsk og det å være god i demokrati. Det er jo ikke slik at du er nødt til å være dårlig til å lese og skrive for å være god i demokrati. Så jeg mener det går an å ha ambisjoner om begge deler, og høyne kvaliteten også. Og det å bli en god demokratisk borger forutsetter antakelig også at man kan lese og skrive. Når det gjelder ressursbruken, ligger Norge helt i verdenstoppen. Det er noen få land som ligger foran. Jeg tipper at vi har steget enda mer den aller siste tiden, bl.a. fordi vi har hatt en stigning i lærerlønningene, som er meget bra. Den viktigste forklaringen på at vi har så høy ressursbruk totalt sett i forhold til andre land, det er høy lærertetthet. Det betyr at OECD-gjennomsnittet har 40–50 pst. flere elever pr. lærere enn Norge har. Så sier representanten her at vi skal lytte til elever og lærere, og det gjør jeg med stor interesse hver dag. For det som er paradoksalt, er at selv om vi bruker alle disse ressursene og har den høye lærertettheten, så merkes det jo likevel ikke godt nok ute i skolen. Man føler at det er veldig trangt, at handlingsrommet er lite, at man kanskje må kutte, osv. Og da spør jeg meg selv, og det syns jeg alle har en plikt til å spørre seg: Hvor er det blitt av disse pengene? Hva er det som har skjedd med dem på veien, siden det er så lite igjen når de kommer frem til skolen? Jeg tror at måten vi styrer skolen på, og organiserer skolen på, gjør at det faktisk blir ineffektiv ressursbruk – dette er jo politikernes ansvar – og at vi heller ikke konsentrerer oss nok om kvaliteten. La meg nevne noen eksempler: måten vi organiserer lærernes arbeidsdag på, måten vi organiserer undervisningsdagen på, hvor veldig mye er bestemt gjennom sentrale avtaler, gjennom sentrale lover og regler, og muligheten vi gir f.eks. til rektorene for å være ledere på skolene. Rektorer forteller at de bruker mellom halvparten og hele sin tid bare på å administrere og tolke arbeidstidsavtalen. Da blir det veldig liten tid igjen til ledelse.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Kvalitet i skolen er viktig. La meg også si at realiteten for elever og skolebarn er ganske langt unna den kvaliteten som ofte beskrives fra denne talerstol, og kanskje spesielt nå fra regjeringshold. Det er to ting. Det ene er – og der kan det være ulik statistikk, men iallfall er det ganske klare innspill og signaler fra mange bekymrede foreldre – at man opplever kutt i skolen. For et år siden lanserte denne regjering, bl.a. som sin satsing på skolen og kvaliteten, 100 mill. kr til en ekstra norsktime fra andre til fjerde klassetrinn fra høsten 2002. Har de pengene kommet frem? Er man sikker på at de blir brukt slik de var ment å bli brukt? Er de i det hele tatt kommet frem til en eneste elev og til en eneste klassetime, og hvordan kan man eventuelt være sikker på det, når pengene er lagt inn i rammetilskuddet til kommunene? Det andre er: Statens utdanningskontor, som har tilsynsmyndighet ute i fylkene, følger med med et bekymret og åpent øye på kutt som vitterlig skjer i skolesektoren. De antyder at man beveger seg mot lovtangering, til dels har de også registrert at det faktisk er gitt signaler om kutt som kan medføre lovbrudd, altså at man får et dårligere opplæringstilbud enn det opplæringsloven foreskriver. Hva vil statsråden gjøre? Statsråden er øverste myndighet for Statens utdanningskontor. Hva vil statsråden og Regjeringen gjøre hvis det konstateres kutt som gjør at kommunene bryter opplæringsloven? Da er det et dårlig svar hvis man svarer at dette er kommunens ansvar, for det er en statlig tilsynsmyndighet som skal tilse at loven ikke brytes. Da må man gi et bedre svar til elever og foreldre.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Først til det første som representanten Ine Marie Eriksen spurte om, nemlig satsingen. Hun kan ikke forstå hvordan det går an å fremstille dette budsjettet som en manglende satsing på utdanning. Da har jeg bare lyst til å ta opp den listen jeg har her. Den er bare én av flere sider med kutt i denne sektoren, og vi kan ramse opp flere hundre millioner i kutt på utdanningssiden. Dette er jo noe helt annet enn det Høyre lovte gjennom hele valgkampen. Det Høyre har prøvd å fortelle de norske velgerne nå gjennom mange år, er at vi har hatt en dårlig offentlig skole, at det var viktig å få inn mer kvalitet i den norske skolen, og skulle en få til det, måtte en ha en regjering som var villig til å bruke mer penger på skolen. Nå kjenner vi resultatet av den satsingen som Høyre har lagt opp til, og da vet vi at det ikke har vært nok penger å fordele til skole fra den totale potten. Da mener jeg det er helt ærlig og rederlig at Høyre står fram og sier: Vi har gjort et valg, og vårt valg er at vi satser på de 1,7 pst. Der legger vi inn over 400 mill. kr, men beklageligvis har vi ikke funnet rom til den samme satsingen på den offentlige skolen. Vi ser også kuttet på skolefritidsordningen. Dette handler om de minste barna våre, og jeg kan ikke forstå at et parti som gang på gang snakker om verdier og om trygghet, vil ha tilbake en situasjon der barna våre får nøkler rundt halsen. Så til det andre: I en tid der vi kanskje vil oppleve at den offentlige skolen vår blir avspist med omtrent ingenting, må alle partiene begynne å prioritere hva vi skal bruke av penger – også på de private skolene. Hvis denne nedbyggingen av den offentlige skolen fortsetter, er det kanskje flere partier i denne salen som vil begynne å stille kritiske spørsmål om hva skattebetalernes penger skal gå til.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2002-10-09:
Høyere utdanning og forskning har fått en økning på 11 pst. på budsjettet. Jeg syns vel knapt det kan kalles et kutt, men snarere en satsing. Representanten Bekkemellem Orheim er bekymret for at den offentlige skolen vil forsvinne. Da vil jeg få minne om at 1,7 pst. av elevene i norsk skole går i privatskole i dag. Det er et gitt antall elever som går på skole. Det eneste vi søker å oppnå, er å prøve å gi dem en valgfrihet til å velge offentlig eller privat. Den offentlige skolen kommer ikke til å forsvinne, like lite som den private skolen kommer til å forsvinne. Arbeiderpartiet og representanten Bekkemellem Orheim kjemper mot friskolereformen fordi de mener 1) at det er et problem at det bare er sterkt religiøse skoler som får godkjenning, og 2) at skolene bare er for foreldre med penger. De har altså alle piggene ute i forhold til forslaget til ny friskolelov og forslaget om å øke støtten til private skoler. I stedet vil de kutte den støtten. Det er her jeg mister tråden i resonnementet til Arbeiderpartiet. Lovforslaget om frittstående skoler skal jo nettopp sørge for at det ikke bare er religiøse eller pedagogiske alternative skoler som får godkjenning, men også andre skoler som representerer en eller annen form for alternativ, eller som kanskje er helt like den offentlige skolen, men som bare har lyst til å gjøre noen ting litt annerledes. Og poenget med å øke den offentlige støtten er nettopp at det ikke bare er de med feit lommebok som skal kunne sende barna sine i private skoler også i framtida. Oppsummert blir det store paradokset for meg: De to tingene som Arbeiderpartiet kjemper sterkest imot i forhold til friskolereformen og i forhold til spørsmålet om private skoler, nemlig at det først og fremst er religiøse skoler som får godkjenning i dag, nettopp fordi det er slik loven er, og dernest at man må betale til dels høye summer for å ha barna sine gående der, er jo de to tingene som man er helt sikker på å opprettholde hvis Arbeiderpartiet får det som de vil i skolepolitikken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
På vegne av representanten Jens Stoltenberg og meg selv vil jeg fremme forslag om en statlig låne- eller garantiordning for de som får vansker med å betale ekstraordinære høye utgifter til strøm, om å øke satsene til lys og varme i bostøtten til å bli mer i samsvar med de reelle utgiftene og om å vurdere endringer eller dispensasjon fra NVEs forskrifter om fakturering.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Jeg tror representanten Korsberg og vi alle hadde vært tjent med om Fremskrittspartiet konsentrerte seg om sitt eget parti og ikke var så bekymret for andre partier. Jeg regner med at representanten Korsberg godt vet hva som ligger i innstillinga, og at det fra Arbeiderpartiets side er en enstemmig innstilling i denne saka. Dessuten vil jeg også påpeke veldig sterkt at Arbeiderpartiet har, sammen med noen andre partier i denne salen, gjennom mange år vært en pådriver for at Norge skal være en stor oljenasjon, og i økende grad en gassnasjon. Det slås også for framtida fast gjennom denne innstillinga. Vi slår også helt klart fast at vi er bekymret for den lave leteaktiviteten, at vi er bekymret for arbeidsplasser som nå går tapt, og at vi er bekymret for dalende interesse fra utenlandske selskaper. Nettopp derfor er jeg veldig glad for at vi gjennom et samarbeid med regjeringspartiene har fått flertall for og gir klare signaler om at vi trenger en grundig konsekvensutredning i forhold til Barentshavet, og at den kommer til høsten. Så regner vi med at vi på bakgrunn av den kan ta stilling til hva vi så skal gjøre videre. Men vi er, i motsetning til Fremskrittspartiet, opptatt av at vi også må ta hensyn til miljø- og fiskeriinteresser. At Fremskrittspartiet i alle sammenhenger der det er snakk om miljøpolitikk, rister på hodet av det, latterliggjør det osv., får stå for Fremskrittspartiets regning. Men jeg krever respekt for at det er lov til å ha to tanker i hodet på én gang: å være for at vi skal ha oljeaktivitet, ta i bruk gass også i tida framover, men samtidig mene at det ville være galt hvis vi ikke også skulle gi oss tid og anledning til å vurdere hva det betyr i forhold til utfordringer knyttet til miljø og fiskeri. Derfor har vi krevd en grundig konsekvensutredning, og vi forventer at vi på bakgrunn av den kan ta stilling til hva vi videre skal gjøre. Det er ikke uklart, det mener jeg er meget klart.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Jeg vil først svare på spørsmålet omkring Snøhvit og om 5,8 milliarder kr er en stor overskridelse. Ja, det er helt klart en stor overskridelse. Det er en altfor stor overskridelse, og det er meget alvorlig at vi får så store overskridelser i en så tidlig fase av et så stort prosjekt som dette er. Det betyr at dette må tas på alvor, det betyr at når slike ting skjer, er det viktig at Stortinget blir meget raskt informert. Men jeg ønsker ikke å si noe mer nå før jeg har hørt hva statsråden orienterer oss om, litt senere i dag. Når det gjelder Barentshavet, mener jeg at Arbeiderpartiet har oppnådd at vi nå gir klarere signaler enn det det kunne ligge an til før denne behandlinga. Det jeg mener ligger helt klart i det vedtaket, er at vi forutsetter at konsekvensutredninga skal bli grundig, god og omfattende, og det arbeidet har jeg forstått allerede er i gang. Når vi får denne utredninga til høsten, med mindre det skulle oppstå noe helt spesielt, kan vi få et grunnlag for å fatte en beslutning om hvor veien skal gå videre – hvor det skal åpnes og hvor det skal være petroleumsfritt, hvis det blir konklusjonen. Det mener jeg er det klare signalet fra et flertall i komiteen, og det forutsetter jeg selvfølgelig at Regjeringa følger opp.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Når det gjelder situasjonen i forbindelse med Snøhvit, er jeg helt enig i at den er veldig bekymringsfull. Det er alvorlig, og det er i høyeste grad en meget uønsket situasjon. Jeg takker statsråden for orienteringen, for det er svært viktig at Stortinget når slike alvorlige ting skjer, blir orientert så raskt som mulig. Det kunne vært interessant å få vite hvor lenge statsråden har vært kjent med at det kunne tyde på at det kunne bli overskridelser i denne størrelsesordenen, eller om dette er noe han helt nylig er blitt kjent med kunne skje. Jeg vil også vise til at et flertall i innstillinga om denne saka sa følgende: «Flertallet forutsetter at investeringskalkylene kvalitetssikres for å redusere den økonomiske risikoen mest mulig.» – Mener statsråden at investeringskalkylene ble godt nok gjennomgått? Og kan statsråden forsikre at det ikke heretter vil komme flere overskridelser?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Jeg er veldig glad for den enigheten som er mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene så å si gjennom hele innstillinga i denne saka. Det gjelder også spørsmål knyttet til Barentshavet. Jeg viser der til innstillinga, som er klar: «Dette flertallet» – altså Arbeiderpartiet og regjeringspartiene – «legger til grunn at denne konsekvensutredningen blir så grundig og omfattende at den kan være et godt grunnlag for behandling av spørsmålet om ytterligere petroleumsvirksomhet i området.» Statsråden har jo også i dag bebudet at den kommer høsten 2003. Det betyr at vi legger til grunn at dersom det ikke skulle oppstå noe helt spesielt som vi i dag ikke kjenner til, kan det til høsten fattes beslutninger om hva som skal skje videre i Barentshavet. Jeg forutsetter og regner selvfølgelig med at dette er noe som statsråden følger opp. Jeg kan også tenke meg å stille spørsmål til statsråden i forhold til om han er bekymret for den lave leteaktiviteten som vi nå har. Er han bekymret for den dalende interessen som vi ser fra en del av de utenlandske selskapene? Er han også bekymret når det gjelder situasjonen som bl.a. deler av verftsindustrien er inne i? Vil statsråden ta et initiativ til å gå gjennom konkurransesituasjonen, ikke minst i forhold til en del av verftene, f.eks. når det gjelder nettopp det som har skjedd ved Aker Kværner i Egersund?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
På vegne av representantene Kristin Halvorsen, Hallgeir H. Langeland og meg selv vil jeg fremme forslag om en ny vurdering av alle sider ved Snøhvit-utbyggingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Det var interessant å høre at statsråden sa at prinsippene for skattlegging på sokkelen skal være at det som er lønnsomt før skatt, skal være lønnsomt etter skatt. Det er jeg hjertens enig i. Men det er akkurat dette prinsippet man har fraveket ved utbyggingen på Snøhvit. Der er det en skattesubsidie som gjorde at man i utgangspunktet startet bygging. 2 milliarder kr av samfunnets penger har gått til dette. Jeg synes også det er nedslående å legge merke til at Regjeringen nå omdefinerer og omtolker sin egen erklæring, nemlig Sem-erklæringen, knyttet til utbygging i Barentshavet. Jeg har vanskelig for å forstå dette på noen annen måte enn at dette er nok et eksempel på at Kristelig Folkeparti ikke har muskler i denne Regjeringen og taper ved alle viktige korsveier, særlig der miljøet er involvert. Så igjen til Snøhvit. Når Olav Fjeld sier at han ikke ville ha startet dette prosjektet hvis han i dag hadde visst om overskridelsen på 5,8 milliarder kr, sier det litt om hvordan selskapet vurderer dette. Selskapet har fått skattesubsidie for å starte. Nå har vi allerede før prosjektet har kommet ordentlig i gang, en overskridelse på 5,8 milliarder kr. Det er noe statsråden unnlater å si her. Han sier at staten vil få 90 pst. av inntektene. Ja, det er riktig, men her vil det være begrenset inntekter, for 90 pst. av kostnadene vil måtte bæres av staten. Det betyr at det er vi her i Stortinget som bærer kostnadene ved overskridelsen. Av disse 5,8 milliarder kr som så langt er overskridelsen, bærer vi over 5 milliarder kr av kostnadene i Stortinget. Bare tenk på hvor mye 5 milliarder kr er knyttet til barnehager, knyttet til skoleutbygging, knyttet til velferdsproduksjon i sin alminnelighet. Det er jo nesten ikke mulig å få på plass en titusenkroning her i huset uten at det kalles for uansvarlig. Det forbauser meg da at statsråden med åpne øyne går inn i dette. For dette er beretningen om et varslet mord – et varslet mord! Dette er en skandale som bare vil øke i omfang. Dette er det mest omstridte utbyggingsprosjektet vi har hatt i norsk oljehistorie. Det er knyttet til både miljø og fiskeri, men nå knyttes det også til økonomi. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva skal egentlig til for at han vil gjøre en ny vurdering av dette? Har vi ikke nok opplysninger som skulle tilsi en ny, endret holdning?
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-12-17:
Representanten Klungland peker på industriens situasjon – jeg tror ikke representanten behøver å være bekymret for at ikke jeg har den sammen bekymring som han har. Det er viktig at vi nå har en jevn utvikling, som jeg sa i mitt innlegg, at vi har aktiviteter gående, slik at vi ikke får en berg- og dalbane-situasjon. På den annen side kommer vi ikke utenom at bedriftene selv også har et betydelig ansvar, og det gjelder ikke minst i forhold til kostnadsutvikling og lønnsutvikling. Det er også her en rekke forhold som man må se på, slik at disse bedriftene skal kunne klare å konkurrere, ikke bare i Norge, men også internasjonalt. For øvrig har jeg ingen problemer med å slutte meg til at det er viktig at vi nå ser på dette med friske og nye øyne for å se hvordan vi skal få denne delen av vår industri til å fungere ordentlig. Når det gjelder min avslutning, må jeg si at jeg sa det fordi jeg er ganske opprørt over at man kan ha så store avvik fra en kalkyle, selv om det er et vanskelig og komplisert prosjekt man starter på på Snøhvit. Når jeg sier det er uakseptabelt, er det for å gi et signal også fra dem som stort sett har en veldig vennligsinnet holdning til oljeselskapene, om at man må legge større vekt på å få frem riktige kalkyler og riktige utbyggingsplaner, slik at man ikke kommer i denne situasjonen gang etter gang. Jeg tror det er helt avgjørende for tilliten til denne bransjen at man kan dokumentere at man virkelig har gått dypt inn i problemstillingene og kan legge frem realistiske kalkyler.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-12-17:
Representanten Vaksdal og jeg har vært utsatt for at overskrifter og ingresser ikke alltid stemmer helt med det som står lenger nede, og som man virkelig har sagt. Gleden som jeg uttrykte, var over at man hadde kommet frem til en flertallsinnstilling. Jeg var en stund litt i tvil om vi kunne klare det. Det var gledelig. Det andre som er gledelig, er at meldingen får flertall, og i meldingen står alle disse tingene beskrevet. Grunnen til at man har en spesialmerknad som man jobbet litt frem og tilbake med med Arbeiderpartiet, var nettopp for å presisere hva man egentlig mente. Så min oppfatning er at vi har en melding som danner et godt grunnlag. Vi kan ikke sette i gang en konsekvensvurdering uten å se hva den inneholder. Men det er vårt håp og vår tro, som jeg sa, at den vil være så grunnleggende og så grundig at det er mulig å ta en beslutning om videreføring av petroleumsaktivitet i nordområdene, i Barentshavet. Håpet er naturligvis at man da skal finne olje og gass som er drivverdig.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-12-17:
Når det gjelder hva man skal gjøre videre på Snøhvit, er det noe som tilligger operatøren og styret for utbyggingen. Når det er sagt, må jeg si at jeg føler meg ganske hjemme i forhold til å vurdere akkurat sånne prosjekter. Det som nå er gjort, er «sunk cost», for å si det slik, de pengene får man aldri tilbake. Det som må være vurderingen nå, er hvilke påløpende kostnader man får fra nå og frem til prosjektet er ferdig. Det er det man nå kan regne lønnsomhet på, for det andre er jo allerede tapt, de pengene er borte. Det må bli en sak som styret for prosjektet, rettighetshaverne, må avgjøre, og det er klart at også staten er sterkt inne siden den har store eierinteresser. Sem-erklæringen mener jeg er ganske klar. Jeg leser den helt annerledes enn representanten Langeland. Det står der: «Samarbeidsregjeringen vil foreta en konsekvensutredning av helårig petroleumsaktivitet i de nordlige havområder fra Lofoten og nordover. Inntil en slik plan er på plass, åpnes ikke Barentshavet ytterligere for petroleumsvirksomhet.» Slik jeg leser dette, og som jeg har forsikret meg om gjelder, vil denne konsekvensvurderingen naturligvis få frem en rekke problemområder som man må ta stilling til. Men det er ikke slik at en konsekvensutredning gir svar på alle spørsmål. Da må altså Regjeringen i første omgang se på hvilke kunnskapshull som eventuelt må tettes igjen, hvilke andre virkemidler man har, og hva man skal kreve av operatørene hvis man skal fortsette. Så jeg ser ikke at det er noen konflikt mellom det man nå har fått frem i denne meldingen, det som ligger i merknadene, og det som står i Sem-erklæringen.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Miljø og industri må fungere sammen. Det har vært og er en forutsetning for olje- og gassvirksomheten og annen industri i Norge. I den sammenheng har jeg lyst til å takke spesielt representanten Onarheim, men også regjeringspartiene, for det konstruktive samarbeidet under behandlingen av denne meldingen. For de kunne like gjerne ha havnet i et flertall sammen med SV, som ville bruke framtidige investeringer i oljesektoren på velferdsgoder. Vi vet hvordan det ville fungert. Da ville inntektene ha forsvunnet på sikt, og velferden ville vært truet. Industrien er nå inne i en alvorlig situasjon. Vi ser at flere og flere rigger blir lagt i opplag. Flere og flere folk blir permittert og sagt opp. Det har også flertallet i komiteen påpekt i sine merknader. Flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, sier at vi står overfor en alvorlig svekkelse av norsk industri og annen konkurranseutsatt virksomhet. Dette er ikke Høyre med på. Jeg vil derfor gjerne få en vurdering fra representanten Onarheim på dette spørsmålet. Så helt til slutt: Når representanten sier at det er uakseptabelt med overskridelsene på Snøhvit, er det litt oppsiktsvekkende, for ut fra det statsråden, olje- og energiministeren, har sagt, er det akseptert av Regjeringen. Da er mitt spørsmål: Hva legger representanten Onarheim i at det er «uakseptabelt» med slike overskridelser?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Det er viktig for velferdssamfunnet at vi har en industri og arbeidsplasser og verdiskaping som følge derav. Det er viktig for at vi fortsatt skal ha velferd, og for at vi skal kunne bruke de inntektene og naturressursene som vi har i landet. Samtidig er det viktig at miljøet blir ivaretatt bedre, iallfall like godt som det er blitt til nå, innenfor oljenæringen. Industrien er helt avhengig av det. Jeg vil takke regjeringspartiene for det samarbeidet vi har hatt i forhold til denne innstillingen. Det kan godt være at noen tror at jeg blir flau over det. Til det vil jeg si at det blir jeg ikke. Hvis Regjeringen gjør en god jobb, mener jeg også at de skal få ros for det. SV tror ikke at konsekvensutredningen for Barentshavet blir god nok. Jeg er derfor glad for at regjeringspartiene valgte å gå bort fra SVs tenkte kunnskapshull. Jeg er glad for at de sa at konsekvensutredningen skulle være så god at en kunne ta stilling til videre utvikling i Barentshavet etter at den forelå. Og Arbeiderpartiet forutsetter at den konsekvensutredningen som blir lagt fram, er god nok. Så var representanten Onarheim oppe på talerstolen i stad og snakket om at flertallet egentlig dreide seg om «en spesialmerknad» sammen med Arbeiderpartiet. Det er den som går på konsekvensutredningen. Da blir mitt spørsmål til representanten Ljones: Hva legger han i den konsekvensutredningen som vi i Arbeiderpartiet forutsetter skal være god nok for å fatte et grunnlag for videre utvikling i Barentshavet?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
I Dagbladet sist lørdag kunne vi lese denne store overskriften: «Ja til oljeboring i Barentshavet». Og jeg siterer videre: «En gledens dag, mener Høyres energi- og miljøpolitiker Leif Frode Onarheim om at Stortingets flertall legger til rette for oljevirksomhet i Barentshavet.» Etter å ha lest dette begynte jeg å lure på om representanten Onarheim og jeg hadde samme innstillingen å forholde oss til. Men etter å ha lest lenger nede i artikkelen, fant jeg følgende: «Ja, jeg mener dette vedtaket kan åpne for oljevirksomhet. Men konsekvensutredningen vil avgjøre hvordan aktiviteten kan bli» … «Selv både ønsker og håper han på aktivitet i Barentshavet.» Jeg vil på bakgrunn av dette spørre representanten Onarheim om hvilket vedtak han viser til i artikkelen. Det eneste forslag til vedtak som sier dette, er Fremskrittspartiets, og dette er vi iallfall i innstillingen helt alene om. Eller er det nå slik at Onarheim og regjeringspartiene støtter vårt forslag, slik at han får den aktivitet han ønsker ifølge Dagbladet, og at vi kan få den gledens dag som både Onarheim og oljeindustrien åpenbart ser fram til?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
Jeg fikk høre litt om Fremskrittspartiets verden fra representanten Konglevoll, og det satte jeg jo pris på – det skal bli så mye bedre for de fleste, og det er helt riktig. Jeg ønsker selvfølgelig Konglevoll og Det norske Arbeiderparti velkommen etter – og de kommer ofte etter når det har gått noen år. Det var snakk om at vi stod for en tut og kjør-politikk når det gjaldt dette med Barentshavet. Det vil jeg på det mest bestemte avvise. Vi har konsekvensutredet vegger opp og stolper ned. Vi har brukt mange, mange år og en halv milliard kroner i forskjellige utredningsprosjekter. Vi mener dette er utredet nok, men vi har registrert at både bransjen og andre har akseptert denne utredningen som nå pågår. Og når den er ferdig til høsten – hvis det ikke oppstår alvorlige problemer – er tiden inne til å si «go». Når det gjelder dette med forskning, har vi vært opptatt av det lenge. Men som representanten Konglevoll utmerket godt vet, eksisterer ikke begrepet «CO2-frie gasskraftverk» i dag. Det er det nemlig ikke mulig å få til, sier alle forskere. Men nå har de skiftet og sier «gasskraft med CO2-håndtering». Alle sier at dette tidligst kan være oppe og gå om ca. ti år. Vi ønsker derfor ikke å bruke midler på den slags ting, som er så langt fram i tid, og som er så usikkert.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
Jeg er enig med representanten Halleraker i at denne bransjen kanskje framfor noen trenger både langsiktige og stabile rammevilkår, for her kreves det enorme investeringer som ikke vil kaste noe av seg på mange, mange år. Så der er vi enige. Når det gjelder ytterligere konsekvensutredninger, sa jeg i mitt forrige replikksvar helt klart at vi har akseptert at også bransjen har akseptert at det skal foretas en ny utredning, men vi var i utgangspunktet ikke tilhenger av det. Det har – så vidt jeg har kjennskap til – vært 174 forskjellige utredninger, og det har vært brukt 0,5 milliarder kr. Det vi da sier klart i dag, er at vi ønsker å bore i de tildelte lisensene så snart den siste konsekvensutredningen er ferdig utarbeidet, dersom det ikke finnes problemer der som ikke kan løses.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
Jeg registrerer at representanten Vaggen Malvik er opptatt av Fremskrittspartiets smertegrense. Når det gjelder Snøhvit-prosjektet, er også vi i Fremskrittspartiet alvorlig bekymret for den kostnadsutviklingen som har vært. Det kan se ut som om det har vært dårlig oversikt fra operatørens side da en la fram saken. Men så vidt jeg har skjønt, skal statsråden orientere om dette på et litt senere tidspunkt. Da får vi kanskje svar på noen av spørsmålene om hvorfor det har gått så galt som det har gjort. Også vi er sterkt bekymret for denne utviklingen. Vaggen Malvik nevnte operabygg. Slik som jeg ser det, vil vi aldri tjene penger på et operabygg. Snøhvit-prosjektet vil iallfall kaste penger av seg, selv om det har vært en kostnadssprekk nå.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
Etter å ha lest SVs merknader i innstillingen og hørt representanten Langeland her i dag er jeg overbevist om at vi ikke hadde hatt noen oljenæring i det hele tatt dersom SV hadde hatt flertall i denne sal. SV er som kjent mot det meste, men i innstillingen er det et par unntak. Det ene dreier seg om å utnytte mer av ressursene i eksisterende oljebrønner, og det andre er en bekymring over aktiviteten for leverandørindustrien. Vi vet også at SV er flinke til å bruke penger på alle gode formål. Jeg vil derfor spørre representanten Langeland: Hvordan har han tenkt å finansiere dette når oljeinntektene forsvinner? Og hvor bekymret er han egentlig for leverandørindustrien og arbeidsplassene der, når hans politikk åpenbart vil medføre at alt dette vil bli nedlagt om kort tid?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-17:
Vi i Fremskrittspartiet er alvorlig bekymret over kostnadsutviklingen i Snøhvit-prosjektet. Noen av kostnadsøkningene skyldes utsettelser som følge av ESA-saken, og dette har vi jo for så vidt vært klar over en tid. Men det virker dessverre som om operatørselskapet ikke har hatt den nødvendige oversikt fra starten av, spesielt når det gjelder landanlegget. Dette er ikke bra! Vi forutsetter derfor at statsråden holder Stortinget løpende orientert om den videre utviklingen i prosjektet, og jeg forventer at man for ettertiden ikke får slike ubehagelige overraskelser. Så over til skatt på sokkelen. Flere i oljebransjen, bl.a. konserndirektør Torvund i Norsk Hydro, har gitt uttrykk for at dagens skattesystem motarbeider viktige mål for norsk oljepolitikk. Jeg har også registrert at statsråden har ønsket velkommen en ny debatt om oljeskatten. Statsråden var i likhet med meg til stede på OLFs årskonferanse for noen uker siden, hvor dette var et tema, spesielt når det gjaldt skatteincentiver for nisje- og haleproduksjon. Hva er det som nå har fått statsråden og regjeringspartiene til å skifte mening? Vårt forslag i finansinnstillingen ble nedstemt, og det ser heller ikke ut for at vi i dag får støtte til å nedsette et utvalg for å gjennomgå skatteregimet på sokkelen. Nå skal det plutselig legges lokk på hele debatten.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Snøhvit-saka har dukka opp, og i innstillinga i samband med Snøhvit-saka skreiv eit fleirtal: «Selv om prosjektet synes å ha en robust økonomi» … «tåler ikke prosjektet store overskridelser …» Dersom ein høyrde debatten i radioen i dag tidleg, der det kom fram at eit stortingsfleirtal har flytta på 135 mill. kr i forhold til eit barnehageforlik, må ein jo begynna å lura på kva som skal skje no når me skal snakka om 5,8 milliardar kr i overskridingar – eller to operahus, som det faktisk er snakk om. Eg høyrer jo at saksordføraren kallar dette for uakseptabelt. Men då bør han vel som ansvarleg politikar setja foten ned, stoppa opp og sjå om dette prosjektet faktisk bør gjennomførast, slik SV har lagt fram forslag om i dag. Så mitt første spørsmål til Onarheim er om ei overskriding på 5,8 milliardar kr ikkje krev ein gjennomgang ut frå det ein sa, at prosjektet ikkje toler store overskridingar. Mitt andre spørsmål går på det som fleire har vore inne på, dette med tempoet i Barentshavet. SV tilbaud altså Onarheim fleirtal for det som står i Sem-erklæringa. Likevel valde Onarheim å gå til Arbeidarpartiet for å forhandla fram eit anna resultat enn det som står i Sem-erklæringa. Då er spørsmålet: Er det riktig det som Stavanger Aftenblad skriv i går, at konsekvensutgreiinga må innehalda ein konklusjon som seier at ein kan starta i 2003? Eller er det faktisk sånn, som det står i Sem-erklæringa, at alle kunnskapshòl må tettast? Kva meiner eigentleg Høgre og Regjeringa om dette?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Eg synest det er litt rart at også Arbeidarpartiet, som Høgre, vel ein strategi i forhold til overskridingane på Snøhvit der ein fråskriv seg litt av det ansvaret som ein har. No har ein 5,8 milliardar kr i minus så langt. Me veit ikkje kor stort det beløpet vil bli til slutt, sannsynlegvis vil det bli mykje større. Det som stortingsfleirtalet sa under behandlinga av Snøhvit, var at dette prosjektet ikkje toler store overskridingar. Då er mitt spørsmål: Er 5,8 milliardar kr ei stor overskriding? Dersom det er det, bør ein ikkje då revurdera, stoppa opp og tenkja over kva ein gjer vidare, før ein får endå større rekningar? Eg minner òg om at Statoil for to år sia eigentleg ikkje ville byggja ut feltet, men så gjorde ein eit grep her i denne salen, ein endra skattereglane slik at Statoil igjen gjekk på som utbyggjar. Så her må ikkje det politiske fleirtalet fråskriva seg ansvaret for dei rekningane ein no ser koma. Her har absolutt det politiske fleirtalet eit ansvar. Så til det som for meg framleis er litt uklart. Arbeidarpartirepresentanten frå Rogaland, som nemnt, har pressa på for å få opp tempoet i Barentshavet. Etter mi meining er det det som framgår av innstillinga, i forhold til det Arbeidarpartiet sjølv seier offisielt. Men når me no høyrer representanten Brustad, blir eg litt meir usikker. Eg lurer på: Kva er det eigentleg Arbeidarpartiet har oppnådd i forhandlingane med representanten Onarheim og Regjeringa i forhold til opning av Barentshavet? Er det slik at Arbeidarpartiet har fått gjennomslag for at ein skal begynna å bora når den første konsekvensutgreiinga ligg føre?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Lat meg starta med påstanden om at SV har pengar til alle gode formål. Der må eg seia at eg føler meg sterkt forbigått av Framstegspartiet, for dei har pengar til det aller meste. Dei tek så mykje pengar dei vil av oljefondet, og bryr seg veldig lite om profil, så lenge det er ei viss mengd veljarar som synest at dette er populært. Så når det gjeld det med ansvar og det med å ha pengar til gode formål, synest eg han heller skal sjå på korleis Framstegspartiet driv sin politikk for tida. Det ville ha vore meir fornuftig. Sjølv om eg ser at Framstegspartiet inngår i fleirtalet og dermed sørgjer for at Regjeringa får fleirtal for budsjettet, har dei altså ein brote med forslag som kostar mykje pengar utanom. Men det er er viktig for SV og andre å minna om at dette budsjettet som er vedteke, og som fører til kutt bl.a. i energiforsking, miljøforsking, er det Framstegspartiet som har fått gjennom. Så til dette med at det ikkje hadde vore noka oljenæring i det heile dersom det var opp til SV. Det er fullstendig feil. Det SV er oppteke av, er at ein skal følgja føre var-prinsippet, og at ein skal ha skikkelege miljøkonsekvensutgreiingar før ein gjer noko som kan skapa miljøproblem. Det er derfor me har vore så kritiske til og gått imot Snøhvit-utbygginga, nettopp fordi me meiner det ikkje er grunnlag for å gjere dette no, fordi ein ikkje har den teknologien som trengst for å gjera dette. I forhold til oppdrag: SV har gong på gong foreslått at ein burde kvitta seg med EØS-avtalen, slik at ein kunne ha gjeve oppdrag, f.eks. fregattane som Forsvaret no byggjer i Spania, til norske verft. Ingen ville vera med på det. Eller då fleirtalet her privatiserte Statoil slik at ein ikkje skulle kunna styra Statoil lenger. Då gjekk altså òg Statoil til Spania, til Dragados. Så her er det nokon som har eit problem.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Om eg har hørselsskadar eller ei, det får Kristeleg Folkeparti sjølv avgjera. Men eg registrerer at når SV tilbyr Regjeringa eit fleirtal i forhold til det som står i Sem-erklæringa, ønskjer altså ikkje saksordføraren og Høgre å ha det fleirtalet. Då må ein ha lov til å stilla seg spørsmålet: Kva er det ein har forhandla seg fram til med Arbeidarpartiet? Og ein høyrer jo at Arbeidarpartiet legg meir i dette enn det Kristeleg Folkeparti gjer. Då får eg berre ta til etterretning at Kristeleg Folkeparti framleis føler at dei har ein posisjon i Regjeringa som gjer at dei har ei påverknadskraft i forhold til kva Høgre gjer med Kristeleg Folkeparti sin politikk, og at ein faktisk skal sørgja for at ein tettar dei kunnskapshola som ein har, når den første konsekvensutgreiinga foreligg. Men det er grunn til å stilla dette spørsmålet når ein frå Regjeringa si side vel ein annan partnar i forhandlingane, og ein veit at den partnaren har ein meir aggressiv politikk i Barentshavet. Då er det eit viktig signal, synest eg, som Kristeleg Folkeparti burde kunna klara å oppfatta. Så til dette med kor grensa for ansvarlegheit i forhold til overskridingar går. SV sitt poeng er følgjande: Stortinget har pressa fram ei utbygging av Snøhvit-feltet, gjennom å endra skatteregimet bl.a. Stortinget har altså ansvaret for at det no er ei overskriding på 5,8 milliardar kr. Så seier SV, uavhengig av kva statsråden måtte seia: Då må Stortinget stoppa opp og tenkja seg om. Kva kostar det å stoppa utbygginga av Snøhvit? Kva kostar det å halda fram? Så må politikarane ut fra dei tala dei då har, bestemma seg. No køyrer ein berre vidare i blinde, som om dei 5,8 milliardane ikkje eksisterer.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Det kan ikkje vera lett å vera Kristeleg Folkeparti for tida. Først samarbeider ein med Framstegspartiet om billegare sprit og skattelette til rikfolk, og så skal ein samarbeida med Arbeidarpartiet i miljøspørsmål og i spørsmål om olje- og gassverksemda. Det seier seg sjølv at det resultatet må bli veldig vanskeleg for Kristeleg Folkeparti. Men eg har likevel lyst til å høyra korleis Kristeleg Folkeparti i regjering tenkjer når det gjeld dette med konsekvensutgreiing og forvaltingsplan – om ein no ser for seg at ein gjer ein grundig jobb med omsyn til konsekvensutgreiinga, men likevel finn ut at det er noko ein må sjå nærmare på, f.eks. knytt til det som forvaltingsplanen legg opp til når det gjeld fiskeri, miljø, transport og heile aktiviteten. Om ein då finn ut at ein faktisk må gå vidare og nærast koma med ein forvaltningsplan, er det då sånn å forstå at Kristeleg Folkeparti også meiner at 2005 vil vera eit meir naturleg tidspunkt – eventuelt når forvaltingsplanen ligg føre – for å setja i gang oljeverksemd i Barentshavet?