Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-11-26:
Denne debatten har i all hovedsak så langt dreid seg om hvilken fordeling av fellesskapets midler som er til beste for samfunnet. Men før vi kan fordele midlene, må vi også skape dem. Slik Kristelig Folkeparti ser det, er en av våre viktigste politiske oppgaver å legge til rette for gode og forutsigbare rammevilkår for verdiskapning – også nå, når vi får beskjed om at det kanskje er litt mørkere skyer der framme i horisonten. For hvis vi legger gode og forutsigbare rammebetingelser på plass, kan næringslivet gi trygge arbeidsplasser og overskudd til fordeling til viktige fellesskapsgoder. Verdiskapning er grunnlaget for velferden, og innovasjon er trolig den viktigste drivkraften for utvikling av samfunnet. De siste 200 årene har verden opplevd en økonomisk vekst uten sidestykke i historien. Veksten har medført en økning i levestandard til et nivå få trodde var mulig for bare en generasjon siden. I dag har vi tjenester og produkter vi knapt kunne drømme om for bare 30 år siden. Dette kan vi takke smarte gründere og oppmerksomme investorer for. Men det er også vår jobb som politikere å sikre at denne utviklingen fortsetter å blomstre. Vi har sterke utdannings- og forskningsinstitusjoner som er med på å utvikle de gode hodene. Vi har et næringsliv som ønsker innovasjon, og vi har et godt virkemiddelapparat – et virkemiddelapparat som alltid kan bli bedre, men det er godt i utgangspunktet – som legger til rette for nytenkning. Innovasjon er drivkraften som skaper framdriften i vårt samfunn. Der vi ikke kan konkurrere på lavere kostnader, kan vi konkurrere på de nye ideene og nye og bedre løsninger. En næring som de siste årene har gjennomgått en enorm fornyelse og påfølgende produktivitetsvekst, er landbruket. Med en årlig produktivitetsvekst på over 6 pst. er landbruket unikt. Dette er et resultat av innovasjon, av hardt arbeid og av kloke hoder, men også av at man i landbruket tenker i generasjonsperspektiv. Men for å beholde dette – denne nytenkningen, denne innovasjonen og denne økte produktiviteten – må man sikre framtidstro i næringen. Samspillet mellom landbruket og resten av samfunnet bygger på gjensidighet – gjensidig tillit, gjensidig behov for forutsigbarhet og gjensidig avhengighet. Som et finjustert maskineri består landbruket av en rekke deler med et gjensidig avhengighetsforhold, som tannhjul som går i hverandre. Trekker vi ut ett tannhjul, om så det er bare det minste og tilsynelatende minst betydningsfulle, risikerer vi at alt stopper opp. I dag har vi et landbruk i hele landet. Dette er avgjørende for verdiskapning i distriktene, for spredt bosetting, for kulturlandskapet vårt og når det gjelder infrastruktur. Ordninger som opprettholder dette landbruket, er ordninger som kvoter og konsesjon, prisreguleringer og gode markedsordninger. Alt dette er bærebjelker som må til for å nå det ambisiøse målet vi alle egentlig er enige om: økt matproduksjon for økt selvforsyning. Bærebjelkene for norsk matproduksjon, både i landbruket og næringsmiddelindustrien, er ordninger som sikrer at norske varer kan konkurrere på pris med utenlandske – som landbruksstøtte, RÅK-ordningen og økt målpris som følge av et godt importvern. En viktig forutsetning for styrket forutsigbarhet og økt lønnsomhet er at vi støtter opp under vår industri og næring, og sikrer de viktige pilarene. Små endringer i et tannhjul vil gi store utslag.