Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-18:
Denne saken handler om at vi er nødt til å erkjenne at et menneske er et menneske, enten man er nyfødt, barn, ungdom, voksen eller eldre. I alle livssituasjoner er vi det, og da trenger vi aktivitet, vi trenger noe meningsfylt å drive med, vi trenger trygghet, og vi trenger å få hjelp til våre helseproblemer, hvis vi har det. Vi fungerer som mennesker hele tida. Jeg tror vi må erkjenne at også veldig mange som trenger høy grad av hjelp til praktiske ting – enten man får det hjemme, trenger å være i en omsorgsbolig eller er så syk at man får plass på sykehjem – trenger aktiviteter utover det, både fysiske og andre aktiviteter, for å ha noe å fylle livet med. Skal vi få det til, er vi nødt til å sørge for at det er noen mennesker som gjør den jobben, og det kommer til å koste penger å oppfylle alle de fine målsettingene som alle partiene nå er enige om at vi skal ha på plass. For alle sier jo det, og det har man sagt lenge. Dette er en av grunnene til at SV har prioritert å øke kommuneøkonomien med 6 mrd. kr utover det regjeringen og samarbeidspartiene har gått inn for. Blant annet er det 375 mill. kr til økt bemanning i omsorgen og også penger for å sikre seg mot de rettighetstapene vi vet forekommer fordi det er brudd på basis menneskerettigheter i eldreomsorgen, noe Stortinget ikke ville kartlegge etter SVs forslag som ble behandlet for noen måneder siden. Vi kommer til å støtte disse forslagene, men vi ønsker en lovfestet bemanningsnorm i omsorgen. Det har vi også fremmet forslag om som dessverre er blitt nedstemt. Det må selvfølgelig gjelde både de sykepleiefaglige funksjonene og ergoterapi, fysioterapi og aktivitører. For det trengs. Det er viktig, som flere er oppe her og sier, at dette – selvfølgelig – må være pasientens helsevesen, og at de eldre i større grad må få bestemme selv. Men det må også etter hvert bli slik at de som har faglig kompetanse, må få større frihet til å bruke sin faglighet i hverdagen når de ser hva som trengs. Problemet i dag er at noen steder er ikke disse fagprofesjonene til stede, og der de er til stede, har de for liten tid. De har for liten tid til å kartlegge, og de har for liten tid til å følge opp den enkelte som trenger hjelp til ulike aktiviteter, enten det er fysisk tilrettelegging eller fysisk trening. Fysisk trening er viktig for alle, også når man er svært syk. All forskning viser at det virker positivt. Det kan man bare kjenne etter selv, når man har en dårlig dag eller ser på sine nærmeste som lever i slike situasjoner. Jeg er spesielt opptatt av eldre med demens. Mange av dem kan være i fysisk veldig god form. De trenger virkelig å kunne bevege seg, og de har stor glede og nytte av det. Da er det også viktig at man får lagt til rette for det. Det brukes i altfor stor grad låste dører og tvang i omsorgen av demente, nettopp fordi de er raske til beins og har lyst til å bevege seg. Men det finnes det ikke muligheter til. Da er det også svært viktig at man får til et samarbeid med frivillig sektor. Der er friluftslivsorganisasjonene veldig viktige når det gjelder å legge til rette for tilbud som også mennesker med demens kan bruke, slik at de får utfolde seg, som de trenger, under trygge forhold. Vi ser selvfølgelig fram til de forslagene som regjeringen har sagt at de skal legge fram. Men det er behov for at man også prioriterer penger til dette. Vi ønsker å styrke kommunene, slik at de har mulighet til å gjennomføre dette, men vi ønsker også å stille helt konkrete krav til fagligheten som må være på plass for at disse tilbudene skal bli gode. Da er det mange ting som må på plass: Det er god faglighet, det er god ledelse, og det er tid og mulighet til å ivareta den enkelte. Vi trenger en bemanningsreform. Vi trenger ikke en kommunereform med større kommuner, men vi trenger en reform der kommunene har råd til å ansette dem de trenger, og vi trenger en tillitsreform, slik at fagprofesjonene kan få utøve sin profesjon på en faglig god måte.