Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2008-01-15:
Som interpellanten sa, er det nå betydelige forskjeller i gjennomsnittlig levealder for kvinner og menn. Det har ikke alltid vært slik. Jeg har lest en artikkel av en forsker ved Folkehelseinstituttet, og det var spennende lesning. Forskning har vist at kvinner på 1700-tallet sannsynligvis hadde lavere levealder enn menn, trolig fordi dødsårsakene ofte var forbundet med store epidemier av infeksjonssykdommer som kvinner oftere døde av enn menn. Dessuten var barnefødsler mye oftere årsak til kvinnedødsfall, både direkte og som disponerende for nettopp infeksjonssykdommer. Så sent som på 1930-tallet var det tilnærmet lik dødelighet mellom kvinner og menn, mens jeg har hørt at lenger tilbake, altså før 1700-tallet, var det på samme måte som i dag kvinnene som levde lengst. Interpellanten viste både til forskjeller i levealder mellom menn og kvinner og til sosiale forskjeller, f.eks. mellom øst og vest i Oslo, og jeg syntes det var spennende å høre Jan Bøhlers innlegg. Som jeg kanskje også har gitt uttrykk for før, synes jeg det er både spennende og viktig å diskutere bakgrunnen for at slike forskjeller oppstår over tid, og hva vi kan gjøre for å løfte opp dem som i dag ligger svakest an på slike statistikker. Jeg synes også det er bra at vi får en bevisstgjøring i forhold til at kvinners helse og menns helse på en del områder bør møtes ut fra forskjellige innfallsvinkler, som statsråden var nøye inne på. Det har tidligere vært diskutert at det er manglende forskning på en del områder knytter til kvinnehelse. Nå diskuterer vi at menn har lavere levealder, og jeg synes det er bra at begge disse debattene blir løftet fram og sett i sammenheng med hverandre, ikke i motsetning til hverandre. Jeg vil særlig trekke fram kreftområdet, der det er til dels betydelige forskjeller mellom hvilke krefttyper som er vanligst blant menn, og hvilke krefttyper som er vanligst blant kvinner. Tall fra Kreftregisteret viser at den vanligste av alle krefttyper blant menn er prostatakreft, med 3 631 nye tilfeller i 2005, eller 28,6 pst. av alle krefttilfeller blant menn. Den vanligste kreftformen blant unge menn er testikkelkreft, mens den vanligste kreftformen blant kvinner er brystkreft, med 2 780 nye tilfeller i 2005, eller 24,1 pst. av alle krefttilfeller blant kvinner. Den vanligste krefttypen blant menn finnes altså ikke hos kvinner, og den vanligste krefttypen blant kvinner er det svært få tilfeller av i den mannlige delen av befolkningen. Så har jeg lyst til å si, selv om det kanskje ligger litt på siden av selve interpellasjonen, at det er fascinerende å se hvilke saker som blir gjenstand for offentlig debatt, f.eks. gjennom media, hvilke saker som ikke blir det, hvordan en debatt skapes, hvem som har interesse av å skape den, og hvilke temaer som ikke blir store mediesaker til tross for at de saklig sett er viktigere enn andre temaer som blir storemediesaker. For eksempel er det ofte stor offentlig debatt rundt ulike legemidler som kan bidra til å helbrede eller stagnere enkelte krefttilfeller, og det er bra. Det er utrolig viktig at ingen mulighet står uprøvd i kampen for å gjøre et menneske friskt. Samtidig er det tilsynelatende svært liten debatt rundt potensialet f.eks. for screeningundersøkelser av lunge og tarm, som interpellanten var inne på, som til sammen for menn og kvinner hadde 5 700 nye krefttilfeller i 2005, og i tillegg har høy dødelighet. Her kan det finnes et potensial for å oppdage krefttilfeller på et tidligere stadium, og bare for å gi ett eksempel på hvor viktig det er, så er overlevelsen av lokalisert lungekreft hos menn tre ganger høyere enn i krefttilfeller som har fått utvikle seg lenger. Så vil jeg også gjerne si noen få ord om psykisk helse og åpenhet. Jeg tror det fortsatt er store kulturforskjeller mellom menns og kvinners - og kanskje særlig unge gutters og jenters - åpenhet om spørsmål knyttet til psykisk helse. La meg nevne ett eksempel i ungdommens helsestasjon, et svært godt tilbud som det er viktig fanger opp flest mulig innenfor begge halvdelene av befolkningen. Når ungdommens helsestasjon i dag like godt fram til gutter som til jenter? Oppsøker menn dette tilbudet like mye som kvinner, og fanger det opp dem det har potensial til å fange opp? Jeg tror det er viktig å se på hvilke muligheter vi har for å endre guttekulturer der det ikke snakkes så mye om helse, skape mer åpenhet om helserelaterte spørsmål i dagliglivet og se på hvilke virkemidler vi kan bruke for å stimulere til at flere av dem som vil kunne få hjelp av et slikt tilbud, også nyttiggjør seg dette tilbudet.