Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Jeg vil i dette innlegget konsentrere meg om å argumentere mot de forslagene som er lagt fram fra Regjeringa – ikke konsentrere meg om de forslagene som vi har lagt fram som alternativer, og som er inntatt i innstillinga. SV vil advare mot enkle svar på internasjonale terrortrusler. Vi vil advare mot at vi velger virkemidler i kampen mot terror som ikke virker, eller som virker stikk i strid med hensikten. Vi er bekymret for de tendensene vi ser internasjonalt, hvor FNs terrorkomite, CTC, som skal passe på at FNs medlemsstater følger opp sine forpliktelser til å bekjempe terrorisme, mangler grunnleggende menneskerettighetskompetanse, hvor USA og andre vestlige land setter grunnleggende rettsstatsprinsipper til side, hvor vårt eget justisdepartement «glemte» at Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen er ukrenkelig, og således går foran resolusjoner vedtatt i FNs sikkerhetsråd, og hvor udemokratiske regimer i enda sterkere grad enn før benytter seg av en retorikk som stempler legitim opposisjon og motstand som terrorvirksomhet. Vi er bekymret for tendensen til å akseptere – eller stilltiende samtykke til – at slik motstand får merkelappen «terror» for at f.eks. USA skal få samle sin breie allianse, bl.a. for å oppnå ryggdekning for å intervenere i Irak. Vi tror at dette både på kort og lang sikt er veldig farlig for oss alle sammen. Colin Powell, den amerikanske utenriksministeren, sa noe klokt. Han advarte mot å ta lett på Midtøsten-konflikten fordi dette vil forsterke og videreføre hatet mot USA, og dermed forsterke terrortrusselen mot den amerikanske befolkning. Han ble imidlertid feid av banen av dem som mente det viktigste nå er å sørge for at presidentens bror, som altså stiller til gjenvalg i Florida, får de stemmene han trenger fra amerikanske jøder og andre som støtter israelerne i den krigslignende konflikten mellom israelere og palestinere. I den forbindelse har man valgt å benytte seg av et etter hvert ganske vanlig våpen: terrorstemplingsvåpenet. Jeg skal komme tilbake til dette. Poenget er følgende: Det viktigste vi kan gjøre i kampen mot terror, er å ikke vedta nye lovbestemmelser. De lovene vi har, dekker stort sett voldelige anslag mot demokratiet og dets verdier. Vi er altså ikke noe fristed for terrorister hvis vi lar være å vedta de lovforslagene som nå er kommet fram. Men det vi mangler, er derimot følgende: en politisk linje for fred, demokratisk utvikling og beskyttelse av menneskerettighetene internasjonalten rettferdig utvikling i verden, hvor skillet mellom fattige og rike land blir mindre, og hvor skillene innad i de enkelte landene også minskesen forståelse og respekt for hverandres verdier og holdningerfelles holdning mot spredning av våpenen politikk for avskaffing av skatteparadiseneetterretning og informasjonsutveksling, basert på grunnleggende rettsstatsprinsipperen anerkjent internasjonal straffedomstolåpenhet i finansmarkedene I den forbindelse vil jeg bare nevne at i Innst. O. nr 47 for 2001-2002 fra finanskomiteen om lov om registrering av finansielle instrumenter gikk de partiene som på en måte her viser mest muskler – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – imot at vi skal få en større åpenhet i våre egne finansmarkeder. Det syns jeg er meget rart. Men nå er det altså sånn at det er de nye terrorbestemmelsene vi er her for å diskutere, terrorbestemmelser som tross alt er langt bedre enn dem som ble sendt ut fra Justisdepartementet i første omgang, men som SV likevel vil reservere seg mot. Hvorfor? Jeg skal forsøke å forklare årsaken, og jeg vil i den forbindelse ha meg frabedt retoriske poenger som at SV ikke tar terrortruslene på alvor, eller at 11. september i fjor ikke gikk veldig inn på oss, siden det var i USA dette hendte. Det er en tendens internasjonalt, og det har vært en tendens i Norge, til å bedrive hva som i feministisk terminologi har vært kalt «hersketeknikker», men som her kanskje best kan gå under betegnelsen «meningsterror». Jeg vil faktisk påstå at SV er det partiet i Norge som har tatt terrortruslene aller mest innover seg. Og vi har gjort det i årevis, uten et 11. september å peke på, og uten å komme med lovforslag for å få bukt med ondet. Vi har gjort det i budsjettene våre, gjennom fordelingspolitikken, i miljøspørsmål, i politiske standpunkter til internasjonale konflikter som Midtøsten, som Afghanistan, som Irak, som Colombia, for å nevne noen, og gjennom vår kritiske holdning til USA, til det gamle Sovjet og til den kalde krigen. Så til lovforslaget. De nye terrorbestemmelsene som skal vedtas her i dag, har for det første vært preget av hastverksarbeid. Jeg vil riktignok berømme Justisdepartementet og statsråden for å ha tatt innover seg mange av de viktige motforestillingene som kom fram i høringsrunden. Likevel: De nye bestemmelsene er svært uheldige, av flere grunner. For det første er de unødvendige. Som sagt er de aller fleste handlinger som er ramset opp i § 147 a, allerede dekket av eksisterende lovverk, og med svært høye strafferammer. Både Den Norske Advokatforening og Riksadvokaten har påpekt dette, representanten Dybevig! Man kan faktisk si det sånn at Norge har tatt terrortrusselen på alvor siden straffeloven ble utarbeidet i 1902. Dette er altså ikke noe nytt, og SV kan derfor ikke se at det er behov for egne bestemmelser på dette punkt. For det andre er det særdeles vanskelig, om ikke klin umulig, å utarbeide en allment akseptert definisjon av terrorvirksomhet. Vi har en mengde eksempler på at hva som er terrorisme, er et politisk spørsmål i mange sammenhenger. Vi trenger ikke å se lenger enn til Midtøsten for å få bekreftet dette. Nettopp fordi en slik definisjon ikke kan bli klar og tydelig, er det uheldig at vi vedtar den her i dag, mot SVs stemmer, riktignok. Som Amnesty International Norge har påpekt: At Norge vedtar uklare bestemmelser, gir en uheldig signaleffekt utenfor landets grenser, til land vi ikke ville like å sammenlikne oss med, og som begjærlig griper enhver mulighet til å skaffe seg legitimitet for å slå ned på hva mange av oss vil karakterisere som legitim motstand mot illegitim undertrykkelse. Jeg forstår ikke at flertallet kan uttale i innstillingen at det er viktig at definisjonen av terrorisme ikke må bli for vid, at grensene må være skarpe, og samtidig stemme for en paragraf som nettopp er uklar, som nettopp ikke har grenser som er skarpe. At den er uklar og uskarp, har jeg nok av eksempler på, noen av dem er trukket fram under høringsrunden og i tida som er gått etterpå. Rett skal likevel være rett. Det er relativt lite sannsynlig, sjøl om jeg ikke vil si at det er usannsynlig, at noen noen gang vil dømmes etter den nye § 147 a . SV er derfor særlig opptatt av andre sider ved de nye bestemmelsene, sider som det er mer nærliggende å tro kan få vidtrekkende konsekvenser for folk som uskyldig måtte rammes, f.eks. gjennom overvåkning, utvisning eller mistanke over lang tid som en følge av en paragraf jeg er sterkt bekymret for at flertallet vedtar, slik den nå står, nemlig § 147 b. Politiets Sikkerhetstjenestes merknader i høringsrunden i forbindelse med straffeloven § 104 a har ikke gjort meg mindre bekymret. Jeg vil stille mine politiske motstandere i denne saken overfor følgende dilemma, og jeg skal ta meg sjøl som utgangspunkt: La oss tenke oss – det er kanskje vanskelig, men la oss tenke oss at jeg er somalier i Norge, med en svært fattig familie i Somalia som er avhengig av meg for å overleve, for å skaffe livsviktige medisiner til min søster, for å skaffe utdanning til min bror. Jeg bruker et av de uformelle banksystemene for å sende over penger. Dersom det kan bevises at disse systemene enten eies av en person eller et foretak som begår eller forsøker å begå lovbrudd, slik de er beskrevet i § 147 a, at en terrorist har kontroll over disse systemene, eller at de som eier banksystemene, handler på vegne av eller på instruks fra en som vil falle inn under terrordefinisjonen, vil jeg kunne dømmes til inntil ti års fengsel. Det som må sannsynliggjøres, er at jeg benyttet meg av disse banksystemene til tross for at jeg visste at disse var involvert i terrorvirksomhet på en eller annen måte, men det kreves ikke at det var min hensikt å støtte opp om denne virksomheten. Altså: Jeg har valget mellom å sende penger til min familie og risikere å bli dømt for overtredelse av § 147 b, eller ikke å sende de livsviktige pengene, og på den måten falle inn under betegnelsen «lovlydig borger». Jeg har hørt det har vært sagt før at det jo finnes andre og amerikanske banksystemer som kan benyttes til dette formålet. Men mange somaliere er ikke villige til å benytte seg av disse, av to grunner: De tar høye avgifter, og de er amerikanske. Kan vi forstå det? Jeg kan forstå det. Hvem som er terrorist, er nemlig, til en viss grad i hvert fall, avhengig av øyet som ser, av egne erfaringer, av politiske oppfatninger. Jeg oppfatter Israel som en statsterrorist når de gang på gang går inn i Jenin, når de oppfører seg på den måten som de gjør overfor palestinske barn, når de med hensikt lar folk få lide, ikke lar folk få mulighet til å få seg en jobb, ikke få mulighet til å få seg en framtid. Palestinere i Norge med familie og venner i Jenin og i Gaza oppfatter Israel definitivt som en statsterrorist, og USA også. Store deler av verdens befolkning oppfatter USA som en statsterrorist. Og det kan jeg forstå, på samme måte som jeg forstår at tsjetsjenerne oppfatter Russland som en statsterrorist, eller at østtimoreserne oppfatter Indonesia som en statsterrorist. Jeg syns derimot at det er uforståelig at dette ikke er tatt med i betraktningen av det store flertallet her i forkant av denne debatten. Det hadde vært meget interessant om vi hadde fått en situasjon hvor f.eks. Israel-venner i Norge anmeldte det norske utenriksdepartement for finansiering av terrorvirksomhet, fordi UD har gitt penger til de palestinske selvstyremyndighetene. Jeg gikk inn på det danske Folketingets hjemmeside og leste deler av referatene fra høringene og debattene som foregikk der. Og der var det nettopp en professor i jus som pekte på dette: Hva ville skje dersom han sendte honoraret han fikk for det foredraget som han holdt i Folketinget, til PLO – når PLO av USA er definert som terrorister? Og når man da ikke kunne gi ham svar på dette, mente han, og jeg siterer: «Det er svinsk at behandle borgerne sådan.»