Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Interpellanten Ropstad tar opp forhold knyttet til tiltakskapasitet, effektivitet og likebehandling, kvalitet og lik kapasitet i fylkene i sin interpellasjon. Det er viktige spørsmål interpellanten reiser. For Arbeiderpartiet er det avgjørende viktig at våre velferdstjenester fungerer godt. Vi skal ha effektive tjenester som tar utgangspunkt i hver enkelt. Når Nina eller Josef kommer til Nav, skal de få en god arbeidsevnevurdering. Sammen skal de og Nav-ansatte finne fram til tiltak og oppfølging som fører dem mot et liv der de enten kan forsørge seg selv, få muligheter til meningsfull sysselsetting, behandling eller utdanning. For Arbeiderpartiet er det et mål at alle skal delta med det de kan, og det de har muligheter til. Derfor har vi vært opptatt av å ta de store grepene. Vi vil ha et mer inkluderende samfunn og har, sammen med Senterpartiet og SV i regjering, tatt de nødvendige grepene for å drive arbeidslivspolitikken i den retningen. Nav er en av disse store reformene. Jeg snakket med en bedriftsleder en gang som har både internasjonal og nasjonal erfaring, og han sa at det aldri i privat næringsliv har vært så store omstillinger som den som Nav har vært igjennom. Omstillingen har nesten vært ufattelig stor. Ansatte har strukket seg langt, og lenger enn langt, fordi de har hatt tro på reformen. Arbeidet med nye reformer som vi har pålagt dem, som sykefravær, håndtering av arbeidsledighet og tiltak i forbindelse med finanskrisen, uførereform og pensjonsreform er sånne store grep. Også Kristelig Folkeparti har vært for disse. Tenker representanten Ropstad og resten av høyresiden at de kunne ha puttet enda flere oppgaver inn i Nav på tidligere tidspunkt når de klager over at ting har gått for sent eller tatt for lang tid? Arbeiderpartiet vil at Nav skal fungere bedre. Vi vil ha mer satsing på kompetanse og et IKT-system som fungerer. Vi vil at etaten skal følges tettere opp når det gjelder kvalitet og innhold i tjenestene. I revidert nasjonalbudsjett melder regjeringen om økt bruk av lønnstilskudd, og den har levert en jobbstrategi. IA-arbeidet, der trepartsamarbeidet utgjør kjernen i praktisk oppfølging ute på arbeidsplassene, er et viktig forebyggende tiltak mot langvarig fravær fra arbeidslivet. Prosjekter er satt i gang, og evalueringen følger mange av disse tiltakene. Arbeiderpartiet vil ha bedre kvalitet, flere individuelt tilpassede tiltak og færre som går rundt mellom tiltak som ikke fungerer, slik som det har vært nevnt her. Jeg mener at den satsingen som regjeringen har gjort, og som statsråden følger opp, er veldig viktig, og den er god. Det er ikke enkelt å skulle håndtere mennesker som har stått eller står utenfor arbeidslivet over kortere eller lengre tid. I de tilbakemeldingene som har kommet til meg, har det bl.a. vært etterlysning av lønnstilskudd. I Lyngdal var det en bedrift som sa de kunne ha fire eller fem flere plasser dersom det hadde vært en lønnstilskuddsordning. Nå kommer dette på plass. Et moment som Ropstad i sin interpellasjon tar opp, og som jeg opplever blir veldig enkelt, er at de bare etterlyser et prosentmål. De vil ha et prosentmål – skal det være 40 pst., 50 pst., 60 pst.? Det aller viktigste i dette arbeidet er at vi har ansatte med god sosial kunnskap, som skal følge opp, og det skal være en individuell vurdering av hver enkelt. Et annet område som skiller oss fra høyresiden, er arbeidslivspolitikken generelt. Statsråden var i sitt innlegg inne på at det er forskjellige årsaker som gjør at det kan være forskjellige resultater i de ulike fylkene. I Lindesnes f.eks., som har vært en Kristelig Folkeparti- og Høyre-styrt kommune, har andelen unge uføre vært på over 15 pst., mens i andre kommuner har den vært mye lavere. Det å sette prosentmål og sammenlikne bare ut fra prosentmål blir ikke riktig, etter mitt syn. Jeg konstaterer også at Høyre igjen bruker negativt ladede ord om personer som har behov for hjelp. Nå er det «tiltaksnomader» som er betegnelsen på personer som har behov for støtte og hjelp. Jeg synes det er litt trist. Så til distriktspolitikken. Her snakker vi om arbeidsplasser der det er store forskjeller mellom kommunene. Man skiller også lag når det gjelder arbeidslivspolitikken i distriktet. Høyre og Fremskrittspartiet – og det ser ut til at Kristelig Folkeparti nærmer seg dem – vil ha mye mer markedsrettet og markedsstyrt arbeidslivspolitikk. Det betyr at det vil bli enda færre arbeidsplasser ute i distriktene. De tiltakene som er gjort for å få flere inn i arbeid, støtter vi fullt opp om. Vi er innforstått med at det er et vanskelig arbeid, og at de ansatte ute må ha god kompetanse og bedre individuell oppfølging. Det skal bli mer individuell skreddersøm, slik at flere skal få de tiltakene som passer akkurat for den enkelte.