trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2007-10-17:
Jeg legger i den siste forståelsen at statsministeren ikke mener at det er umoralsk å basere norsk økonomi framover på nødvendig arbeidsinnvandring. Jeg mener at vi vil få en dramatisk situasjon i Velferds-Norge og også i Næringslivs-Norge om vi ikke har en arbeidsinnvandring, som selvsagt skal foregå innenfor norske lover og regler og på en anstendig måte og alt slikt som vi er enige om i Norge. Jeg er glad for at statsministeren presiserer det, for jeg tror vi her rører ved noen av de vanskeligste problemstillingene vi står overfor framover: det å skaffe arbeidskraft nok. Derfor er det et poeng, synes jeg, å trekke fram nettopp summen av de vedtak Fellesforbundet her har gjort, som bidrar til å undergrave – eller i hvert fall gjøre det vanskeligere å løse – de store utfordringene vi står overfor. Så jeg er i hvert fall glad for at statsministeren sier så tydelig at han mener det definitivt må være moralsk at vi lar arbeidskraft få anledning til å komme til Norge på norske betingelser og bidra til å løse våre utfordringer. Jeg vil, for å si det slik, ønske statsministeren lykke til i hans konsultasjoner med Fellesforbundet når det gjelder å få til det som er nødvendig i forhold til problemene med arbeidskraft framover.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-10-17:
Det er nettopp det politikk handler om: å prioritere. Da vil vi nok alltid oppleve at noen ønsker å trekke en eller annen budsjettkanin opp av hatten og tro at man kan slippe den jobben, enten det er budsjett utenfor budsjettet, eller det er budsjett utenfor landet, eller hva det er. Men jeg er enig med statsministeren i at politikk handler om å prioritere. Vil man samferdsel, må man prioritere det. Men det er viktig å innrette samferdselspolitikken, modernisere den slik at vi får maksimalt ut av satsingen. Jeg mener at det f.eks. var veldig viktig det den forrige regjering gjorde, å skille ut drifts- og entreprenørdelen av Vegvesenet og slik få Mesta. Da fikk vi altså 850 mill. kr mer til vei for de samme pengene – hvert år og, jeg hadde nær sagt, til evig tid så lenge vi beholder et så moderne grep. Nå sier altså regjeringen nei til å gjøre noe liknende. Regjeringen har i realiteten ikke gjort noe som bedrer muligheten til å få mer vei og bane for pengene. Når kommer det?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-10-17:
Statsministeren går dessverre rundt grøten og går ikke inn på kjernen i det som spørsmålet gjelder. Vi har hørt at han påstår at grønne sertifikat vil gi økt strømpris, men til tross for flere forsøk fra Fremskrittspartiets side på å få Regjeringen til å dokumentere dette i tall, har vi ikke klart det, selv ikke med ny statsråd i bygget. Så skryter statsministeren av bevilgninger, men han kom ikke inn på at det faktisk er systemet som er feil. Ja, alle har registrert at fondets størrelse øker, men problemet er jo ikke mangel på penger i fondet. Problemet er at støttenivåene til prosjektene er for lave, slik at det er ingen av dem som ønsker å bygge prosjekt, som synes at nivået er høyt nok til at de faktisk iverksetter prosjektene. Da kan man stappe så mange penger man vil inn i systemet, men det kommer ikke ut i andre enden i form av realiserte prosjekter. Det ser vi altså når NVE gjennom Dagsavisen i går viser til at 10 TWh med strøm ikke blir produsert i norske vannkraftverk på grunn av dårlig vedlikehold, og det er manglende incentiv. Det ser man også på småkraftverkene. Vil Regjeringen se på støttenivået i stedet for bare å snakke om hvor mye de bevilger inn i fondet?
Erna Solberg (Høyre), 2007-10-17:
Jeg vil også gratulere Regjeringen med toårsdagen. Det er jo slik at på en toårsdag er det mange ballonger, mye brus og hurlumhei for de fleste toåringer. Jeg er ikke så sikker på om denne regjeringen bør ha det, for på toårsdagen kan vi konstatere at denne regjeringen har begått løftebrudd på løftebrudd på veldig mange områder. Mange resultater og tiltak går også i feil retning. Nå vil jeg benytte anledningen til å minne om at årsaken til at det er så mange løftebrudd for verdens heldigste regjering, er at man drev en valgkamp i 2005, og man gav så mange løfter, at det nesten var umulig å innfri dem. Ett av løftene var knyttet veldig sterkt til at det skulle bli en bedre situasjon i helseforetakene. Flere pasienter skulle behandles. Men vi kan nå konstatere på toårsdagen at det er 20 000 flere i kø. Det er 4 500 færre pasienter som får hjelp gjennom rehabilitering i år. Så kan jeg si at det ironiske i dette er at det sannsynligvis er fordi man har holdt ett løfte, men det løftet bringer oss i feil retning når det gjelder å bruke ressursene og å la pasienter og innbyggere få et bedre tilbud. Det løftet er i Soria Moria-erklæringen, at man skal kjøpe mindre tjenester fra private. Fordi man ikke kjøper tjenester fra private, står det ledig kapasitet, både til sykehusbehandling og rehabilitering, som kunne bidratt til at flere fikk hjelp. Det betyr altså at man begår store løftebrudd fordi man fører en politikk som går i feil retning, fordi man velger å ikke bruke alle gode krefter. Denne regjeringen har utviklet en allergi mot private løsninger. Ser satsministeren at man kanskje bør bruke toårsdagen til en snuoperasjon og gå riktige skritt for å sørge for at flere får behandling i Norge?
Erna Solberg (Høyre), 2007-10-17:
Jeg skjønner at vi skal konkludere med at det å innfri et løfte er at færre får rehabilitering i Norge, og at flere står i helsekø. For noe annet kunne ikke oppsummere det svaret statsministeren gav. Det er flere som står i helsekø, og det er færre som har fått rehabilitering. 4 500 færre pasienter fikk i fjor rehabiliteringstilbud. Det syns jo jeg er en spesiell måte å skulle feire en toårsdag på, å si at det er å innfri et løfte. Sannheten er at når man spør hva årsakene er til at det er flere som står i kø, så sier altså divisjonsdirektør Hans Petter Aarseth i Sosial- og helsedirektoratet at det tydelige signalet i Soria Moria-erklæringen om å redusere kjøp av private helsetjenester i Norge også spiller inn. Fra 2005 til 2006 blir slike tjenester redusert med 114 mill. kr. Fagfolkene sier altså at det er deres private allergi som gjør at færre får den behandlingen man trenger. Har man tenkt å snu? Har man tenkt å føre dette landet i en bedre retning og bruke alle de gode mulighetene som fins også blant private?
Erna Solberg (Høyre), 2007-10-17:
Statsministeren sa noe som jeg er helt enig i, at det er viktig å fokusere på riktig ressursbruk. Men også på det området går denne regjeringen i feil retning, fordi den har laget seg noen ideologiske skylapper. I begynnelsen av september, da NSB stort sett stod, var det én bane som gikk, og det var Gjøvikbanen. Den går oftere, og den har bedre kvalitet enn tidligere, fordi den ble konkurranseutsatt. Denne regjeringen avlyste mer konkurranseutsetting, som kunne gitt hyppigere tog, bedre materiell og bedre tilbud til innbyggerne. Men statsministeren har vært statsråd, og som statsråd satt han i regjeringer som faktisk trakk inn penger fra fylkeskommunene gjennom at de konkurranseutsatte innenfor samferdselssektoren for å få mer effektivitetsgevinst. Da Stoltenberg sist var statsminister, var han opptatt av noe av det samme. Vil statsministeren revurdere disse feilskrittene som denne regjeringen gjør, ved at den har utviklet allergi mot konkurranseutsetting og bruk av mer private løsninger også innenfor samferdselssektoren?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-10-17:
Jeg vil få lov til å ønske statsministeren lykke til med pølsefesten i Samfunnssalen. Jeg var faktisk i Samfunnssalen i går og deltok i en rehabiliteringsdebatt der også representanter fra regjeringspartiene var. Det samlede budskapet tilbake til politikerne er nettopp den krisen som er ute i rehabiliteringstjenesten i dag. Siste året har hver sjette seng innenfor de private rehabiliteringsinstitusjonene blitt borte. Man behandler 4 500 færre av de pasienter som trenger tilbud om rehabilitering. I Soria Moria-erklæringen står det at Regjeringen vil sikre rehabilitering til alle som trenger det. Tilbakemeldingen er unison. Dette er et stort løftebrudd. Forventningene var store, men Regjeringen har ikke levert. Hvordan synes statsministeren at posten i Soria Moria-erklæringen knyttet til rehabilitering til alle stemmer overens med at man siste året har fjernet hver sjette seng innenfor rehabiliteringstjenesten?
Inge Lønning (Høyre), 2007-10-17:
De fleste toåringer har vært lovende en gang, men det er få som har rukket å skuffe så mange forventninger i løpet av så kort tid som dagens jubilant. Jeg vet at statsministeren i sin tidligere yrkeskarriere har hatt et forhold til statistikk og derfor skulle ha relativt god kontroll på det. I løpet av de fire første år etter sykehusreformen minket sykehuskøene med til sammen 85 000, dvs. godt og vel 20 000 pr. år. Det siste året, under denne regjering, har de økt med nøyaktig det samme antall som de i de foregående årene gikk ned. Likevel presterer statsministeren å stå og fortelle Stortinget at dette er han fornøyd med, ja til og med stolt av. Gjør det i det hele tatt ikke inntrykk på statsministeren at hans egen regjering har klart å snu det som har vært en mangeårig utvikling i riktig retning, og erstatte det med en utvikling som helt klart går i feil retning?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-10-17:
Regjeringen har gitt klare signaler om at sykehusene skal kutte ned på bruken av private institusjoner. Dermed får de fleste private opptreningsinstitusjoner nå kortsiktige avtaler – ett år av gangen. Flere institusjoner er allerede avviklet. Mange institusjoner har redusert drift, til tross for lange ventelister. I 2006 ble antallet pasienter ved disse institusjonene redusert med hele 4 500. Av disse var en rekke eldre og kronikere. Det skal etter hvert bygges opp flere offentlige rehabiliteringsplasser, men fokuset her blir på arbeidsrettet rehabilitering. Dette vil gå på bekostning av eldre og kronikere, som ikke alle skal rehabiliteres tilbake til arbeidslivet. Dette viser at Regjeringen bryr seg mer om ideologi enn om eldre og kronisk syke. Betyr det noe for statsministeren at mange eldre og kronisk syke i dag har mistet mulighetene til rehabilitering? I statsbudsjettet og i Regjeringens nye rehabiliteringsstrategi er det ikke satt av én eneste krone til disse som nå har mistet sine tilbud.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-17:
Noen tiårs liv har lært både meg og Venstre at vi skal være ombud for dem som liten eller ingen stemme har. Det er slik i Norge – og det er en god ting – at selv når man har en hyggelig pølsefest, lever man i nærheten av mennesker som sliter med livet. Så det jeg nå sier, har ikke noe med det å gjøre, for slik er nærheten i samfunnet vårt. Men den nærheten kan og bør være så påtrengende at jeg vet – og jeg antar at statsministeren vet – at i løpet av de tre årene som har gått siden vi fikk en rusreform hvor rusede mennesker fikk pasientrettigheter, har narkomane og rusede i Helse Øst, som utgjør halvparten av Helse-Norge, opplevd fristbrudd, som det heter på statistisk norsk. 20 pst. opplevde fristbrudd i fjor. 25 pst. opplevde fristbrudd i første halvår i år. Disse menneskene skal da vandre til et sted for å få hjelp. Ser statsministeren at disse fristbruddene er der, og at det er noe han nå skal gjøre noe med? Synes statsministeren at det er noe å bekymre seg over, når undertegnede f.eks. tok dette opp for noen måneder siden og møtte øredøvende taushet? Jeg regner med at overfor statsministeren i stortingssalen møter jeg ikke øredøvende taushet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-17:
Representanten Sponheims spørsmål til statsministeren til å begynne med ligger i skjæringspunktet mellom det som er skikkelig og greit, og det som ikke er greit. Det som er greit, er at en regjering har et seriøst og ryddig forhold til alle parter i arbeidslivet og til en sterk fagbevegelse. Det som er ugreit, er når en fagbevegelse har en slik styrke at det er den som setter premissene for landets politikk. Når det gjelder det spørsmålet som statsministeren ble stilt av representanten Sponheim, var det jo slik at fagbevegelsen historisk var så sterk at vi ikke hørte Arbeiderpartiets stemme på den måten som vi hører den gjennom statsministerens munn i dag – men nå tales det klart og sterkt og bra om at vi trenger ledige hender. Ser statsministeren dette maktpolitiske dilemmaet, å ligge så tett knyttet opp til en sterk fagbevegelse som samtidig er så maktbevisst at vi kan risikere at det er den som setter premissene selv overfor en flertallsregjering, mens det vi alle er tjent med, er at det er uavhengige politikere, selvstendige partier – ja selvstendige sosialdemokratiske partier – som setter kursen for landets politikk? Ser statsministeren forskjellen mellom det at noen har en rolle i et samarbeid, og det at de styrer samarbeidet?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-10-17:
I forrige uke var statsministeren gjestetaler hos Fellesforbundet. Han snakket om pensjon. Han framstilte der hele pensjonsreformen som et produkt av et godt samarbeid mellom Arbeiderpartiet og fagbevegelsen og sa bl.a.: «Vi har betalt litt «forsikringspremie» til de borgerlige partiene.» Noen vil kanskje si at dette var en smule arrogant. Jeg vil ta det i beste mening og si at jeg forstår at statsministeren har et behov for å fortelle Fellesforbundet – ved å bruke noen enkle retoriske knep – at de er en del av og har et eierskap til denne reformen. Jeg vil på Kristelig Folkepartis vegne understreke at vi står ved hvert ord i pensjonsforliket som vi har inngått her i Stortinget. Vi er enig i at en framtidig allmenn tidligpensjonsordning i folketrygden skal bygge på AFP. Vi er enig i at slitere i arbeidslivet skal få mulighet til å gå av på en verdig måte gjennom et AFP-tillegg fra fylte 62 år, og at verdien av statens samlede innsats i denne AFP-ordningen skal videreføres i en ny ordning. Vi er i like stor grad enig i hovedhensikten med pensjonsreformen: å stimulere til arbeidsdeltakelse. Det er veldig fornuftige prinsipper både at det skal bli mulig å kombinere arbeid og pensjon uten avkorting av pensjonen, og at det å stå i arbeid skal gi høyere pensjonsrettigheter i framtiden. Pensjonseksperten Knut Røed har konkludert med at det er mulig å beholde stimulansen til arbeid i en ordning som tilfredsstiller Fellesforbundets krav, men at det vil bli kostnadskrevende for enten staten eller arbeidsgiverne. Statsministeren er godt kjent med at avtalepartene i Stortinget er enige om at rammen for de offentlige utgiftene i det framtidige pensjonssystemet er gitt gjennom forliket. Jeg har også med interesse merket meg at statsministeren i sin tale for en uke siden erklærte krig mot arbeidsgiverne. Da blir mitt spørsmål til statsministeren: Ligger det i kjølvannet av disse erklæringene nå an til at næringslivet og bedriftene nok en gang kommer til å få en stor og uventet tilleggsregning fra den rød-grønne regjeringen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-10-17:
Jeg er glad for at statsministeren sier at han er fornøyd, men han er ikke i mål her heller. Han sa ikke at han var stolt av pensjonsforliket. Det er faktisk jeg. Jeg synes det er ganske viktig at vi på tvers av partiene i Stortinget klarer å bli enige om noe så sentralt som pensjonene i 40–50–60 år framover. Statsministeren svarte vel ikke direkte på mitt spørsmål om hans krigserklæring mot næringslivet i denne sammenhengen betyr at næringslivet kan vente seg en del av denne tilleggsregningen som han nå sier at staten skal plukke opp en del av. Er det slik at statsministeren ønsker å øke statens bidrag, slik at det ikke blir noen slik tilleggsregning?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-10-17:
Da AFP i sin tid ble opprettet, var det en ordning som skulle hjelpe sliterne ut av arbeidslivet på en verdig måte. Vi vet at AFP har utviklet seg til å bli en ordning som omfatter stadig flere, og den blir også brukt som sluttpakke i enkelte sammenhenger for friske, arbeidsføre mennesker på grunn av at de har blitt litt eldre. Det står i dårlig kontrast til en god, framtidsrettet seniorpolitikk. Da statsråden besøkte landsmøtet til Fellesforbundet, forsikret han Fellesforbundet om at de skulle få en like god ordning som i dag, noe som betyr at det også vil bli en dyrere ordning, at en må tjene opp pensjonspoeng ved å jobbe lenger. Statsministeren sa nå til representanten Høybråten at det skal forhandles i arbeidslivet, og så er staten en viktig forhandlingspartner. Vil staten ta utgangspunkt i å få til en AFP-ordning som kun ivaretar sliterne, eller ønsker statsministeren og Regjeringen å ha en AFP-ordning som omfatter alle? I så fall: Vil staten ta hele regningen, eller vil hovedregningen bli sendt til næringslivet?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-10-17:
Arbeidslinjen er selve grunnfilosofien i pensjonsreformen, dvs. at flest mulig skal arbeide lengst mulig, og det skal svare seg å stå i arbeid. Så langt har vi ikke lyktes nok med å få til en vellykket seniorpolitikk. Det er behov for langt mer offensive grep fra Regjeringens side. I dag er det slik at de som arbeider etter fylte 67 år, får trekk i sin pensjon. Statsministeren har sagt at avkorting av pensjonen er en uting, og at det skal bort så snart som mulig. I forslaget til neste års statsbudsjett tas avkortingen vekk for 67-åringene, men ikke for de årskull som er 68 og 69 år gamle. Hva vil statsministeren si til de 68- og 69-åringene som ønsker å jobbe, og som trodde at de ville få mer igjen fra neste år?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-10-17:
Når det gjelder godsmarkedet, har jernbanen et stort potensial for videre vekst. Det vil være bra for miljøet, og det vil være bra for trafikksikkerheten. De store samlasterne vil mer enn gjerne frakte mer gods på bane, men da må kapasitet og kvalitet bli langt bedre enn i dag. Regjeringen har så langt fulgt det som står i Nasjonal transportplan, og det er bra. Men det er andre utfordringer. Kapasiteten for godstransport på skinner er omtrent fullt utnyttet i dag. Stoltenberg-regjeringen prøver å skape et bilde av at den forrige regjeringen ikke satset på jernbane, og at den nye regjeringen gjennomfører en kjempesatsing, men det er nok ikke helt rett. Stoltenberg-regjeringen viderefører en økning i jernbanebevilgningene som Bondevik-regjeringen startet, og det er vi glad for. Er statsministeren komfortabel med Regjeringens innsats for å få mer gods over fra vei til bane? Hvilke nye, offensive grep vil Regjeringen iverksette for å løse kapasitetsproblemene som er knyttet til godstransport på jernbanenettet?
Martin Engeset (Høyre), 2007-10-17:
På mange måter er jeg imponert over statsministeren. Han har gjennom lang tid utviklet en fantastisk evne til å dobbeltkommunisere, i den forstand at han har utviklet spisskompetanse på området. Her er det ingen over og ingen ved siden. Han ser ut til å følge prinsippet om at kompromiss er kunsten å dele en kake slik at alle tror de har fått det største stykket. Til dels ser vi dette i spørsmålet om pensjon. Representanten Tørresdal var inne på det inntrykket man har skapt i forhold til avkortingen for 67–70-åringene som plutselig skulle avvikles én dag før lokalvalget – budsjettlekkasje. Så sent som i juni 2007 argumenterte Regjeringen kraftig mot Høyres forslag om å avvikle avkortingen for hele gruppen 67–70-åringer, fordi det var helt umulig å gjøre dette før 2010. Plutselig kommer det en budsjettlekkasje dagen før valget om at man skulle gjøre det. Når budsjettet kom, så vi at det gjaldt bare 67-åringene. Dette synes jeg er en lite redelig måte å drive politikk på, statsminister.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-10-17:
Jeg kan godt forstå at Fellesforbundet og andre fagorganisasjoner begynner å bli ganske utålmodige med denne regjeringen. Er det noe område hvor Regjeringen har brutt mange løfter, er det i forhold til næringspolitikken. De rød-grønne partiene brukte nesten hele valgkampen i 2005 på å love en ny kurs og en ny aktiv næringspolitikk. Man reiste fra industristed til industristed og lovte f.eks. nytt industrikraftregime, og man brukte fagbevegelsen og Fellesforbundet som en kanal for å fremme disse løftene. Det så vi f.eks. i Hordaland, mitt eget hjemfylke, hvor man besøkte Ålvik og lovte de ansatte ved Bjølvefoss et nytt industrikraftregime. Nå fikk disse tre partiene flertall, man har styrt i to år, det har ikke blitt noe industrikraftregime, og arbeidsplassene ble flagget ut til Island. Forstår statsministeren at de fagorganiserte som nå mister jobben, mister tilliten til det politiske systemet når man bryter løfter så fundamentalt som man har gjort i denne saken?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-10-17:
Statsministeren er stolt, men ikke fornøyd. Det gjenspeiler seg kanskje ikke lenger hos Arbeiderpartiets representanter i Stortinget. Bl.a. registrerte jeg i går i et oppslag i Nationen at representanten Steinar Gullvåg var «Møkk lei av å bryte valgløfter». Han var direkte lei av å forsvare Regjeringens brutte valgløfter i Vestfold. Jeg skal også komme tilbake til at representanter i transportkomiteen på Stortinget ikke er særlig fornøyd. Men på ett felt har statsministeren gitt uttrykk for at han er både stolt og fornøyd, og det gjelder Regjeringens innsats på infrastruktur. Vi vet at Regjeringen har avvist prosjektfinansiering som løsning for å få til større utbygging. Vi vet at statsministeren nærmest humoristisk i denne sal har sagt at prosjektfinansiering er det samme som å finansiere et prosjekt, og at Regjeringen derfor har prosjektfinansiering. Regjeringen har avvist all alternativ finansiering som er foreslått av Fremskrittspartiet, bl.a. prosjektfinansiering, korridorfinansiering og fondsløsninger, der vi kan sette av 300 milliarder kr til et infrastrukturfond for å få en forutsigbar finansiering av vår infrastruktur. På tross av alt dette øker altså Regjeringen etterslepet på investering på både jernbane og vei i budsjettet for 2008. Det står i proposisjonen at Regjeringen gjør det. Da er mitt enkle spørsmål: Er statsministeren nå i tenkeboksen med hensyn til at det kanskje kan finnes andre løsninger, at Fremskrittspartiet kanskje har noen løsninger som det er verdt å tenke på, når det gjelder å få vår infrastruktur opp på et godkjent nivå? Vi ser jo eksempelvis at bare 5 pst. av våre stamveier har godkjent standard.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-10-17:
Det statsministeren sa nå, synes jeg var meget interessant. Da er han iallfall på kollisjonskurs med sine egne i transportkomiteen på Stortinget, for i Aftenposten i går tar to av Arbeiderpartiets fremste talsmenn for samferdsel til orde for nettopp å gjøre slik som Fremskrittspartiet har sagt, nemlig å gå utenfor det ordinære budsjettet for å finansiere store prosjekt. De ber om å få prosjektfinansiering, slik det gjøres i Sverige, bl.a. Da blir mitt oppfølgingsspørsmål til statsministeren: Er det slik at det drives dobbeltkommunikasjon? Snakker man her på Stortinget fra Arbeiderpartiets side om løsninger som Fremskrittspartiet har stått for i lang tid, mens Regjeringen og statsministeren nærmest avviser det? Det kunne vært interessant å få en avklaring på hvorvidt man jobber med andre løsninger for å finansiere større prosjekt, for i en tidligere spørretime inviterte jo statsministeren samtlige til å komme med løsninger – men det nytter jo ikke så lenge midlene ikke er til stede.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-10-17:
Det handler ikke bare om prioritering, det handler om å se forskjell på investering og utgift, og det handler også om å forholde seg til at med dagens bevilgningstakt – også det som er foreslått i statsbudsjettet for 2008 – kan det ta opp mot 50 år før vi har effektive, sikre og miljøvennlige veier og en normal jernbane som går i normal fart. Det er vel det som gjør at Arbeiderpartiets fraksjonsleder i transportkomiteen, sammen med representanten fra regjeringspartiet SV, i Aftenposten i går går inn for å bruke oljepenger til tog. Jeg går ut fra at de da også vil åpne for å bruke oljepenger til veier. Kan statsministeren avklare om de er på villspor? Er det slik at ekstra oljepenger til tog, og også til vei utenfor statsbudsjettet, og bruken av flerårig prosjektfinansiering fortsatt er ettertrykkelig avlyst av denne regjeringen, som tviholder på at penger brukt er utgift, og at penger ikke kan brukes til langsiktige investeringer i infrastruktur?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
Jeg har den glede å framsette et representantforslag på vegne av representantene Siv Jensen, Arne Sortevik, Hanne Dyveke Søttar og meg selv om å sikre trygg ferdsel og gjenopprette tilliten til sikkerheten i norske veitunneler.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Per Egil Evensen og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om å be Regjeringen sørge for at MS-pasienter til enhver tid får tilbud om den behandling vedkommende har størst nytte av, herunder legemidlet Tysabri, uavhengig hvor i landet de bor.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
Statsministeren hevder her at man er i rute knyttet til utbygging av eldreomsorgen, men jeg må bare si at da har man lagt opp til en svært langsom utbyggingstakt. Det er nemlig store variasjoner kommunene imellom knyttet til terskelen for å få sykehjemsplass, og i mange kommuner må en stå veldig lenge i kø for å få en slik plass. Spørsmålet mitt til statsministeren er følgende: Hva vil man nå gjøre helt konkret med hensyn til å øremerke midler knyttet til nye sykehjemsplasser? For det er helt åpenbart at det er sykehjemsplasser det nå er et stort behov for, ikke andre omsorgsplasser. Regjeringen uttaler i omsorgsmeldingen, som vi nettopp har behandlet, at man vil innføre et nytt tilskudd. Størrelsen på tilskuddet vet man ingenting om, man vet ingenting om hvordan man skal bruke dette. Spørsmålet mitt, som sagt, til statsministeren, er: Vil man nå sørge for å øremerke midler knyttet til utbygging av sykehjemsplasser og ikke formulere det så rundt som man gjorde i omsorgsmeldingen?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
Det er en glede på vegne av representantene Jon Jæger Gåsvatn, Åse M. Schmidt og meg selv å legge frem et representantforslag om å øke stipendandelen for studenter som tar flere studiepoeng enn normert.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-04-25:
På vegne av representanten Odd Einar Dørum og meg selv har jeg den glede å fremme et representantforslag om en gjennomgang av gjennomføringen av sikkerhetskontrollene ved flyplassene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
I Dagbladet den 20. april kunne vi lese at det var på Bali at statsministeren klekket ut sin klimaplan, som han presenterte for Arbeiderpartiets landsmøte. Nå vet ikke jeg om statsministeren dro direkte til Bali med privatflyet sitt etter å ha vært på tjenestereise bl.a. i Indonesia, eller om han tok rutefly. Jeg regner jo med at han betalte klimabillett, siden det var en av de nyttårshilsenene han hadde til det norske folk. Uansett gjorde det statsministeren åpenbart godt å være på Bali, fordi han gjennom sin tale til Arbeiderpartiets landmøte slo fast hvor mye mer effektivt det vil være med CO2-reduserende tiltak i utlandet – det faktum at 1 milliard kr brukt hjemme i Norge vil være det samme som 10–20 milliarder kr brukt i utlandet. Han slo også fast at det ikke var noen mening i å tallfeste nasjonale mål. Med den uttalelsen har jo statsministeren avlyst SVs selvpinende botsøvelser, som ikke kan leses som noe annet enn kostnadsdrivende prosjekter som vil være veldig lite regningssvarende for det norske folk. Det er til syvende og sist de som kommer til å få regningen hvis man skal gjennomføre ineffektive CO2-reduserende tiltak i Norge. Mitt spørsmål til statsministeren blir: Stemmer det at han har avlyst disse selvpinende botsøvelsene til SV, og at det er det han selv sa til Arbeiderpartiets landsmøte, som kommer til å være den røde tråden i Regjeringens klimapolitikk i årene fremover, eller vil det nå bli forhandlinger i Regjeringen som kan medføre at det norske folk får regningen gjennom høyere strømpriser, høyere bensinavgifter, høyere bilavgifter, osv., som vi har hørt at SVs representanter ivrer for?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
Jeg registrerer at statsministeren ikke svarer på mine spørsmål. Det eneste han sier, er at vi skal gjennomføre betydelige tiltak hjemme. Det er jo ikke slik at kutt på 10, 15, 20 eller 25 pst. hjemme er noe som statsministeren og Helen Bjørnøy kommer til å gjennomføre. Det er i så fall en regning man kommer til å sende til vanlige folk og bedrifter, med mindre man velger å gjøre dette på en fornuftig måte, som f.eks. ved økt utbygging av veier, en omlegging av bilparken, en utbygging av vannkraft og mer miljøvennlig energi, som Norge har mye av, og som gjør at vi kan holde strømprisene på et lavt nivå, osv. Det er i så fall ting som er fornuftig å gjøre, og hvor milliardene kan brukes med vett og forstand. Men hvis det er slik å forstå at disse betydelige tiltakene som statsministeren refererer til, innebærer en omfattende regning til vanlige folk og bedrifter, stiller det seg helt annerledes, og det synes jeg kanskje at det er på tide at vi får greie på nå.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-04-25:
Statsministeren beskylder Fremskrittspartiet feilaktig for ikke å ha en miljøpolitikk, fordi vi har tillatt oss å kritisere Kyoto-avtalen. Betyr det at statsministeren også mener at SV ikke har en forsvarspolitikk, fordi de vil at Norge skal ut av NATO? Betyr det at statsministeren mener at SV og Senterpartiet ikke har noen utenrikspolitikk, fordi de i sin tid stemte imot EØS-avtalen? Betyr det at statsministeren mener at SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti ikke har en justis- og sikkerhetspolitikk, fordi de ikke ville melde Norge inn i Schengen?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Det som er gledelig nå, er at det er veldig bred enighet i Norge om spesielt to ting. Det ene er at Norge skal gjøre mer for å redusere verdens utslipp av klimagasser. Jeg er glad for at det er bred politisk tilslutning til at vi skal skjerpe vår gjeldende Kyoto-forpliktelse. Vi nøyer oss altså ikke med de målene vi tidligere har hatt, men sier at vi må ta store kutt raskt. Derfor nøyer vi oss ikke med å si at vi skal begrense veksten i norske utslipp til 1 pst., slik målet var fram til nå, men at det er enighet om at vi skal skjerpe forpliktelsen med 10 prosentpoeng. Det er enighet om at vi skal redusere med 30 pst. innen 2020, og – det viktigste av alt – at Norge skal gå foran og være det første landet som påtar seg en forpliktelse om å bli karbonnøytrale, dvs. at det fra Norge skal være null utslipp av klimagasser, enten ved at vi reduserer våre egne utslipp, eller ved at vi finansierer utslippsreduksjoner i andre land. Det er det ene som er gledelig, og det er bra. Det andre som det er full enighet om i Regjeringen, og som ikke minst Helen Bjørnøy har vært en pådriver for, er at vi i tillegg til å iverksette betydelige tiltak hjemme også skal gjennomføre betydelige utslippsreduksjoner i andre land. Miljøvernministeren har vært opptatt av det og har understreket det. Da får vi større reduksjoner. I tillegg hjelper vi å løfte millioner av mennesker ut av fattigdom, og vi løser lokale miljøproblemer når det gjelder svovel, sot og den type ting, som skaper store folkehelseproblemer. Alt dette gjør at vi i Norge fortsatt helt sikkert vil ha klimadebatt om store og små tiltak, men det er bredere enighet enn på lenge om hovedlinjene: at vi skal gjøre mer. Vi skal gjøre betydelig hjemme og i tillegg betydelig ute.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Regjeringen har allerede varslet betydelige tiltak hjemme. Vi skal bruke milliarder av kroner på å utvikle teknologi som gjør at vi kan rense CO2 fra gasskraftverket på Mongstad. Vi innfører Europas strengeste system for utslippskvoter for industrien, som kommer til å føre til betydelige reduksjoner. Vi har mer enn fordoblet støtten til fornybar energi, bioenergi og vannbåren varme. Vi har økt investeringene til jernbane med 50 pst. og skal fortsatt satse på kollektivtransport og jernbane. Vi har lagt om avgiftene i miljøvennlig retning. Vi innfører nye forskrifter til boliger og bygg som gjør at energiforbruket reduseres med 25 pst. Vi har også oppfordret til mer bruk av klimabilletter ved bruk av fly. Dette er betydelige tiltak hjemme. Det nye nå er jo at Fremskrittspartiet prøver å si at de er for tiltak i utlandet. Men Fremskrittspartiet har vært imot Kyoto-avtalen, som er selve grunnlaget, regelverket, for virkemidler i utlandet. Dette er det som kalles Kyoto-mekanismene. Fremskrittspartiet er imot Kyoto-mekanismene, men for kvoter. Det er umulig å ha det standpunktet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Jeg er helt enig i at det ikke er tilstekkelig å ha ambisjoner bare på lang sikt, selv om det også er viktig – 100 pst. reduksjon innen 2050. Det er også viktig å gjøre ting på kort sikt, altså gjøre ting i dag. Derfor har Helen Bjørnøy og jeg, og hele Regjeringen, stilt oss bak det som er et vesentlig mer ambisiøst mål enn det den forrige regjeringen hadde, nemlig at vi ikke bare skal ha en målsetting for 2020 og 2050, men vi skal skjerpe den gjeldende målsettingen som Bondevik-regjeringen hadde om pluss 1 pst., at vi altså ikke skulle øke utslippene med mer enn 1 pst. fram til 2012. Nå sier Regjeringen at vi skal skjerpe den, slik at det blir minus 10 pst. i forhold til den gjeldende Kyoto-målsettingen, nettopp fordi vi – Helen Bjørnøy og jeg – er helt enige om at vi trenger sterkere tiltak på kort sikt. Jeg er glad for at Høyre og de andre opposisjonspartiene nå følger etter og ser at det ikke er tilstrekkelig å gjøre som den forrige regjeringen, nemlig å akseptere pluss 1 pst., vi må ha reduksjoner i inneværende periode. Det er denne regjeringen som formulerer det, og Helen Bjørnøy står i spissen for det arbeidet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Helen Bjørnøy, jeg, Kristin Halvorsen og alle sammen har hele tiden vært helt krystallklare på at vi også skal ha mål etter den nåværende Kyoto-perioden, altså etter 2012. Det står til og med i Soria Moria-erklæringen at vi skal ha tallfestede mål. Det er jo helt selvsagt. Hvis ikke kan vi ikke være for en ny Kyoto-avtale i perioden etter 2012. Det gjorde vi også klart i vinter. Det som nå har skjedd, er at vi har formulert vesentlig mer ambisiøse mål enn det den regjeringen Hareide var medlem av, noen gang var i nærheten av å formulere. De var fornøyd med pluss 1 pst. fram til 2012. Nå sier Helen Bjørnøy og jeg og resten av Regjeringen at vi skal kutte med 10 pst. i forhold til den målsettingen. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti nå åpenbart er villig til å strekke seg opp mot Arbeiderpartiets og Regjeringens målsettinger i klimapolitikken og støtte oss i vesentlig mer ambisiøse mål. Det gleder jeg meg over på denne dagen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
For det første mener jeg at den foredragsturneen som Siri Kalvig og andre eksperter nå skal legge ut på, er veldig bra. Det er også derfor Regjeringen har tatt initiativet til den og finansierer den gjennom Regjeringens klimakampanje. At Helen Bjørnøy tar initiativet til den typen viktige kampanjer, er et nytt eksempel på hvordan hun er en pådriver i klimapolitikken. For det andre er det altså slik at vi skal gjøre to ting. Vi skal gjennomføre betydelige tiltak hjemme: Vi skal ha Mongstad-rensing, vi skal satse på kollektivtransport, vi skal lage nye byggeforskrifter, og vi skal gjøre mange andre ting. Men så skal vi i tillegg gjøre betydelige ting ute, fordi det gir større utslippsreduksjoner. Vi har altså satt oss mye sterkere klimamål enn det Venstre var i nærheten av da de satt i regjering. Da Venstre satt i regjering, var man heller ikke i nærheten av å tallfeste hvor mye man skulle gjøre hjemme. I klimameldingen de la fram, var det ingen slike tall. Men vi skal gjøre begge deler. Vi skal gjøre ting hjemme, og vi skal gjøre mye ute, for da får vi større reduksjoner, vi får bidrag til å redusere fattigdommen i verden, og vi får et grunnlag for å få flere land med i en forpliktende Kyoto-avtale. Så vi gjør begge deler, hjemme og ute. Det er det som er riktig, og det står hele regjeringen bak.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Jeg er helt sikker på at hele det norske folk er innstilt på å gjennomføre endringer i levesett som gjør at vi redder klimaet på jorda, og jeg er helt sikker på at det i Norge er bred tilslutning til at vi også skal gjøre ting som handler om at man må leve litt annerledes for å bidra til å redusere klimagassutslippene. Men det skal jo Regjeringen legge til rette for. Blant annet skal vi satse massivt på kollektivtransport, slik at flere kan reise med tog, T-bane og buss. Fremskrittspartiet har vært imot satsing på kollektivtransport. Vi skal vedta nye regler som gjør at nye boliger og bygg krever mindre energi. Da reduseres utslippene. Og vi skal gjøre det billigere å kjøre miljøvennlige biler og dyrere å kjøre miljøfiendtlige biler. Dette innebærer at det blir et annet levesett, men det innebærer at folk fortsatt skal kunne ha gode liv, men mer miljøvennlige liv. Det er fullt mulig å ha en god kjøpekraftsutvikling og et godt liv og likevel bidra til å redusere utslippene av klimagasser.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
For det første vil jeg understreke at det alltid er grunn til å følge utviklingen av renten nøye, og at Regjeringen skal føre en politikk som bidrar til at vi ikke får en unødvendig økning i rentene. Men jeg vil også understreke at det er mange ting som nå går svært godt i norsk økonomi. Arbeidsløsheten har gått kraftig ned – 50 00 færre ledige på kort tid. Det har vært en kraftig vekst i sysselsettingen – 70 000 flere i jobb. Aldri før har flere mennesker vært i lønnet arbeid i Norge enn i dag. Det er ny rekord, og dermed også ny rekord i verdiskapingen. Det går godt med norsk økonomi både når det gjelder sysselsetting, og når det gjelder verdiskaping. I tillegg har Regjeringen innenfor ansvarlige budsjettrammer greid å finne penger til f.eks. en betydelig satsing på eldreomsorg, skole, barnehage og andre viktige ting innenfor de offentlige budsjettene. Norges Bank varslet før valget i 2005, våren 2005, at man måtte regne med en utvikling i rentenivået, en rentebane som ville gjøre at rentene ville bringes tilbake til det de kalte et mer normalt nivå. Det er det Norges Bank nå i all hovedsak har fulgt. Rentene er oppjustert, slik Norges Bank varslet våren 2005 – før valget, før den nye regjeringen. Den nye regjeringen har ført en ansvarlig budsjettpolitikk. Vi har ikke gått over handlingsregelen for bruk av oljepenger. Mens den forrige regjeringen brukte betydelig mer, har vi holdt oss på handlingsregelen. Så jeg mener at vi fører en ansvarlig økonomisk politikk. Det gir høy sysselsetting, mye penger til velferd, skole, arbeid og eldreomsorg, og det gir en ansvarlig økonomisk utvikling.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Vi gjør mange ting for å bidra til å holde kontroll med rentene og ha en ansvarlig utvikling i norsk økonomi. La meg nevne tre av de viktigste. Det ene vi gjør, er å føre en ansvarlig budsjettpolitikk. Vi bruker ikke mer penger enn Høyre og de borgerlige partiene legger opp til, men vi bruker pengene annerledes ved at vi istedenfor å bruke mange milliarder på skattelette, bruker de pengene på skole, eldreomsorg og barnehager. Det andre er at vi har et inntektspolitisk samarbeid med partene i arbeidslivet som bidrar til ansvarlige lønnsoppgjør. Det tredje er at vi bidrar til å skaffe fram ny arbeidskraft, og når vi nå altså setter sysselsettingsrekord – 70 000 flere i arbeid – viser jo det at vi også på kort sikt fører en økonomisk politikk som gjør at mange flere kommer i jobb. Det handler bl.a. om det vi nå gjør for å satse på arbeidsmarkedstiltak for å få dem som står i ledighetskøen, over i arbeid – bygge bro inn i arbeidsmarkedet. Det handler om det Bjarne Håkon Hanssen gjør i forhold til å kvalifisere langtids sosialhjelpsmottakere, og det handler om det vi gjør når det gjelder pensjon, som virker på litt lengre sikt.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Regjeringen vil fortsette med å legge fram statsbudsjett der vi får mange tusen nye årsverk i eldreomsorgen, får folk som kan gi pleie og omsorg til eldre som trenger det. Vi kommer til å fortsette å legge fram budsjetter der kommunene får mer penger til bl.a. å pusse opp skolebygg og ansette 500 nye lærere i skolen, noe vi har oppnådd etter at denne regjeringen overtok. Vi kommer til å legge fram budsjetter som gjør at vi kan finansiere utbygging av barnehager, eller vi kommer til å legge fram budsjetter som gjør at vi, som den første regjering på svært mange år, oppfyller planene for veiutbygging og jernbaneinvesteringer. Men vi kommer til å gjøre det innenfor ansvarlige rammer. Statistisk sentralbyrå har pekt på at det er viktig å føre en stram økonomisk politikk for å unngå renteøkning. Det har bl.a. Ådne Cappelen gjort i egne intervjuer. Det er derfor ingen tvil om at denne regjeringen fører en ansvarlig økonomisk politikk. Men innenfor de rammene sier vi nei til usosiale skattelettelser som bl.a. Fremskrittspartiet har vært for, og så bruker vi de pengene på arbeid, på velferd, på eldreomsorg, på skoler og barnehager. Det er en sosial og god politikk vi står for.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Jeg står ved hvert eneste ord om at Regjeringen må ta ansvar for den økonomiske politikken og for utviklingen av renten. Derfor fører også denne regjeringen en ansvarlig budsjettpolitikk. Vi bruker ikke mer penger enn f.eks. Kristelig Folkeparti og de borgerlige partiene hadde lagt opp til, men i motsetning til hva Bondevik-regjeringen gjorde i forrige periode, bruker vi ikke penger på skattelette. Vi har til gjengjeld mer penger til eldreomsorg og skole. Det andre vi gjør, er å ha et inntektspolitisk samarbeid med partene, som gjør at vi får ansvarlige lønnsoppgjør. Det tredje vi gjør, er å føre en arbeidmarkedspolitikk som gjør at vi får fram mer arbeidskraft og dermed bidrar til å øke vekstevnen i norsk økonomi og bidrar til å dempe presset på renten. Og så minner jeg om at vi gjennom årene har hatt uvanlig lave renter. Norges Bank varslet før regjeringsskiftet, vinteren/våren 2005, at man måtte regne med at renten ville bevege seg oppover mot et mer normalt nivå. Og man har i all hovedsak fulgt den rentebanen som ble fastlagt før regjeringsskiftet, så det kan vanskelig denne regjeringen ta ansvaret for.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Vi fører en økonomisk politikk som gjør at vi følger de retningslinjene for bruk av oljepenger som både den forrige og den nåværende regjering sluttet seg til. Vi greier å holde oss innenfor de rammene. Den forrige regjering slet med å holde seg innenfor dem og var i lange perioder over. Det andre er at Norges Bank varslet mens Sponheim satt i regjering, at man ville øke renten opp til et mer normalt nivå, og man har i all hovedsak fulgt de planene og den rentebanen som man varslet mens Sponheim satt i regjering. Vi gjør flere ting for å bidra til en god utvikling av norsk økonomi: ansvarlig budsjettpolitikk, inntektspolitisk samarbeid med partene i arbeidslivet og en aktiv politikk for å få flere mennesker ut i arbeid – både å få flere nordmenn ut i arbeid og gjennom å legge til rette for at folk bl.a. fra de nye medlemslandene i EU kommer til Norge og tar seg jobb. Vi sier ja til arbeidsinnvandring, men nei til sosial dumping, og er stolte av det vi har oppnådd både når det gjelder arbeidsinnvandring, sysselsetting og redusert arbeidsløshet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Regjeringen gjør ting som virker både på kort og på lang sikt. På lang sikt er – det er riktig som representanten Foss sier – bl.a. pensjonsreformen helt avgjørende. På kort sikt vil bl.a. slike ting som rekordutbygging av barnehager gjøre det lettere for flere kvinner å gå i lønnet arbeid utenfor hjemmet. NAV-reformen som nå gjennomføres, der vi altså slår sammen arbeidskontorer og trygdekontorer, er en stor reform – den største forvaltningsreformen som er gjennomført på mange år – som skal bidra til at flere mennesker kommer i jobb. De kvalifiseringsprogrammene for langtidsmottakere av sosialhjelp som nå settes i verk, er også tiltak for å få flere mennesker i jobb. Arbeidsmarkedstiltakene som denne regjeringen har satset på og er for, er også tiltak som bidrar til at flere mennesker kommer i jobb. Vi har også lagt til rette for arbeidsinnvandring. Vi har sagt nei til sosial dumping, men lagt til rette for arbeidsinnvandring, noe som også bidrar til økt tilgang på arbeidskraft. Så vi gjør mye for å få flere i jobb. Vi setter ny rekord i vekst i sysselsettingen, og det indikerer også at vi har lyktes ganske godt med det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Både når det gjelder eldreomsorgen og når det gjelder skattepolitikken, har Regjeringen gjort nøyaktig hva den lovet, og hva jeg bl.a. sa før valget. Vi har økt skattene med om lag 13 milliarder kr i forhold til det nivået Bondevik-regjeringen la opp til for 2006, vi har brakt det tilbake til 2004-nivå, akkurat slik vi sa. Da har vi 13 milliarder kr ekstra som bl.a. gjør at vi kan ha en massiv satsing på eldreomsorg gjennom å styrke kommuneøkonomien vesentlig mer enn Bondevik-regjeringen noen gang var i nærheten av. Så har vi da gjort det mulig for kommunene å ansette flere mennesker i eldreomsorgen. Vi er i rute med tanke på 10 000 nye årsverk i eldreomsorgen innen 2009, som vi lovet. Bare i fjor ble det 3 900 nye årsverk i eldreomsorgen. Det er ny rekord, og vi er altså i rute i forhold til målet om 10 000 i løpet av perioden. Vi kommer med tilskudd til utbygging av nye sykehjemsplasser, vi har lagt penger på bordet for en egen demensplan, og vi har varslet at vi skal komme med ytterligere tiltak for å hjelpe alle de eldre som trenger omsorg, og som har demens. Vi har satset på kompetanse, 152 mill. kr til kompetansehevende tiltak, og varslet at vi kommer med ytterligere tiltak for å heve kompetansen innenfor eldreomsorgen. Vi satser på kultur og opplevelser, Den kulturelle spaserstokken, som er et bidrag til at vi skal heve kvaliteten i eldreomsorgen ved at det blir flere opplevelser, flere tilbud, innholdstilbud, også til de eldre. Så vi er godt i gang, men vi er selvsagt ikke i mål, og det skinner ennå ikke av eldreomsorgen. Derfor er Arbeiderpartiet fortsatt imot å redusere skattene, slik Bondevik-regjeringen la opp til, og derfor er vi fortsatt glad for at vi har 13 milliarder kr mer i skatteinntekter enn det Bondevik-regjeringen la opp til, slik at vi bl.a. kan fortsette å satse vesentlig mer på eldreomsorg enn Kristelig Folkeparti noen gang var i stand til da de satt i regjering.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
Det mest forpliktende vi kan gjøre, er å følge opp i statsbudsjettene. Det varsler vi at vi gjør i statsbudsjettet til høsten, og det gjorde vi allerede i det statsbudsjettet som gjelder for i år. Det flotte nå er at vi ser at når kommunene settes i stand til det, satser de på eldreomsorg. De har fått betydelig økte midler, og derfor har de da sørget for 3 900 flere årsverk bare i 2006 innenfor eldreomsorgen, altså en større økning enn Bondevik-regjeringen noen gang var i nærheten av. Og det spesielle med de 3 000 nye årsverkene, det som gjør det ekstra bra, er at det er kvalifisert personell. Det var man utrygg på om ville være tilfellet, men det er det. Det andre er at antall eldre jo ikke vokser, så når vi nå får flere hender i eldreomsorgen, er det et uttrykk for at vi får mer kvalitet, mer nærhet enn vi hadde før. Vi er ikke i mål, men vi er i rute med hensyn til å nå de målene vi har satt oss innenfor eldreomsorgen. Det er vi bl.a. fordi vi fikk en ny regjering, som sa nei til skattelette og ja til å bruke penger på eldreomsorgen istedenfor.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-04-25:
For det første er det viktig å slå fast at når vi nå har økt kommunenes frie inntekter, har kommunene valgt å bruke mye av de pengene på eldreomsorg. Vi ser at når kommunene får mer penger, selv når de ikke er øremerket, bruker de penger der det er størst utfordringer. I mange kommuner er det i eldreomsorgen, og da bruker de penger på eldreomsorg. Derfor setter vi ny rekord i antall nye ansatte i eldreomsorgen, 3 900 på ett år, og det i et år hvor antall eldre ikke øker. Det tallet ligger ganske stabilt, og det betyr at det blir mer kvalitet. Men vi er ikke i mål. Det er store mangler, og vi er utålmodige, for eldreomsorgen er ikke god nok i mange kommuner. Derfor innfører vi i tillegg et øremerket tilskudd. Størrelsen på det, innretningen på det, kommer vi, som jeg tidligere har sagt, tilbake til i statsbudsjettet. Det er det som er det forpliktende dokumentet Stortinget behandler for den type ting.