Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-16:
Saksordføreren har gitt en grei og oversiktlig redegjørelse for hva saken gjelder, så jeg skal ikke gjenta de lovmessige endringer som foreslås. Jeg vil bare innledningsvis understreke – siden det er tydelig at representanten Nesvik ikke har fått tak i det – at det lovforslag som foreligger, støtter vi i den form det foreligger og uten endringer. De verbalforslag som det skal tas stilling til, vil bli oversendt Stortinget senere. SV har altså ingen andre holdninger i denne saken nå enn da vi behandlet den i komiteen. Det er tydelig at legemidler engasjerer. Mange bruker legemidler, og endringer av systemet berører mange. Samtidig ser vi at utgiftene til legemidler som refunderes via blåreseptordningen, er i størrelsesordenen 7 milliarder kr på årsbasis. I de årene jeg har sittet i sosialkomiteen, har man også behandlet en rekke legemidler. Bare i den innstillingen som var i forbindelse med budsjettet, nevnes navn som Actos, Avandia, Singulair, Subutex, for å nevne noen. Vi har sett Remicade og Enbrel. Hvis man skal forstå innstillingene fra sosialkomiteen til vekslende tider, trenger man felleskatalogen. Her forklares hvordan H2-antagonister virker, mekanismen til et astmapreparat i kombinasjon med kortison, hvilken effekt to nye diabetes type II-preparater har, og på hvilke reseptorer de virker – nærmest på det nivået ligger det. Det som er helt åpenbart, er at dette har ikke sosialkomiteens medlemmer suget av eget bryst. Det er heller ikke overraskende at ofte finner man disse betraktningene igjen i skriv fra legemiddelindustrien eller Apotekerforeningen. Det skal man i utgangspunktet ikke ha så mye imot, men det synliggjør hvilken enorm påvirkningskraft spesielt legemiddelindustrien har overfor Stortinget, og hvordan vi – også SV – gjennom mange, mange år har latt oss påvirke slik at vi har vært forsiktige med å gjøre endringer. Det vil være veldig lett å mobilisere en motstand i befolkningen mot de endringene som et nytt system representerer, og på den måten viderefører man også svakhetene ved det eksisterende systemet. Men det er jo ikke slik at det ikke å gjennomføre de endringer som Regjeringen foreslår, ikke har andre konsekvenser. Det er klart at de kostnadene vi her snakker om, har konsekvenser, fordi det er områder man ikke får dekket kostnadene til, og det har ringvirkninger for befolkningen på den måten. I tillegg ser vi at et flertall som også Arbeiderpartiet er med på, er villig til å innføre andre langt mer ytterliggående endringer, nemlig eksempelvis utvidelse av den generiske byttelisten. Det betyr i praksis at man sidestiller kapsler og tabletter, pulver og spray osv., på en måte som i den formen det står her, er vanskelig å få tak i, men som pasienter vil reagere sterkt på hvis de oppdager det. En tilnærming for å unngå det, kan nettopp være det systemet som Regjeringen legger opp til, og som SV er enig i. Jeg registrerer også at Arbeiderpartiet tar til orde for å redusere leveringsplikten for apotek for generiske legemidler. Det betyr at legemidler man fra pasientenes side ønsker å ha, med et slikt system ikke vil være tilgjengelige. Det er vi uenige i. Det er klart at pasienter som har brukt et preparat, skal kunne være sikre på at apoteket har det når man ber om det. Noe av det mest overraskende som jeg ser at både Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet er villig til å gå inn på, er en etterskuddsvis rabattordning fra grossist til apotekene. Hva betyr det i praksis? Det betyr at man opererer med én type pris som man får refundert fra folketrygden ved blå resept, og når apoteket har fått sine penger refundert, kommer rabatten inn i ettertid. For meg er det et system som nærmest Økokrim burde se på. Så skal man til og med i forslags form argumentere for videreføring av et slikt system. Er det ikke da ganske åpenbart at man må ha en gjennomgang av dette systemet og innføre nye tiltak nettopp for å hindre det? Jeg registrerer at både Apotekerforeningen og legemiddelindustrien er opptatt av en videreføring av det systemet. Det bør ikke overraske noen. For dette gir en gevinst, gjennom utgifter for det offentlige og uten at det kommer pasienten til gode. Det SV er opptatt av, er at den type reduserte utgifter som dette systemet kan skape, er det pasientene som skal tjene på, ikke legemiddelindustrien. Jeg skjønner veldig godt at det er stor motstand innenfor legemiddelindustrien i forhold til et system som på en mye strengere måte enn i dag vil kontrollere deres virksomhet. Men at det skulle være såpass mange partier som er villige til ikke bare å gå inn på de premissene, men direkte skrive inn disse premissene i en innstilling, overrasker meg. SV kommer i hvert fall til å støtte innstillingen i dag, samtidig som vi er særdeles glad for at man det første året får til en ordning der Rikstrygdeverket skal dekke de merkostnadene som kommer, av medisinske grunner, når et spesielt preparat velges.