trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-12-19:
Jeg må da bare konkludere med at vi ikke fikk svar på det spørsmålet – på tredje forsøk – om finansministeren mener det var en riktig beslutning, den som ble tatt. Hun forholder seg til Stortinget, og det er jo klokt. Et par kommentarer her: Jeg vil berømme finansministeren for den tilnærmingen hun har, hvor hun inviterer til en helhetlig debatt om dette til våren. Jeg tror det er det også finanskomiteen på ulikt vis mener i denne innstillingen. Og la meg bare være veldig tydelig til representantene Serigstad Valen og Breivik: Vi stemmer ikke nei ved denne voteringen. Vi slutter oss til innstillingen, som legger dette ved protokollen. Det er et viktig innspill til regjeringens arbeid, også det. Representanten Serigstad Valen snakket om at det ble fremmet «corny» forslag. Det mener jeg er et godt parlamentarisk uttrykk, president, men jeg mener at vårt forslag ikke er «corny». Da Arbeiderpartiet ga et signal om spørsmålet om kull, varslet vi at vi ønsket å fremme et forslag om temaet kull. Dagen etter kom det et forslag fra SV om å trekke seg ut av alle fossile energikilder – en ærlig sak. Det finansministeren har svart på i dag og gitt egentlig gode vurderinger av, er basert på forslaget om alle fossile brensler. Det forslaget representanten Tvedt Solberg la inn på vegne av representanten Marthinsen, meg og seg selv i dag, tar nettopp utgangspunkt i kull. Vi mener at vi her bygger opp et resonnement som setter kulltemaet på dagsordenen, som vil gi en anledning til å fokusere nærmere på det både i komiteen og for finansministeren og regjeringen, og vil gi gode signaler inn mot det som skal være stortingsbehandlingen. Jeg vil bare presisere det. Det finansministeren her i dag har kommentert, er et ganske omfattende forslag om alle fossile brensler. Det er noe Arbeiderpartiet ikke gir sin tilslutning til. Det er kulldebatten vi har ønsket å ta, og som vi har fremmet forslag om. Jeg vil bare avslutte med å si at alle de kvalitetene ved fondet som finansministeren beskrev, slutter Arbeiderpartiet seg til. Vi har vært for det, vi har forvaltet fondet på det grunnlaget. Jeg er også enig med henne i at det er ikke Stortinget som gjør de løpende vurderinger av hva som gir best avkastning. Det har vi brukt forhåpentligvis noen av verdens dyktigste fagfolk til å gjøre for oss. Men andre land med tilsvarende fond er ikke utstyrt med parlamenter og demokratier, stort sett. Vi er det, og derfor er det jo slik at oljefondet forvaltes i tråd med det som er en bred oppfatning i det norske demokratiet og i det norske samfunnet, som f.eks. ledet til at vi ikke er i tobakk, som jeg mener er et standpunkt vi har tatt som ikke rokker ved perspektivet om at det skal være finansiell avkastning til fremtidige generasjoners beste, men at vi faktisk tar en del vurderinger av hvilket samfunn og hvilken verden vi lever i. Det er også den debatten vi inviterer til med det forslaget vi har fremmet i dag.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2013-12-19:
Jeg har ikke noe ønske om å gjøre livet traurig for noen. Men det har virket som om denne nysalderingen har vært en litt ukomfortabel øvelse for samarbeidspartiene til regjeringen her i Stortinget, Venstre og Kristelig Folkeparti. I hvert fall bærer pressemeldingen om forliket preg av det, for der kan man lese: «Denne type justeringer i nysalderingen vil ikke på samme måte være naturlig når de fire partiene i fremtiden samarbeider om de opprinnelige statsbudsjett og reviderte nasjonalbudsjett for kommende år.» Nå satser jeg personlig på at det ikke blir så mange år, men likevel, mitt korte spørsmål til finansministeren er: Kan finansministeren garantere at nysalderingen for framtiden ikke vil utvikle seg til å bli en ordinær, tredje budsjettrunde?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-01-24:
Som representanten Simensen var inne på, er dette en sak med en lang historie, noe jeg også tok opp i mitt hovedinnlegg. Denne saken har mange statsråder slitt med. Litt av problemet er at dette ikke bare er en næring – det er viktig nok – men det er også en livsstil. Det er en livsstil for samene, og jeg tror nok problemet her ligger veldig mye i at man viker tilbake for sterk virkemiddelbruk i iverksettelsen av bl.a. reindriftsavtalen, fordi det ofte blir et storsamfunn som står mot en minoritet. Jeg tror nok man må erkjenne at det kan være smertefullt for enhver statsråd. Samtidig vil jeg si, i likhet med representanten Kolberg, at nå er det et samstemmig storting – på tvers av de politiske skillelinjene, med andre ord – og med regjeringens oppslutning som står bak en landbruksminister som eventuelt får kjeft, som det heter på godt norsk, for å ta litt hardt i. Men det er viktige verdier som står på spill, bl.a. beiteområder, som gir grunnlag for en kultur, for en minoritets måte å leve på – en livsstil, og samtidig for en næring. Da har storsamfunnet et ansvar for dette. At ikke Sametinget med sin sammensetting alltid applauderer et tiltak, tror jeg man skal kunne leve med, og i alle fall skal Stortinget kunne si klart fra at dette er storsamfunnets ansvar, og at det er et nasjonalt ansvar å ivareta at beiteområdene ikke forsvinner på denne måten. Jeg kan for enighetens skyld også slutte meg til representanten Lundteigens innlegg på de fleste områder – det gjør jeg ikke daglig. Men jeg ser gjerne at statsråden på sine mange reiser for å reklamere for norsk kjøtt, for norske matvarer, tar med seg det unike i reinkjøttet. Jeg tar ikke til orde for noen nødvendig prisøkning, men jeg vil si det er en undervurdert kjøtt-type som burde ha et større eksportmarked fordi det er unikt. Det arktiske har en tiltrekning på flere enn nordmenn, og dette burde være en vare som det kunne omsettes mer av. Så også når det gjelder å reklamere for reinkjøtt, har statsråden en bred tilslutning, selv om det måtte gå inn i det kommersielle.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2013-01-24:
Eg synest saksordføraren har gjort veldig godt greie for denne saka. Det er, som representanten Foss seier, ein samla komité som er bekymra over at måla om berekraftig reindrift ikkje er nådde, og at store deler av Finnmarksvidda er overbeita fordi reintalet ikkje er tilpassa beitegrunnlaget. Det var me òg sist gong me var samla i denne salen for å diskutere same problematikk. Når alle partia står samla om at økonomisk og økologisk berekraft må vere grunnlaget for kulturell berekraft, bør det bli oppfatta som ei soleklar oppfordring til å rydde opp i situasjonen. Me veit at departementet har pågåande tiltak og prosessar for å bringe dette i orden, men når reintalet har auka med 40 pst. frå 2002 til 2010, finn eg behov for å understreke det. Komiteens medlemmar frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet skil seg berre frå fleirtalet på eit einaste punkt. Komiteens fleirtal skriv at dei ber departementet ferdigstille arbeidet innan framlegginga av statsbudsjettet for 2014. Me har vald å be departementet ferdigstille arbeidet snarleg, og det er det ei praktisk årsak til. Slakting går føre seg på hausten, og det er derfor vanskeleg å måle om ytterlegare tiltak må setjast i verk i budsjettet for 2014, eller om det er nok å stå hardt på gjennomføring av allereie initierte tiltak. Men eg finn grunn til å understreke at når me bruker ordet «snarleg» i våre merknader om når me meiner arbeidet bør bli ferdigstilt, så betyr det så fort som overhovudet mogleg.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2013-01-24:
Det er ei ny erfaring å gå på Stortingets talarstol to gonger før lunsj og vere heilt einig i det representanten Per-Kristian Foss har sagt – eg skal ta vare på augeblikket. Stortinget har vedteke eit krav i skogbruksloven om tilfredsstillande forynging etter hogst. Det er, som representanten Foss sa, ein samla og samrøystes komité som ser at dette ikkje blir etterlevd i samsvar med det Stortinget har ynskt. Det er bekymringsfullt. At Landbruks- og matdepartementet tek dette på alvor, er sjølvsagt for oss. Me synest det er positivt at ein skal systematisere kontrollen og informasjonen i ein årleg rapport, og at ein skal sikre at berekraftforskrifta blir overhalden. Det er viktig at det som er uklart i regelverket, blir fjerna, slik at skogeigarane får føreseielege forhold. Skogeigarane sjølve har etterlyst meir informasjon og rettleiing, særleg om skogfond. Det behovet må ein sjølvsagt møte. Me meiner at departementet må jobbe like mykje med informasjon og tilrettelegging som med kontroll. Det er positive økonomiske fordelar med skogfondsordninga, og det må skogeigarane få vite. Det er viktig at skogeigarane sjølve får vere med og forme ut korleis informasjonen om verkemiddel, om deira ansvar på miljøområdet og om tilskot blir kommunisert på best mogleg måte. Komiteen ber departementet setje i verk tiltak for å betre tilgjenget til skogressursane, bl.a. gjennom infrastruktur, slik at skogeigarane får drive i samsvar med miljøstandardar. Dette skal derimot ikkje gå føre fredingsvedtak eller andre omsyn ein må ta for å stimulere til auka avverking og forynging. Eg viser her til politikken som blir ført når det gjeld avverkingsnivå og skogsvegbygging, inkludert nødvendige miljøomsyn, slik det blir beskrive i Meld. St. 9 for 2011–2012 Landbruks- og matpolitikken. Det er ho som i dag legg premissane for politikken som blir ført på området, og ho bør saman med Riksrevisjonens anbefalingar òg vere grunnlaget for framtidige tiltak.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-24:
Nå har eg sete på Stortinget sidan 1997 og vore med og diskutert denne saka like lenge. Ho har vore oppe om igjen og om igjen, og eit utal landbruksministrar har lovt å rydda opp, men det har altså skjedd veldig lite. Det har vore gjort nokre forsøk, det skal innrømmast, men ein er like langt når det gjeld denne – for oss i SV – viktige saka knytt opp mot økonomisk og økologisk berekraftig reindrift. Eit par spørsmål er det òg grunn til å stilla seg. Det er veldig vanskeleg å få fatt i f.eks. reinkjøt i Sør-Noreg. Det verkar jo som om det ikkje berre er det at ein har altfor høg produksjon, men at ein òg har problem med å få bedriftene ut i marknaden. Det er òg ei av utfordringane til landbruksministeren. Eg er – eg skal vera veldig kort på dette – einig med saksordføraren og med representanten Christensen i at me snarleg må få gjort noko med dette. Eg har venta i 15 ½ år. Eg håper at ein ikkje treng å venta så lenge for å få gjort noko med denne viktige saka, og eg håper at den nåverande statsråden blir den fyrste som får dette til.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-24:
Skog er ein viktig ressurs. Han er òg ein viktig bustad for det biologiske mangfaldet vårt. Det er derfor viktig å ha fleire tankar i hovudet samtidig når me arbeider med denne problemstillinga. Det er dette Riksrevisjonen gjer oss klar over gjennom sin rapport, ikkje minst at landbruksministeren må sjå nærmare på kontrollinstansen som er knytt til berekraftforskrifta, og at det som er uklart i regelverket, må fjernast til fordel for miljøet. I det heile har Riksrevisjonen nokre viktige merknader til landbruksmyndigheitene, slik at dei blir flinkare – med utgangspunkt i rapporten – til å oppfylla dei miljøkrava som er. Eg synest saksordføraren hadde ei god utgreiing om den samrøystes komitéinnstillinga. Eg vil til slutt berre presisera at premissane for dagens politikk på dette området blir lagde gjennom behandlinga av Meld. St. 9 for 2011–2012 Landbruks- og matpolitikken. Her blir premissane lagde når det gjeld avverkingsnivået. Her blir premissane lagde når det gjeld skogvegbygging. Her blir premissane lagde for dei miljøomsyna som skal takast.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-01-24:
Slik det framgår av de tidligere innleggene, viser dette temaets karakter at det er svært vanskelige ting vi står overfor. Det har ikke vært mangel på vilje blant ulike parter, men det har vist seg å være så krevende at en ikke har kommet til de resultatene en ønsker. Vi står overfor en næringsvirksomhet som skal være økonomisk bærekraftig, som skal være økologisk bærekraftig, og som skal være sosialt og kulturelt bærekraftig. Reindriftssamene har en sterk støtte i det norske samfunnet – og takk for det – og den samiske kulturen har vel aldri hatt en sterkere forståelse som en viktig kulturbærer og noe som det norske samfunnet ønsker å utvikle videre. Kjernen i den samiske kulturen er sjølsagt de naturbaserte næringene, der reindrifta er den mest sentrale. Det kulturelle, økonomiske og økologiske som vi her står overfor, er altså veldig krevende. Det som da skjer er, som en totalitet, at reindriftstallet øker – i stedet for at det burde reduseres – med de negative økologiske konsekvenser det har. For alle husdyrbrukere vet at det å fôre et dyr innebærer betydelige mengder fôr til å vedlikeholde dyrene, altså vedlikeholdsfôr, og når mye av fôret blir brukt til vedlikeholdsfôr, blir det lite fôr til produksjonsfôr, altså til å produsere godt kjøtt. Reintallet må derfor ned, samtidig som det økonomiske og kulturelle og sosiale altså skal forsterkes, og da vil jeg henlede oppmerksomheten på det som representanten Langeland sa, nemlig de økonomiske forholdene og verdien av det produktet som reindriftssamene leverer. Over lang, lang tid har det vært mangelfullt og problematisk å få en pris for dette produktet som er i tråd med reinkjøttets egenart og særpreg. Jeg vil anbefale overfor Landbruksdepartementet og Næringsdepartementet – og andre – at det som går på markedsføring, utvikling av produkter som gir en høyere verdi, må være i forsetet, samtidig som en også sikrer at de som frambyr reinkjøtt, får en større markedsmakt, og at en ikke spilles opp mot hverandre, og at en ikke gang på gang opplever at reinkjøtt blir priset uanstendig lavt. Så hvis en ikke greier å se denne helheten, er jeg redd for at det ikke blir noen vesentlige framskritt i dette. For reindriftsutøverne ønsker sjølsagt å videreutvikle sin næring, og bruker de muligheter som er, og staten har da et ansvar for å tilrettelegge mulighetene slik at det økologiske ivaretas på en langt bedre måte enn i dag, noe jeg er helt sikker på at reindriftssamenes organisasjoner er veldig interessert i. Så fokuset må være knyttet til økonomi og hvordan en markedsfører disse unike produktene på en måte som gjør at du får mer penger inn i verdikjeden for kvalitetskjøtt, og at en dermed har grunnlag for å ha et lavere reintall, med en bedre økonomi.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-01-24:
Jeg fikk behov for å utdype det biologiske litt mer i denne saken, i den forstand at det økologiske problemet henger så nøye sammen med det økonomiske problemet. Det å ha mange dyr – for mange dyr – gir store tap på kalver som blir født, og det gir en kvalitet som er dårlig. Det gir altså en svært dårlig økonomi. Dette er spesielt alvorlig i nord, mens man i reindriftsamiske områdene i sør har en langt bedre situasjon. Det snakkes om tvangsvedtak. Senterpartiet går ikke av veien for tvangsvedtak om nødvendig, men jeg syns måten det er presentert på her på slutten av debatten, er litt firkantet. Hvis denne forsamlinga og hvis regjeringa forstår situasjonen svært godt og ønsker å komme fra en negativ situasjon inn i en positiv situasjon, må en – det er i hvert fall min livserfaring – for å få yrkesutøverne med, få det samfunnet med, også være villig til å yte noe som er gunstig, slik at en får prosessen sterkere i gang på en positiv måte. Jeg har ikke fulgt reindriftsproduksjonen så godt i det siste, men jeg fulgte den ganske godt på 1980-tallet. Det som fra den tida og fram til i dag har vært den store utfordringa, er knyttet til kvalitet, markedsføring, egenart og pris. Når representanten Foss sier at han mot normalt er litt sjarmert – det er vel å ta i litt i overkant – av det jeg sier,(munterhet i salen) samtidig som han faller ned på det klassiske sporet at det ikke er behov for noen prisøkninger, har jeg lyst til å knytte noen bemerkninger til akkurat det. Vel er mengden reinkjøtt for hver utøver beskjeden, og det er i beskjeden grad en kan endre den økonomiske basis for utøverne. Men det er avgjørende viktig at vi får opp prisen på reinkjøttet. (munterhet i salen) Landbruksministeren har sjølsagt et ansvar for å markedsføre reinkjøtt. Det er vel ikke noe som er mer unikt fra Norge enn reinkjøtt. Det er ikke noe som er mer eksklusivt, det er ikke noe som er mer arktisk enn reinkjøttet, og dermed har en mulighet til å ta ut en pris som er helt annerledes enn det den er i dag. Derfor må vi få prisene opp, markedsføringa opp og markedsmakta opp, slik at den samiske befolkninga kan få mer igjen for å drive kvalitativt godt og produsere et produkt som sikrer både det økonomiske, det økologiske og det kulturelle særpreget som alle er enige om.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-01-24:
Takk til saksordføreren for en god redegjørelse av hva saken handler om. Reindriftspolitikk er en avveining mellom tre områder – dyrehelse, næringsgrunnlag og økologisk bærekraft – og det er utfordringer med reindriften på alle disse tre områdene. Kristelig Folkeparti mener at reindriften kan gi god utnyttelse av ressurser i marginale fjell- og utmarksområder og være en sentral bærer av samisk kultur. Tiltakene i reindriftspolitikken må innrettes slik at næringen blir bærekraftig i både økologisk, økonomisk og kulturell forstand. Kristelig Folkeparti er – som Riksrevisjonen – bekymret over at arbeidet med å redusere reintallet i de mest utsatte områdene i Finnmark tar lang tid, og vi er opptatt av at dette viktige arbeidet følges opp, slik at man sikrer en mest mulig bærekraftig reindrift. Reintallet i Finnmark må betydelig ned for å få det i samsvar med de vedtakene som er fastsatt av Reindriftsstyret. Det er urovekkende store regionale forskjeller når det gjelder det økonomiske resultatet av reindriften og det at reintallet ikke står i forhold til ressursgrunnlaget i enkelte områder. Så vi er opptatt av og mener det er behov for en grundig gjennomgang av næringen, både når det gjelder utviklingstrekk og tiltak for å bedre situasjonen for næringen. Revisjonsrapporten viser at i reindriftsnæringen, særlig i Finnmark, er det utfordringer knyttet til produksjonsvariasjoner – lave slaktevekter, svært høye rapporterte rovdyrtap og lav produktivitet. Det er store utfordringer i næringen, og regjeringen har, etter mitt syn, somlet med å komme med tiltakene. Vi er opptatt av – og etterlyser derfor nok en gang – en helhetlig gjennomgang av næringen i en egen stortingsmelding. Dette burde komme som en egen melding og ikke bare som en del av landbruksmeldingen. Kristelig Folkeparti er bekymret over at arbeidet med å redusere reintallet i de mest utsatte områdene i Finnmark tar lang tid, og vi er opptatt av at dette viktige arbeidet følges opp slik at man sikrer en mest mulig bærekraftig reindrift. Dersom næringen skal gjøres økologisk og økonomisk bærekraftig, er det flere utfordringer som må løses. Disse utfordringene varierer mellom reinbeiteområdene, men utnyttelse av beitearealene er en stadig tilbakevendende utfordring. Det gjelder både for stort beitetrykk, som i Finnmark, eller å sikre tilstrekkelige arealer til å utøve virksomheten. Dersom næringen skal bli økonomisk og økologisk bærekraftig, må man få bukt med de store tapstallene. Ikke minst er det behov for å få bedre oversikt over de reelle tapene, og da er det avgjørende med en bedre internkontroll. En bedret internkontroll vil både redusere omfanget av tap og bedre kvaliteten i alle ledd i verdikjeden. En god internkontroll er nødvendig for å bedre kvaliteten og stabiliteten i leveransene, og for å lykkes i dette arbeidet må de ulike aktørene i verdikjeden ta ansvar, både for å øke slaktingen, kvaliteten og omsetningen av reinkjøtt. Vi imøteser regjeringens oppfølging av denne rapporten og forventer at regjeringen snart legger noen virkemidler på bordet for å rydde opp i denne uholdbare situasjonen.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-01-24:
Nav-reformen har vært en av de største omveltningene i norsk forvaltning. Den har vært gjenstand for et helt nytt samarbeid mellom stat og kommune, og nye problemstillinger har dukket opp. Formålet med Nav var å sikre et bedre og mer helhetlig tilbud til den enkelte ved å slå sammen ulike offentlige tjenester til én etat. Riksrevisjonens rapport, som vi har til behandling i dag, har sett på om samarbeidet mellom stat og kommune i Nav har vært konstruktivt. Dessverre konkluderer man med at det foreligger for dårlige systemer for å utnytte ressursene slik at tjenestetilbudet blir mest mulig effektivt. Rapporten fastslår at informasjonen som en saksbehandler i etaten har om en enkelt bruker, ikke når fram til saksbehandlerne i kommunene, både fordi det foreligger for dårlige systemer samt at de ansatte ikke har fått tilstrekkelig opplæring i systemene. Dette medfører at tjenestetilbudet blir mer tungvint. Brukerne i Nav har forventninger om at de vil møte én etat som snakker sammen, og ikke flere. Regjeringen må sikre at Nav-ansatte får god opplæring samt sikre gode systemer som bidrar til å utnytte ressursene på en mer effektiv måte. Dermed vil den enkelte få tilpasset hjelp etter sine behov. Riksrevisjonen påpeker også at hensynet til personvernet ikke har blitt ivaretatt på en tilfredsstillende måte. Dette gjelder spesielt den fysiske utformingen av publikumsmottaket ved Nav-kontorene. Det er svært viktig at den enkelte bruker blir ivaretatt på en god måte. Brukerne må oppgi mange sensitive opplysninger, og det er særdeles viktig at denne informasjonen blir tatt i mot på en forsvarlig måte. Jeg håper at statsråden følger dette arbeidet grundig videre og gjør de nødvendige endringene for å sikre at personvernet ivaretas. Riksrevisjonen har i tidligere rapporter påpekt store fylkesvise forskjeller i Nav når det gjelder ressursutnyttelse og effektivitet. Det er viktig at de ulike kontorene drar nytte av hverandres erfaringer for å oppnå gode resultater. Driftsbudsjettet til Arbeids- og velferdsetaten har også blitt betydelig styrket de siste årene. Det er veldig bra, fordi Nav skal fylle mange oppgaver, men midlene må brukes på en konstruktiv og fornuftig måte for å sikre at de ansatte har gode verktøy som bidrar til å oppfylle formålet med reformen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-01-24:
Jeg vil først takke Riksrevisjonen for en grundig gjennomgang av skogpolitikken. Komiteens innstilling og de ulike innleggene peker på sentrale funn i Riksrevisjonens gjennomgang, først og fremst behovet for god tilgjengelighet til skogressursen, og betydningen av god infrastruktur. Infrastrukturtiltak er et av de viktigste virkemidlene for å påvirke avvirkningsnivået. Jeg er helt enig med komiteen i at dette er et område vi må ha spesiell oppmerksomhet på i tiden framover. Jeg vil på vanlig måte komme tilbake til Stortinget med oversikt over utviklingen på dette området i de årlige budsjettproposisjonene. Resultatkontrollen i skogbruket har i noen år vist for lav foryngelsesinnsats etter hogst. Daværende landbruks- og matminister Lars Peder Brekk sendte derfor i 2010 et brev til kommuner og fylkeskommuner der han ba om at kontrollen med foryngelsesplikten ble skjerpet. Disse tiltakene har vært nødvendige og virker positivt på aktiviteten på området. Jeg vil ha stor oppmerksomhet på utviklingen i foryngelsen i skogbruket framover. Jeg mener at Riksrevisjonens undersøkelser bekrefter at tiltakene som ble gjennomført i 2010 og senere, har vært nødvendige. Ivaretakelsen av skogressursene er viktig. Skogen skal etterlates til kommende generasjoner i god stand, gi grunnlag for næringsvirksomhet, og bidra til at en når målet om å redusere klimagassutslippene ved at skogen tar opp CO2fra atmosfæren, og ved at skogen fungerer som karbonlager. Komiteen peker på at skogeiere må få bedre informasjon om virkemidlene i skogpolitikken. Riksrevisjonen har påpekt at kommunene bør bruke mer ressurser på informasjon og veiledning til skogeiere. Til dette vil jeg påpeke følgende: Det gis betydelig informasjon om virkemidlene i skogbruket, ikke minst fra Statens landbruksforvaltning, fylkesmennenes landbruksavdelinger og kommuner over hele landet. Det vil alltid, i de fleste sammenhenger, være behov for mer informasjon. Det må imidlertid avstemmes med de ressursene som er tilgjengelige. Men jeg merker meg selvfølgelig holdningen som det blir gitt uttrykk for. Jeg vil også påpeke at det er naturlig at næringen selv tar et eget ansvar for informasjon og veiledning, slik tilfellet er på de fleste samfunnsområder. Komiteen ber departementet vurdere om skjema for tilskudd og finansiering med skogfond kan sendes ut etter samme mønster som for produksjonstilskudd i jordbruket. Det er relativt store ulikheter mellom produksjonstilskudd i jordbruket og skogtilskudd og skogfondsfinansiering, fordi produksjonstilskuddet er et statstilskudd, mens skogfond følger skogeiendommens penger. I tråd med komiteens merknad vil jeg imidlertid sørge for at Statens landbruksforvaltning fortsetter sitt arbeid med å forenkle og effektivisere skogfondsordningen. Jeg vil avslutte med å understreke at jeg kommer til å bruke og ha nytte av Riksrevisjonens undersøkelse i arbeidet med utviklingen av en framtidsrettet skogpolitikk.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-01-24:
En dagsaktuell debatt igjen – og jeg understreker «igjen». Vi har diskutert dette så lenge, men jeg frykter for at vi vil møte denne saken i salen eventuelt også i en neste periode. Vi er nødt til å få gjort noe. Jeg synes det er ille å være finnmarking og være midt oppi det og registrere det som er i ferd med å skje. Spesielt ille synes jeg det er når vi også ser at det her blir uenighet mellom reindriftsutøverne. Det går til håndgemeng i enkelte områder, og det er særdeles utrivelig. Årsaken er selvfølgelig store reinflokker og lite beiteareal. Dette er ikke en behagelig situasjon – ikke bare for dem som er involvert direkte, men også for dem som sitter utenfor og registrerer det. Nå er ikke dette en hverdagslig ting, men likevel skjer det for ofte til at vi bare skal se bort fra det. Reindriftsloven legger opp til at næringen selv skal ta et ansvar, men det har vist seg å være vanskelig, slik flere har vært inne på. Store reindriftsflokker er også kulturelt basert. Når man diskuterer med næringen, er det derfor mange som sier: Ja, vi skal ta et ansvar, men det må være nabosidaen som skal ta det ansvaret. Det er en utfordring, som flere har vært inne på. Da er spørsmålet: Hvor lenge skal vi vente? Det blir ingen bærekraft i bokstavelig talt å sitte på reingjerdet og vente på at noen tar det første steget. Flokkene i de områdene som er spesielt utsatt, må reduseres, slik Reindriftsstyret har vedtatt. Men da må alle parter bidra, og vil ikke utøverne, må storsamfunnet ta fram «storhanda» og gjøre noe. Det må med andre ord gå fra ord til handling. For dem som måtte være i tvil: Reindriften er i Finnmark en svært viktig næring. Det er ikke minst fordi den sysselsetter utrolig mange folk, men den er også en viktig kulturbærer. På den måten ønsker vi alle å finne løsninger som gjør at vi har bærekraft, også en kulturell bærekraft, og at vi sikrer næringen gode levevilkår. Men noen må ta det første steget. Jeg oppfordrer oss selv til å gjøre det hvis ikke næringen gjør det, og min utfordring er at det må gjøres raskt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-01-24:
Når vi alle sammen hører på denne debatten, hører vi at det er veldig stor enighet. Det er enighet partiene imellom, vi har en enstemmig innstilling, og det er enighet mellom Stortinget og regjeringen. Det som det er viktig å si før vi igjen setter punktum for denne diskusjonen, er at dette har vært bildet i mange år. Men det skjer altså ikke noe, slik representanten Simensen nå var inne på – eller, det skjer ikke, det som bør skje. Det viser en viss form for maktesløshet som har bekymret meg når det gjelder denne viktige næringen, og denne viktige kulturbæreren, som han sier. Jeg slutter meg veldig til det som blir sagt, bl.a. av representanten Lundteigen, om hvor viktig reindriften er for den samiske kulturen, og hvor viktig det er at Stortinget beskytter den. Det er det heller ikke noen uenighet om. Det som ingen har vært inne på, og som jeg vil si før vi avslutter debatten, er at når vi leser uttalelsene fra Sametinget, er jeg litt i tvil om de tar dette ansvaret helt slik som Stortinget tenker seg. Jeg oppfatter at det er en viss forskjell i balansen, og fra Sametingets side vises det fram – slik jeg leser det, iallfall – en tenkning som iallfall ikke er helt i tråd med det representanten Simensen sier. Dette er det nødvendig å få sagt, for jeg tror noe av problemet befinner seg her: nemlig forståelsen i næringen selv – som det er blitt sagt – og også i deler av det samiske miljøet, for at det faktisk er nødvendig å gjennomføre det Stortinget bestemmer. For det er det som ikke skjer. De sentrale myndigheter står altså litt hjelpeløse her. Det er helt åpenbart når vi har drevet med dette siden 1997, slik representanten Langeland sa. Jeg er imidlertid også i den situasjon at jeg ikke kan peke konkret på hva det er som så skal skje, men jeg mener at det som representanten Simensen var inne på i sitt innlegg, iallfall bør være en tanke som statsråden her bør ta inn over seg. For det Simensen sa, var at da må storsamfunnet trå til. Det blir nå et spørsmål om vi ikke er på det punkt hvor alle de gode intensjoner må følges opp av rent konkret handling. Hvilke tvangsmidler som så må settes i verk for at man skal få ned reintallet – for det er det det handler om – skal ikke jeg si her fra Stortingets talerstol. Men jeg vil gi denne utfordringen til statsråden herfra, for det er antageligvis sånn, dessverre – dessverre – at regjeringen må legge inn en eller annen form for tvangsvedtak for å få til det som er intensjonen i det Stortinget faktisk har vedtatt flere ganger, som Riksrevisjonen – i sin meget gode rapport, vil jeg si – påpeker på en god og kvalifisert måte, og som altså et enstemmig storting nå slutter seg til.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-01-24:
I en debatt med så rørende enighet i denne sal burde det være unødvendig å ta ordet. Men representanten Kolberg fikk meg til å gjøre det likevel, også litt i lys av den debatten vi har hatt i dag. Flere har sagt at de har vært stortingsrepresentanter siden 1997 og diskutert samme sak like lenge. Utfordringen med denne riksrevisjonsrapporten, som er grundig og god, som de pleier å være fra Riksrevisjonen, er at problemet er blitt større. Utfordringene har ikke blitt lettere eller mindre. Problemene har blitt større, og det til tross for at det er en rørende enighet i denne sal om at en skal gjennomføre tiltak. Jeg synes det er litt vrient da å følge retorikken til Kolberg, som egentlig sier at vi står litt maktesløse og ser på utviklingen. Stortinget vedtar rammer, vi vedtar lover og bestemmelser som skal følges opp ute. Det er regjeringen som har ansvaret for å gjennomføre. Det er altså ikke denne sal som har ansvaret for å gjennomføre denne sals politikk. Den utøvende makt ligger hos regjeringen. Jeg er rett og slett ikke villig til å dele det ansvaret verken med representanten Kolberg eller med de andre regjeringspartiene. Her har man muligheten til å handle med et stort og godt flertall i Stortinget bak seg. Det har vært fremmet en rekke forslag i denne sal som har blitt nedstemt, med konkrete handlingspunkt for hvordan denne utfordringen kan løses. Med den lille presiseringen som jeg fikk behov for å komme med under Kolbergs innlegg, håper jeg at neste gang vi diskuterer denne saken, og det kommer vi helt sikkert til å gjøre flere ganger i fremtiden, i hvert fall ser en utvikling som går i riktig retning etter at regjeringen, med det sterke mandat de har fra Stortinget i denne saken, faktisk har gjort det de skal gjøre.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-01-24:
Jeg bet meg merke i at representanten Kolberg mente at det var et problem med tonen min fra denne talerstol – jeg er ikke helt sikker på hva han mente med det. Men jeg kan i hvert fall si at jeg likte tonen til statsråden svært godt. Hun var selvkritisk på de områdene der det var nødvendig å være selvkritisk, og det kler en statsråd som leder et departement som får denne formen for kritikk fra Riksrevisjonen og fra komiteen. Så det synes jeg er veldig bra. Representanten Kolberg sa at det er ingen lett sak å innføre nytt IKT-system. Det tror jeg alle i denne salen er enige om. Utfordringene i denne saken er at det er jo ikke det som er problemet, det refererte jeg også til i mitt innlegg. Problemet er to ting: Det ene er at det fortsatt er betydelige mangler i Justis- og beredskapsdepartementets styring av IKT-arbeidet i straffesakskjeden, som Riksrevisjonen sier, og det andre er at det har ikke vært utfordringer med implementeringen av IKT-systemet, men med den manglende politiske prioriteringen av implementeringen av et nytt system. Hadde man startet mye tidligere, hadde vi nå vært mye lengre. Det er det som er det kritikkverdige i denne saken, derav også denne litt irritable tonen, for det koster oss faktisk ganske mye. Vi får ikke frigjort de ressursene vi skulle til kriminalitetsbekjempelse – og det er en utfordring. Så ble det en liten diskusjon om hyllevarer kontra ny utvikling. Representanten Kolberg sa først at han ikke hadde kompetanse til å konkludere bastant, men han konkluderte likevel med at hyllevarer ikke kunne brukes i denne aktuelle sammenhengen. Det er jo interessant. Det jeg sa i mitt innlegg – og det mener jeg fortsatt er høyst viktig – er at man bruker hyllevarer i så stor grad som mulig. Jeg er veldig glad for at statsråden i sitt innlegg sa seg enig i det. Det er varer som er utviklet og kan tas raskt i bruk, og som man ikke må utvikle fra bunnen av. For å si det slik: Jeg er betydelig bedre fornøyd med statsrådens innlegg fra talerstolen enn innlegget fra representanten Kolberg.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-01-24:
Det rare med denne saken er at det egentlig tar svært langt tid å forberede den, for vi skal gå igjennom et enormt antall protokoller fra alle departementene gjennom et helt halvår. Men heldigvis er det sjelden vi finner grunn til å ha store og lange debatter om gjennomgangen av statsrådsprotokollene, for de er i all hovedsak i orden. Det vi i dag behandler, er gjennomgangen av statsrådsprotokollene fra januar til og med juni 2012. Jeg vil komme med noen korte bemerkninger som følge av komiteens behandling. Det ene er at vi også denne gangen har gjennomført en såkalt forskriftskontroll ved at vi bruker Stortingets utredningsseksjon til å hjelpe oss med å se om forskriftene er i tråd med det som er Stortingets lovvedtak og forutsetninger. Denne gangen var det midlertidig forskrift om anerkjennelse av farskap for barn født av surrogatmor i utlandet og forskrift om eksportkredittordningen som ble valgt ut for særskilt gjennomgang. I sin uttalelse har utredningsseksjonen sagt at begge disse forskriftene er i tråd med Stortingets vedtak og forutsetninger. Det er et syn som komiteen har sluttet seg til. En annen ting jeg synes det er grunn til å nevne, er at komiteen har skrevet en egen merknad om embetsutnevning. Vi har merket oss at det er et betydelig antall topplederstillinger i statsadministrasjonen som besettes av såkalte interne søkere. Komiteen har for så vidt ikke kritisert det, men har understreket at det er viktig at utlysning av embetsstillinger er reell. Komiteen mener også det er grunn til å tro at ansettelse av flere eksterne søkere kan bidra til å gi statsadministrasjonen positive og nye impulser. Komiteen har over tid mottatt en rekke henvendelser knyttet til embetsed, og så vidt mange ganger har vi håndtert denne saken i komiteen at vi også fant grunn til å nevne det i innstillingen. Det gjelder praktiseringen av reglene. Det følger av lov om embedsed § 3 at: «Ved utnevnelse i embete må ed eller forsikring etter Grunnloven § 21 være gitt før embetsbrev blir utferdiget og før vedkommende tiltrer embetet. Dersom ed eller forsikring ikke er gitt innen en frist som departementet fastsetter, faller utnevnelsen bort.» Det er også slik at det i foredraget til embetsutnevninger skal tas inn en egen formulering om at utnevningen skjer med forbehold om at søkeren senere undertegner slik embetsed eller -forsikring. Vi har merket oss ved vår gjennomgang – og det viser hvor grundig vår gjennomgang er – at det i enkelte tilfeller ikke er tatt inn en slik formulering i statsrådsforedraget. Komiteen har valgt å be Statsministerens kontor sørge for at disse rutinene blir fulgt opp av departementene, og at en ikke lenger glemmer viktige deler av de formelle sidene ved utnevning til embeter i staten. Med det legges denne helt enstemmige innstillingen frem for en, jeg får si, eventuell debatt.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2013-01-24:
Bare noen korte kommentarer i sakens anledning: Riksrevisjonens rapport fastslår at utviklingen i skogbruket de siste ti årene ikke har vært i samsvar med Stortingets mål om økt avvirkning innenfor bærekraftige rammer. Statsråden framholder at det er markedsforhold og den økonomiske utviklingen i skogbruket som er en av de viktige årsakene til lav foryngelsesinnsats etter hogst de senere år. En enstemmig komité finner det likevel bekymringsfullt at kravet i skogbruksloven om tilfredsstillende foryngelse etter hogst ikke etterleves etter Stortingets ønske. Jeg håper statsråden tar disse enstemmige og tydelige signalene med seg videre. En enstemmig komité ber også departementet fjerne uklarheter i regelverket og at man sikrer samordnede og klare signaler fra myndighetene til både kommuner og skogeiere. Det er også urovekkende at målet om økt avvirkning ikke realiseres. Jeg er derfor tilfreds med at en enstemmig komité ber departementet iverksette tiltak for å bedre tilgjengeligheten til skogressursene, gjennom bl.a. bedret infrastruktur.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2013-01-24:
Jeg merket meg med interesse statsrådens orientering om bedringer i styringsdialogen og rapporteringen, og jeg håper også Riksrevisjonen har merket seg det samme, med tanke på den videre oppfølging av etaten. Regjeringen har flere ganger uttalt en målsetting om å få flere reisende over på kollektivtransport, og toget skal spille en sentral rolle i den målsettingen. Tror virkelig statsråden at de stadig tilbakevendende problemene med forsinkelser, innstillinger og jernbanestasjoner som må stenges for kortere eller lengre tid, gjør det mer attraktivt og fristende for de reisende å benytte tog?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-01-24:
Jeg må innrømme at jeg kan litt mindre om skogbruk enn forrige taler, men jeg tror nåværende president kanskje kan litt mindre enn forrige president også, så kanskje jevner det seg ut. Jeg tror at det eneste jeg kan skilte med her, er en god del timer med skogplanting til 1,50 kr per plante og utallige myggstikk som fulgte med. Jeg har ikke lyst til å bruke 20 minutter på et innlegg om skogbruk, men jeg har lyst til å understreke noen punkter vedrørende innstillinga, på samme måte som SV gjorde. Når det gjelder skogbruk, er det viktig å ha flere tanker i hodet samtidig. Det er klart at vi trenger naturlig foryngelse i veldig mange områder der vi har skogbruk. Det er viktig at vi også utnytter muligheten til å bruke mer stedegne treslag, og til å utvikle skogbruket i tråd med det biologiske mangfoldet som har utviklet seg der skogbruket drives. Jeg er også opptatt av å understreke det som Riksrevisjonen sa: at landbruksadministrasjonen ikke bruker mye tid på å følge opp miljøkrav og miljøsertifiseringer. Det er stor grad av egenkontroll og privatrettslig sertifisering på dette området, og det er en utfordring for hele landbruksadministrasjonen og for landbruksministeren – som jeg håper han svarer på. Det er mye som gjøres bra innenfor skogbruket, men ikke alt. Det er en del av avvirkinga som ikke gjøres på en miljømessig bærekraftig måte, og en del av den miljøfiendtlige subsidieringa vi har i dagens system, bør utfases. I den sammenheng har jeg et spørsmål til statsråden, som jeg håper han kan svare på. Allerede i 2007 ble det lovet at det skulle lages en stortingsmelding som skulle se på regelverket knyttet til skogsbilveier. Det har vi ventet på i 2007, i 2008, i 2009, i 2010 – det har blitt gjentatt en rekke ganger – også i 2011 og i 2012. Jeg er spent på om statsråden kanskje nå kan forklare oss når den stortingsmeldinga som skal gjennomgå det regelverket, og som ble lovet oss for så lenge siden, kommer.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-01-24:
Jeg har lyst til å bruke den anledninga som dette replikkordskiftet gir meg, til å løfte en sak som fra jeg ble kjent med den, har undret meg litt. Statsråden var veldig opptatt av at man må skolere dem som jobber i førstelinjetjenesten, slik at de kan bruke de verktøyene som departementet kjøper inn til dem. Mitt spørsmål er: Hvor mye kunnskap innhenter departementet om den hverdagen som de i førstelinjetjenesten står i, og om hvordan de skal bruke dette aktivt i sin hverdag? Når jeg snakker med politifolk i f.eks. Finnmark som skal bruke et våpenregister, kan de ikke registrere samiske navn fordi dataen ikke godtar samiske navn. Det virker som om man har kjøpt inn systemer som ikke helt henger sammen med den hverdagen som de som står i dette, har. Jeg antar at det også fins folk med samiske navn som bør stå i våpenregisteret. Hvorfor har man ikke denne kunnskapen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-01-24:
Jeg vil bare følge opp med å spørre om statsråden kan forsikre meg om at den utfordringa som f.eks. politimenn i Finnmark opplever når de må finne på norske versjoner av samiske navn for å få det inn i våpenregisteret, vil man aktivt ta opp i departementet og få ordnet opp i.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-01-24:
Jeg ser det som en viktig og helt nødvendig målsetting å få flere over på kollektivreiser, særlig rundt de store byene. Der har jernbanen en rolle, sammen med buss, trikk og andre kollektive trafikkmidler. Jeg er enig i at det har vært utfordringer knyttet til jernbanetilbudet. Alle de handler ikke om jernbaneinfrastruktur, som jeg prøvde å si på slutten av mitt innlegg, det handler også om innfasing av en ny grunnrute og om togtilbudet. Det er kanskje den største utfordringen akkurat nå. Jeg tror en del føler at det er for lite kapasitet på togsettene bl.a. I den sammenhengen vil det nå bli innkjøpt nye tog for over 4 mrd. kr. Vi har gitt statsgaranti for 16 nye tog så sent som i desember. Leveringen vil starte i løpet av våren, og det vil bidra også til en bedring når det gjelder transportørens mulighet til å fange opp tilstrekkelig med togpassasjerer og til å gi dem et godt nok tilbud på toget.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-01-24:
Jeg var i mitt innlegg inne på at jeg mener at det er muligheter i tiden framover til å være opptatt av forbedringer i styringsdialogen. Det ble nevnt to forhold her som jeg synes det er naturlig for enhver eier å være opptatt av. Det ene er om det er det riktige antall mål – om det er for få eller for mange – og om det også finnes målkonflikter som en her må gå igjennom. Likeledes er det klart at de avvikene som er i forhold til kostnadsresultat, også er ting som det må være naturlig å ta opp i den videre dialogen mellom eier og etat. Jeg har nok ikke for vane å framføre fra Stortingets talerstol det som jeg tenker i mitt stille sinn. Så til representantens siste spørsmål må jeg nok heller få si at jeg tror det er mulig å gjøre mange forbedringer også innenfor dagens organisering, og jeg prøvde i mitt innlegg å anskueliggjøre noen av dem.
Hårek Elvenes (Høyre), 2013-01-24:
Man skal vokte seg vel for å undervurdere kompleksiteten i de oppgavene som Jernbaneverket er satt til å løse, men man skal heller ikke komplisere de delene av arbeidet som er av relativt ukomplisert art. Jeg merker meg i rapporten fra Riksrevisjonen at til tross for at departementet og Jernbaneverket har etablert et system for mål- og resultatstyring, klarer man ikke å avrapportere status for investeringsprosjekter. Da er det grunnleggende framdriftsplanlegging – god, tradisjonell framdriftsplanlegging – som ikke fungerer godt nok. Et spørsmål man må stille seg, er om Jernbaneverket og departementet i sum har etablert for mange mål, slik at målene mister sin kraft. Et annet spørsmål er kanskje: Har Jernbaneverket i sin egen etat etablert for mange interne mål som er uklare, som ikke er egnet til å måle etaten på det etaten faktisk skal måles på? Jeg har et spørsmål til ministeren: Vil ministeren ta noen initiativ til en kritisk gjennomgang av gjennomføringsprøve, iverksettingsprøve, fra departementet til Jernbaneverket for å se om de måleindikatorene og de styringsindikatorene man der opererer med, faktisk er egnet til å bringe etaten framover, slik at det er en klar årsak-virkning-sammenheng i det målesystemet man legger til grunn? En rapport som ble lagt fram for en tid tilbake, har påpekt at det kan være en generell svikt i staten på det systemet. Avviket på kostnadsestimatet på prosjektene fra de blir lagt fram for Stortinget til sluttkost er urovekkende høyt. Det er spesielt høyt sammenlignet med en del andre statlige etater. Det tyder på at kvaliteten på usikkerhetsanalysen ikke er god nok, og i den analysen setter man etter beste evne en forventet sluttkostnad. Da blir det for enkelt – det skal sies at det gjorde ikke ministeren, men det står i papirene – å skylde på markedet. Denne fingerspitzengefühl med hva markedet på en måte vil ta seg betalt til enhver tid, bør være bedre enn den er i dag, da man bommet med 50 pst. Man kan aldri treffe 100 pst. på det i en tidlig fase, men å bomme så vidt dramatisk burde være unødvendig. Til slutt kunne jeg tenke meg å be ministeren gi til kjenne sine tanker om hun – i hvert fall i sitt stille sinn – kanskje har reflektert rundt alternative måter å organisere denne etaten på, på bakgrunn av de mange symptomer på en etat som sliter, i den rapporten som er blitt lagt fram fra Riksrevisjonen.