Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-27:
Det statlige kirkestyret vil være avviklet i løpet av fem–seks år, om neste storting vedtar grunnlovsforslaget som det er tverrpolitisk enighet om, og som ligger til behandling i løpet av neste storting. Bevilgningsforslaget som vi nå behandler, er en konsekvens av det politiske forliket om avvikling av statskirken i sin nåværende form. Jeg tviler ikke på at opplegget fram mot valgene og selve valgene – menighetsrådsvalget og direktevalget til bispedømmerådet – vil bli gjennomført på en god måte. Kirken har etter hvert fått erfaring med direktevalg til menighetsrådene. I og med at det er valgår, og disse valgene gjennomføres samtidig med stortingsvalget og i tilknytning til de lokalene som skal brukes til stortingsvalget, er det grunn til å håpe og tro at de vil bli gjennomført på en god måte. Det er også grunn til å håpe og tro at valgdeltakelsen vil øke en del. Jeg er kanskje litt mer i tvil om hvor høy valgdeltakelse vi kan håpe på og regne med – kanskje en fordobling eller en tredobling. Det ville være en god begynnelse. Men det er flere forhold som gjør at det er grunn til å være litt nøkterne i forhold til det resultatet vi kan forvente. Stemmeretten ved disse valgene er knyttet til medlemskap, og da må vi også akseptere at det er tillatt å være medlem uten at det skal stilles krav om bestemte aktiviteter. Dessuten har den demokratiske kirken en forholdsvis kort historie sammenliknet med den tradisjonelle embetsmannskirken. Det tar tid å innarbeide at medlemskap gir stemmerett og ikke minst innflytelse. Hvordan Kirken kommer til å se ut, strukturelt og organisatorisk, er for meg – og jeg regner med for de fleste her – rimelig uklart framover. I forliket er det forutsatt at det offentlige skal finansiere den framtidige kirken på linje med andre tros- og livssynssamfunn. Hvordan blir forholdet til kommunene framover? I dag har vi allerede en kommunekirke i større grad enn vi har en statskirke, det er kommunene som i stor grad finansierer Kirken. Derfor er det kanskje viktigere enn alle valgkort, informasjonstiltak og stemmestyrer at den kirken som skal inn i en helt ny framtid, får anledning til å prøve ut ulike modeller for organisering. Det som burde gi grunnlag for noen refleksjoner her, er hvorvidt vi låser Kirken inn i bestemte strukturer som bygger på en kirkeordning som skal avvikles, som ikke skal være til stede framover. Det er store spenninger mange steder mellom den tradisjonelle embetsmannskirken og den demokratiske delen av Kirken. Vi har ulike arbeidsgivere – noen har fellesrådet, noen har staten som arbeidsgiver. Her er det flere forhold som må ryddes opp i framover mot den nye kirken som vi skal se om fem–seks år. Inndeling og organisering av menighetsrådene, forholdet mellom menighetsrådene og fellesrådet – alt dette må utvikles og avklares i tiden framover. Det hadde vært interessant om Kirken fikk muligheten til å bruke disse fem–seks årene som den har fram til avviklingen av nåværende statskirkesystem, til å utvikle og gjøre spennende forsøk for å finne fram til hvordan den framtidige kirken organisatorisk skal være. Jeg tror også forholdet mellom ansatte og frivillighet vil sette den framtidige kirken på store utfordringer. Vi må anta at den kirken som vil framstå om noen år, vil ha behov for større frivillighet enn dagens kirke – i hvert fall hvis vi sammenlikner med øvrige tros- og livssynssamfunn som er i en slik situasjon der de er avhengige av stor grad av frivillighet. Derfor bør vi nå legge til rette for at denne kirken kan prøve ut ulike styringsformer i tiden framover, slik at det om fem–seks år kan framstå en kirke som har funnet fram til modeller som er spennende og framtidsrettede. Min oppfordring er at en framover bør legge til rette for at den statskirken som vi har nå – som ikke skal fortsette – får muligheten til å bruke tiden til å utvikle ulike styringsmodeller.