trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Først av alt vil jeg si: Ja, vi har et godt lovverk i Norge. Vi har en god arbeidsmiljølov, som er der for å ivareta forhold i norsk arbeidsliv. Men den saken som vi nå har til behandling, gjør nettopp dette lovverket enda bedre. Bakgrunnen for at vi skal ha denne type lovgivning, er at vi skal ivareta arbeidstakernes muligheter og rettigheter, men også det behovet som næringslivet har. Dette dreier seg også om å skape arbeidsplasser, sørge for at de personene som har falt utenfor yrkeslivet, lettere skal kunne komme tilbake til yrkeslivet – få en fot innenfor. Jeg tror de aller fleste av oss som sitter i denne sal, vet at det aller viktigste man kan gjøre i forbindelse med en jobbsøknad, er å få en fot innenfor. Det er mye lettere å finne seg en annen jobb på et senere tidspunkt dersom man allerede har en jobb. Dette dreier seg om å gi arbeidstakerne flere muligheter. Jeg må si at jeg, da jeg hørte innlegget fra representanten Blattmann, som refererte til den røde boka i baklomma, var litt usikker på hva slags rød bok han hadde i baklomma, for det innlegget minte meg på en del andre røde bøker. Men la det ligge. Saken i dag dreier seg ikke om hvorvidt man skal jobbe lenger, og jobbe flere søndager. Saken dreier seg ikke om hvorvidt man skal jobbe enda flere timer gjennom året. Saken dreier seg om hvorvidt vi skal se det arbeidslivet vi har foran oss og beveger oss i nå, eller om vi skal leve i fortiden. Saken dreier seg om hvorvidt den enkelte arbeidstaker og bedriftene selv kan få større frihet til å avtale de turnusene man selv ønsker å delta i. Den saken som vi har til behandling i dag, dreier seg om å hjelpe flere inn i arbeidslivet. Den dreier seg om fleksibilitet, en fleksibilitet som også arbeidstakerne selv ønsker. Så har vi hørt at en del organisasjoner ikke ønsker å gi fra seg den makten de har når det gjelder sentral godkjenning av turnuser etc. Jeg synes, ærlig talt, at dette må man i enda større grad enn i dag få lov til å avtale ute på det enkelte arbeidssted, slik at den arbeidstiden man har, de turnusene man har, og det opplegget man har, er tilrettelagt ut fra det en selv ønsker – og ikke ut fra det en del andre kanskje ønsker at man skal gjøre.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg har lyst til å kommentere Rotevatns innlegg, for representanten sa at man må legge egne erfaringer til grunn. Da tenker jeg at vi har lang erfaring med trepartssamarbeid i Norge. Det kommer jeg til å gjenta gang på gang, fordi det er viktig at regjeringen begynner å lytte mer til partene i arbeidslivet – lytte og kanskje lære, men også ta med seg i politikkutformingen det som kommer derifra. Jeg tror dagens sak hadde vært bedre og mer framtidsrettet lagt fram på bordet her i dag, om regjeringen hadde gjort det. Så til forskning. Jeg tenker at ut ifra det jeg har hørt i dag i debatten og tidligere, er Rotevatn og Eriksson gode på forskning, spesielt svogerforskning. Men når vi snakker om den forskningen som viser at økt midlertidighet ikke vil gi flere stillinger, så syns jeg de kanskje burde hørt litt mer etter. For hvor mange er det nå som kan si at denne datoen blir julaften framover fordi dette vedtaket gjorde at de fikk seg jobb? Kan statsråden si hvor mange av de 600 000 som står utenfor arbeidslivet, som skal få komme inn i arbeidslivet med dette? Hva slags forskning, hva slags tall har man å vise til her? Og på hvilke premisser? Skal de få en fot innenfor med sine kloke hoder og hender – med lavere lønn, løsere arbeidsforhold og mindre forpliktelser for arbeidsgiveren? Eller er det tryggere arbeidsliv, bedre fleksibilitet for arbeidstakeren, ikke arbeidsgiveren? Hvor er tyngden i den maktbalansen som man her legger opp til?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg har et enkelt og kort spørsmål til representanten Trellevik: Mener representanten at det forslaget som ligger, og som var bestillingen fra flertallet i fjor, treffer der man er nødt til å ta grep for å unngå de ulykkene vi dessverre ser? I 2013 var det 34 som omkom i fritidsbåtulykker – 27 av dem hadde ikke redningsvest. Og som representanten selv sa: Det er menn mellom 40 og 75 år som er den gruppen som opplever flest drukningsulykker. Jeg gjentar spørsmålet: Mener representanten at dette er det som vil treffe, og er man fornøyd med det?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Ekspertutvalget som ble nedsatt i 2012, sa at det var mange tiltak man kunne gjøre, bl.a. på fart, promille og redningsvestpåbud, men de var også veldig tydelige på at det enkelttiltaket som treffer best, er et generelt påbud om redningsvest. I så måte er vel ikke dette veldig generelt – det er innrettet mot barn. Så igjen: Hvordan opplever man da at man treffer med dette forslaget?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det denne saken omhandler, er jo fritidsbåter, og den innretningen som er foreslått fra ekspertutvalget, er rett og slett at påbudet skal gjelde for båter under åtte meter, utendørs og i fart. Den innretningen er noe vi har valgt å forholde oss til, fordi vi mener at det er gode råd, og ikke minst at det er et stort antall som drukner grunnet det.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Igjen vil jeg bare si at den innretningen som ligger i dette forslaget, kommer fra Sjøfartsdirektoratet og ekspertgruppen. Jeg føler meg ikke kompetent til å gjøre endringer i den – f.eks. for en elleve og en halv meter lang båt. Når det gjelder den typen innretninger, ønsker jeg virkelig å lytte til fagfolk. Jeg mener at forslaget som ligger her, er veldig bra, og det treffer godt.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det kan stå 80 km/t på et skilt ved veien også, og hvem som kan garantere at ingen kjører over det, tror jeg er et spørsmål det er vanskelig å svare på. Men vi har et ansvar, for det er faktisk vi som skal komme med lover, lage og endre lover, ut fra de utfordringene vi har. Da mener jeg at den innretningen vi kommer med nå, er riktig og viktig. Så mener jeg også at vi må se på hvordan vi kan bedre sjøsikkerheten på andre områder. Det mener jeg at Stortinget var veldig tydelig på i vår da vi behandlet denne saken, og det ligger også svar fra statsråden og fra departementet om at flere ting skal bli tatt tak i, både når det gjelder fart, og når det gjelder opplæring. Der tenker jeg at den helheten vil være viktig å vurdere videre.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det er interessant å høre hvordan man resonnerer her. Representanten Korsberg sier at det er viktig at man tar grep med hensyn til fart og promille og, for så vidt, redningsvestpåbud – at det er ulike områder man kan ta tak i – men løsningen er altså veldig tydelig: holdningsskapende arbeid. Det har man drevet med i veldig mange år. Da lurer jeg på hvordan regjeringen har tenkt å hindre ulykker i år gjennom holdningsskapende arbeid. Hvilke kampanjer har regjeringen tenkt å sette i gang? Hva er pengebruken knyttet til dette? Hva er den store satsingen som vi andre eventuelt ikke har fått med oss? For dette er ikke noe nytt. Det har foregått holdningsskapende arbeid hele tiden, men fortsatt dør det folk, og det enkelttiltaket som ekspertene sier virker, er å få på vesten.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det er veldig bra at flere bruker redningsvest, og det er veldig bra hvis vi klarer å få ned ulykkesstatistikken. Det tror jeg alle sammen i denne salen er enig i. Men jeg er veldig opptatt av å høre hvilke enkelttiltak representanten fra Fremskrittspartiet mener er viktigst. Er det kun holdningsskapende kampanjer man skal ha, eller har man forslag til andre ting?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det høres ut som om SV er veldig liberalistiske i omtalen som kommer i dette innlegget. Jeg er rett og slett fristet til å spørre om SV har blitt så liberalistiske at de nå ønsker å oppheve påbudet om bilbelte også?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Da har jeg et oppfølgingsspørsmål når det gjelder det som går på innskrenking, som representanten snakker om. For er SV med på det forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet nå legger fram – som egentlig er på bestilling fra et forslag SV kom med i vår – der man skal ha et påbud for personer under 16 år, hvor det er spesifikt nevnt båter under åtte meter, utendørs, og i fart? Skal det bort hvis SV skal være med på forslaget, eller er SV med på det forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet har i dag? Det er det ganske viktig å få klarhet i.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Departementet argumenterer for hvorfor barn under 16 år bør ha et påbud, og argumentasjonen er at de ikke kan forventes å ivareta egen sikkerhet på grunn av dårlige svømmeferdigheter og utholdenhet. Kan statsråden vise til faglig argumentasjon om at menn mellom 40 år og 75 år, som er 90 pst. av den faktiske gruppen her, har bedre svømmeferdigheter enn barn og unge?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Regjeringen framstår i flere og flere saker hvor man kommer med politikk, uten tilstrekkelig faglig kunnskap. Men i denne saken ser vi faktisk at det ligger mye kunnskap og et bredt faglig råd med tanke på hva man bør gjøre. Regjeringen velger ikke å høre på det brede faglige rådet, men hører på den instansen som står alene – altså mot Hovedredningssentralen, mot Kystvakten, mot Redningsselskapet, mot politiet og mot folkets røster, som faktisk har sagt tydelig fra i spørreundersøkelse at dette er de opptatt av å få gjort. Er det ved å stå imot alle andre og komme med et forslag som er lite målrettet med tanke på målgruppen som i dag er utsatt for drukningsulykker, at regjeringen mener at den handlekraftige siden av sitt arbeid er framtredende?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg har sagt mye tidligere i denne debatten, men innlegget til Tor André Johnsen gjorde at jeg måtte opp igjen. Jeg synes det er viktig at representanter vet hva man stemmer for. Representanten Johnsen var tydelig på at man mente at innretningen som gjelder for båter mindre enn åtte meter, utendørs og i fart, er upresist. Det er i hvert fall en spesifikk bestilling når det gjelder hvordan man skal forholde seg til loven, og det tror jeg er utrolig viktig. Men jeg ønsker å fortelle representanten at det er greit å vite hva man selv går inn for. I forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet står det: «§ 23 a Bruk av egnet flyteutstyr om bord I fritidsbåt med lengde mindre enn åtte meter skal personer under 16 år ha på seg egnet flyteutstyr ved utendørs opphold i båten når båten er i fart.» Representanten Johnsen må være klar over at det er den innretningen han selv skal stemme for i kveld. Så det er viktig å få med seg det.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Endringene i arbeidsmiljøloven er negative for kvinner. Det mener iallfall de som jobber med likestilling i det daglige. Også arbeidsministerens regjeringskollega, likestillingsministeren, er bekymret for det samme, og hun krever at saken konsekvensutredes fra et likestillingsperspektiv. Vi ser ingen spor etter dette. Som representanten Christoffersen sa: Det kom nylig en rapport fra Likestillingsombudet om at gravide utsettes for diskriminering i arbeidslivet. Gravide som er midlertidig ansatt, er mer utsatt for diskriminering enn dem med fast jobb. Kvinners yrkesdeltakelse bidrar på lik linje med inntektene fra olje og gass til vår felles velferd, samtidig som den er avgjørende for at kvinner skal kunne leve økonomisk uavhengig. Dette diskuteres nesten ikke lenger – på godt og vondt. Mer midlertidighet bidrar ikke til at flere kan oppleve økonomisk selvstendighet. Graviditetsdiskriminering i arbeidslivet lever i beste velgående til tross for at loven er på kvinners side. Likestillings- og diskrimineringsombudet, arbeidstakerorganisasjoner og media bekrefter det. Mange diskriminerte tar kontakt, og det er grunn til å ta tak i denne diskrimineringen. Mer midlertidighet vil bety mer diskriminering. Jeg skjønner ikke hvordan komitélederen kan mene at dette forslaget om mer midlertidighet er nøytralt i forhold til det gravide i arbeidslivet opplever. For diskriminering av gravide betyr at kvinner mister jobben, ikke får en jobb de har søkt på. Det betyr tap av arbeidsoppgaver, karrieremuligheter og lønnsopprykk. Det rammer ikke menn, og sånn sett er det vanskelig å skjønne at forslaget er nøytralt. I rapporten om graviditetsdiskriminering fra Likestillings- og diskrimineringsombudet framgår det at den klart største andelen av saker som gjelder forskjellsbehandling på grunn av graviditet eller fødselspermisjon, gjelder ansettelser, spesielt fornyelse eller forlengelse av vikariater og andre midlertidige stillinger. I en situasjon der fødselsratene går ned, burde sånne opplysninger gjøre at vi legger enda mer til rette for å sikre at kvinner kan kombinere barnefødsler og trygghet for arbeid, og ikke legge enda mer usikkerhet på kvinnene. Barrierer for kvinner i arbeidslivet videreføres og forsterkes uten at det ser ut til å få oppmerksomhet fra regjeringen Solberg. Vi trenger en regjering som styrker kvinners rettigheter. Vi trenger derfor et lovverk som bidrar til det. Forslaget om mer midlertidighet er ikke det. Dette er nok en sak som setter norsk likestilling i revers.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-03-24:
Det å ikke stille krav til eller ha forventninger til mennesker er det motsatte av å vise respekt. Høyres utgangspunkt er at mennesker både vil og kan bidra – i nærmiljøet, på jobben og ikke minst i sitt eget liv. Havner man på sosialhjelp, vil man gjerne at det skal skje noe nytt i ens liv. Alle vet at sosialhjelp ikke skal være en permanent tilstand. Mange trenger at det legges litt til rette for at de skal komme seg ut i aktivitet – det være seg jobbsøking, kompetanseheving eller annet meningsfullt arbeid for en selv. Jeg var med da Høyre og de andre borgerlige partiene i Trondheim innførte aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere tidlig på 1990-tallet, som den aller første kommunen i landet. Vi ønsket særlig å få unge sosialhjelpsmottakere over fra en passiv til en aktiv tilværelse. Det var ingen selvfølge at vi skulle få til dette pionerprosjektet. Arbeiderpartiet var selvfølgelig sterkt imot, men på toppen av det hele gikk LO til rettssak mot kommunen. LO mente at det å gi ungdommer på sosialhjelp meningsfylte arbeidsoppgaver var tariffstridig. Tariffstridig! Rettssak! Arbeidsretten dømte selvsagt i favør av kommunen, men ikke minst i favør av de menneskene kommunen ønsket å hjelpe. I dag finnes aktivitetsplikt knyttet til sosialhjelp både i Trondheim og andre steder. På Jobbhuset i Trondheim sier de til Adresseavisen at her skjer det mirakler. Unge mennesker som har ramlet ut av studie- eller arbeidsliv, og som ber om sosialhjelp, sendes rett på Jobbhuset – ingen papirmølle, men rett på Jobbhuset for å levere søknaden, komme seg i aktivitet og få tilpasset oppfølging. Som en fra Nav sier om Jobbhuset: Det er det som skal til. Et vanlig Nav-kontor greier ikke dette. Det finnes tiltak for ungdom, men de får ikke den daglige oppfølgingen. Denne daglige oppfølgingen er i dag et gode som bare er forbeholdt noen av dem som har eller søker om sosialhjelp. Alle sosialhjelpsmottakere er sikret penger til livsopphold, men i dag vedtar Stortinget også at de samme menneskene skal sikres en meningsfylt aktivitet og dermed en bedre mulighet til å komme seg bort fra sosialhjelp og over i jobb eller utdanning. Kommunene skal lage tilbud som passer lokalt, og kostnadene skal dekkes – ingen nye rapporteringskrav, enkelt og ubyråkratisk. Når man leser merknadene om hvorfor Arbeiderpartiet går imot at alle på sosialhjelp skal få aktivitetstilbud, ja, så kan man få inntrykk av at motstanden er begrunnet i en form for omsorg for kommunen mer enn for sosialhjelpsmottakeren. Hvis norske kommuner klarer å vurdere om noen har rett på sosialhjelp, klarer de også å gi dem et tilbud om aktivitet for å hjelpe dem ut av sosialhjelpen. Aktivitet er bedre enn passivitet. Varig lønn er bedre enn varig sosialhjelp. Derfor bidrar Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre i dag til nødvendig fornyelse og forbedring av norsk sosialpolitikk.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Når jeg i dag tar ordet i denne debatten, er det fordi regjeringen nok en gang setter kjønnslikestillingen i revers. Hvis noen i denne sal nå begynner å bli lei av at fagbevegelsen og Arbeiderpartiet holder denne fanen høyt, skal jeg langt på vei være enig – jeg begynner å bli lei av at regjeringen legger fram forslag på forslag som gjør at vi går fra å være et av verdens mest likestilte land, et foregangsland for mange, til et Norge som ikke lenger kan fronte innovative og spennende løsninger for et kjønnslikestilt arbeidsliv. I dag vedtar Stortinget at Norge skal bekles med flere midlertidige ansatte, dvs. mindre forutsigbarhet for den enkelte og ikke minst for familiene. I et likestillingsperspektiv vil det ramme kvinner spesielt. Forutsigbarhet i arbeidsforhold og arbeidstidsordninger som tar hensyn til omsorgsforpliktelser, er sammen med gode barnehager avgjørende for et likestilt samfunn. Arbeidsminister Robert Eriksson hevder at endringene vi vedtar i dag, skal bidra til et mer familievennlig arbeidsliv. Hadde han trodd på det selv, ville han ha tort å gjennomføre den likestillingskonsekvensutredningen hans kollega statsråd Horne ba om. Det er nettopp de strukturelle føringene med et regulert arbeidsliv, faste stillinger, gode permisjonsordninger og barnetilsynsordninger som har gjort at Norge har høy sysselsetting og relativt høye fødselstall. Forutsigbarhet i arbeidsforholdet og arbeidstidsordninger som tar hensyn til omsorgsforpliktelser, er betydningsfullt for et samfunn. Jeg mener at forslagene til oppmyking av arbeidstidsreglene vil bidra til å opprettholde kjønnsrollene, ikke til økt likestilling. Det må i dag være lov til å undre seg over hvor likestillingsministeren har vært i diskusjonene om endringene i arbeidsmiljøloven.
Henrik Asheim (Høyre), 2015-03-24:
Norge er et godt land å bo i. Vi har gratis utdanning for alle, vi har en stor næringsfrihet, vi er i stor grad et åpent og tolerant samfunn, og vi har et ryddig og organisert arbeidsliv. Men vi har også noen utfordringer. Den norske skolen, som er god på mange områder, feiler på et viktig område. Det er at hver tredje elev faller ut av videregående skole eller ikke fullfører og består i alle fag. Selv om det ikke trenger å være en katastrofe for den eleven det gjelder, er det dessverre en sterk sammenheng mellom dem som dropper ut av skolen og dem vi ser igjen på utenforskapstatistikken senere. Overvekten av de elevene det gjelder her, er gutter som ikke klarer å fullføre alle fagene, som har for høyt fravær, og etter hvert blir det så mye å ta igjen at de ramler ut av utdanningsløpet. En av våre viktigste oppgaver er å møte den gutten som har falt ut av skolen med mange muligheter, for at han ikke også skal falle ut av samfunnet. Allerede har regjeringen gjort det mulig å fullføre videregående skole også etter at man har fylt 25 år, og både lærlingklausul og økt lærlingtilskudd gjør at flere av elevene som går på fagutdanningene, nå får læreplass og dermed også fullfører. Likevel er det mer som må gjøres. Når jeg har hørt på Arbeiderpartiet i denne debatten, høres det ut som om det viktigste for dem er å snakke ned hvor mange dette faktisk gjelder. Da er det heldigvis slik at vi har et flertall av de fire borgerlige partiene, som ble valgt for å ta dette på alvor, etter en valgkamp hvor debatten ofte handlet om dette var et problem eller ikke. En av dem som jeg mener man skal lytte til, er Eddi Eidsvåg. Han har blitt heftig vist til i disse debattene, nettopp fordi han jobber med Pøbelprosjektet, med disse guttene som jeg snakker om, som har falt ut av skolen. Han har sagt ganske klart – han har blitt skjelt ut ganske kraftig – at det er verre å legge seg ut med fagforeninger og LO enn med bedehusmiljøene i Sauda. Det er noe han heldigvis trosser når han fortsetter å fremføre sitt budskap. Vi må senke terskelen, vi må gjøre det første trappetrinnet inn i arbeidslivet lavere enn i dag, slik at flere, særlig av dem som har droppet ut av skolen, tar det skrittet. Arbeiderpartiet hadde en gang et slagord som lød: Arbeid til alle er jobb nr. én. Problemet er at for å få arbeid til alle må det bli lettere å få jobb nr. én. Det er det de fire borgerlige partiene nå sørger for, til Arbeiderpartiets heftige protester.
Henrik Asheim (Høyre), 2015-03-24:
Dette har vært en litt merkelig opplevelse, må jeg bare si. Bare for først å minne om det nok engang: Det er en enstemmig komité som gir tilslutning til regjeringens lovproposisjon. Jeg er helt enig med saksordføreren i at det ville vært utrolig merkelig hvis noe parti foreslo å avvise denne proposisjonen, som alle er for. Derfor er det også en enstemmig komité som har kommet frem til at dette er en proposisjon man gir tilslutning til. Det er helt i orden å være i opposisjon. Det er helt i orden å skulle være imot regjeringen, men å bruke så mye tid og så mange krefter som komitélederen her gjør på å forsøke å skape uenighet om en sak som hele komiteen enstemmig er for, blir for meg ganske merkelig, særlig med tanke på at komitélederen sier at ja, men tunge organisasjoner som Utdanningsforbundet sier at det ikke er nødvendig å redegjøre for dette. Vel, tunge organisasjoner som Elevorganisasjonen trekker frem at dette er viktig. Da er det klart at man må lytte til flere instanser. Når det er 49 som er for, og åtte som er imot, kan man godt trekke frem de åtte som er imot, men sannheten er at da dette var på høring, ga det store flertallet og tunge organisasjoner som organiserer f.eks. elevene i den norske skolen, støtte til statsrådens forslag. Det er vel kanskje grunnen til at komiteen enstemmig går inn for dette. Jeg synes statsråden trekker frem et veldig godt poeng når man altså får kritikk for ikke å ha lagt frem flere forslag, samtidig som flertallet i komiteen skriver at de synes det er rart at man har lagt frem forslag før Djupedal-utvalget har lagt frem sin innstilling. Igjen: Det er helt i orden å være i opposisjon, men ikke å være i opposisjon på autopilot. Vær i opposisjon og finn ut hva det er man er uenig i, ikke bare vær imot for å være imot! Så spør representanten Giske om det var dette man vant valget på. Blant annet var det det. En av de tingene som jeg tror mange etterlyste etter åtte år med den rød-grønne regjeringen, var handling også på dette området. Det er altså slik at når man nå legger frem dette forslaget, når man nå kommer med Djupedal-utvalgets innstilling og kommer til å legge frem flere forslag for Stortinget, er det de facto opptrapping av det antimobbearbeidet som ble gjort under den rød-grønne regjeringen. Jeg sier ikke at den rød-grønne regjeringen ikke var opptatt av mobbing – jeg har ikke tenkt å legge meg på det nivået – men jeg mener at det er litt spesielt å få kritikk fra komitélederen for en lovproposisjon som får tilslutning fra en enstemmig komité, som får tilslutning fra 24 kommuner, som får tilslutning fra elevene, og som er et tiltak som sikrer at hvordan man skal håndtere en slik situasjon bedre, redegjøres for i lovverket – at det tas ut av forarbeidet og inn i paragrafen. Det er ekstremt viktig. Derfor har det også fått støtte i høringen. Derfor får det også enstemmig støtte i komiteen. La oss være uenige der hvor vi er uenige, istedenfor å lage et spill av saker som er for viktige til det.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Før jul fikk vi en Kripos-rapport om arbeidsmiljøkriminalitet i Norge. Den sier at så mye som 30 pst. av omsetningen i byggebransjen er svart. Det betyr at norsk bygge- og anleggsbransje omsetter for mellom 130 og 140 mrd. kr i svarte penger. Det er alvorlig – svært alvorlig – for menneskene som jobber i den delen av arbeidslivet, som er helt uten sikkerhet dersom noe skulle skje dem, for fellesskapet som går glipp av enorme summer hvert år som skulle vært brukt på investeringer i samfunnet, og for næringene som rammes. De seriøse utkonkurreres. Fagarbeidere blir ikke lenger attraktiv arbeidskraft. Hvis noen lurer på hvorfor det er vanskelig å rekruttere ungdom til yrkesfag, og det kan det virke som om noen i regjeringen gjør, så er det kanskje fordi disse ungdommene skjønner mer enn regjeringen. Det er ikke attraktivt å utdanne seg til yrker hvor arbeidslivet preges av useriøsitet. I dag gjør regjeringen en uholdbar situasjon enda verre. Vi vet at midlertidige ansettelser gjør det vanskeligere å avdekke kriminalitet. Det sier Økokrim, Kripos, Arbeidstilsynet og Nav. De advarer faktisk mot mer midlertidighet i arbeidslivet. Når regjeringen nå likestiller faste ansettelser og midlertidige ansettelser, vil vi se en utvikling med færre fast ansatte og flere midlertidig ansatte. Allerede med dagens regelverk har vi 200 000 midlertidig ansatte. 200 000 er for mange i dag. Vi burde ha gjort det vanskeligere, ikke lettere, med midlertidighet. Nestleder i LO Hans Christian Gabrielsen har sagt at han betrakter regjeringens lettelser knyttet til midlertidighet som en gavepakke til den useriøse delen av norsk arbeidsliv. Jeg er enig med Hans Christian Gabrielsen i LO. Han frykter også at økt midlertidighet kan føre til mer arbeidslivskriminalitet. I rapporten om arbeidslivskriminalitet i Norge heter det: «I de senere år har rettsutviklingen åpnet for utvidet bruk av midlertidige ansettelser, vikarer og så videre. Slike forhold svekker den faste tilknytningen mellom arbeidsgiver og arbeidstaker og kan bidra til å gjøre det mer krevende å avdekke og etterforske arbeidsmarkedskriminalitet.» Det er altså dette vi for en time siden hørte Robert Eriksson stå her oppe og beskrive som trygge, gode arenaer for å vise seg fram. Det er altså dette vi vil ha mer av med denne regjeringen. Slik går det når dogmatiske partiprogrammer med gammel politikk er det som skal få styre Norge inn i framtiden. OECD, som flere har nevnt, hadde den samme meningen som regjeringen i mange tiår. De har snudd i møte med fakta og virkeligheten – det er synd denne regjeringen ikke har den samme evnen.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-03-24:
Representanten Dag Terje Andersen minnet oss om det gamle visdomsordet i arbeiderbevegelsen «Gjør din plikt – krev din rett». Da er det betimelig å minne den samme representanten om en annen parole fra arbeiderbevegelsen: «Hele folket i arbeide», eller kanskje det 1 500 år gamle visdomsordet: «Lediggang er roten til alt ondt». Faktum er at midlertidig ansettelse er bedre enn ingen ansettelse. Midlertidig ansettelse gir arbeidserfaring, og ved midlertidig ansettelse må du komme deg «opp om morran». Norge er i omstilling. Arbeidstakere skal finne veien fra gamle næringer til nye næringer, fra ulønnsomme bedrifter til lønnsomme bedrifter. Arbeidsmiljøloven er de facto Norges mest brutte lov. Da er det kanskje noe i veien med loven og ikke med dem som bryter loven, og desto sterkere grunn er det da til å se nærmere på hvordan denne loven fungerer. La oss slå fast: Hovedprinsippet er at fast ansettelse fortsatt skal være regelen i norsk arbeidsliv. Men ved å åpne for en mulighet for inntil tolv måneders midlertidig ansettelse, setter man ikke rettighetene til arbeidstakerne og spillereglene i norsk arbeidsliv over styr. Og når man sikrer seg ved å innføre en karantene og at man ikke kan forlenge ansettelsesperioden utover tolv måneder, ja da forhindrer man at vedkommende blir sluset inn i en evig, permanent midlertidig ansettelse, eller at andre kommer og tar jobben. Da har man etablert sikkerhetsventilen. Vi må huske på at arbeidsmiljøloven så dagens lys med en annen næringsstruktur enn det vi har i Norge i dag. Vi har gått fra et industrisamfunn til et tjenesteytende samfunn. Arbeidsmiljøloven er langt på vei designet for industriens behov og ikke for dagens arbeidsliv, der det er krav til fleksibilitet fra arbeidstakernes side og ikke minst et næringsliv som på en måte står i en evig omstrukturering. Da må vi tilpasse lovverket til den situasjonen som bedriftene står oppe i, og ikke legge stein til byrden i en knallhard konkurransesituasjon som det private næringsliv står i.
Anders B. Werp (Høyre), 2015-03-24:
Vi står overfor store endringer i vår økonomi. Oljeaktiviteten har lenge vært motoren bak vår økonomiske vekst. Nå ser vi at oljeprisen igjen svinger, og investeringene i næringen faller. Samtidig står vi foran et grønt skifte. Fram til 2050 skal vi omstille oss til et lavutslippssamfunn, hvor utslippene av klimagasser ikke er større enn det jordkloden tåler. Vi står overfor store og nødvendige omstillinger i samfunnet og i samfunnets økonomi. Regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre gjør arbeidslivet mer fleksibelt og tilpasningsdyktig, slik at vi i tiden som kommer får mer ut av vår aller viktigste ressurs, nemlig arbeidskraften. Åtte år med reformtørke under de rød-grønne og passivitet overfor framtidsutfordringene er nå over. Gårsdagens regler er ikke alltid svaret på morgendagens utfordringer. Dette er en viktig og ansvarlig omstilling for å møte morgendagens utfordringer. Det er med andre ord et stort og overordnet bakteppe for denne saken. Samtidig har saken en dyp sosial og menneskelig side. Det dreier seg om å få folk fra trygd til trygg jobb. Troen på at alle vil og kan bidra er dypt rotfestet i Høyres ideologi. Vi bygger mye av vår politikk på dette optimistiske og positive menneskesynet. Motivasjonen hos alle til å bidra til beste for seg selv, sine nærmeste og sine omgivelser er for oss en viktig drivkraft i politikkutviklingen. Men i dag er det for mange som ikke får muligheten til å realisere dette. Nesten hver femte person i alderen 18–67 år mottar i dag en helserelatert ytelse. Bak disse tallene ligger det mange knuste drømmer. Det er viktig å slå fast at hovedregelen i norsk arbeidsliv fortsatt er faste ansettelser. Slik skal det være også i framtiden. Dette handler om å gi mennesker som står utenfor arbeidsmarkedet, en sjanse til å vise hva de er gode for, og samle gode erfaringer fra arbeidslivet med sikte på å få en fast og en trygg jobb.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
I sak nr. 1 og nå her i sak nr. 2 i dag får vi servert mørkeblå, knallhard høyrepolitikk, støttet av Venstre og – noe overraskende for mange – Kristelig Folkeparti. Her har regjeringspartiene kjørt fram endringsforslag som vil omfatte hele det norske arbeidslivet, uten å lytte til noen særlig andre enn seg selv. En mørkeblå høyreideologi har trumfet alle advarsler fra LO, fra Unio og fra YS, og regjeringen har konsekvent nektet å lytte til alle de uttalelser som på rekke og rad har advart mot å innføre endringene i bl.a. adgangen til midlertidige ansettelser. Det er et problem at regjeringen ikke lytter til råd, men problemet blir dessverre størst for dem som dette vil gjelde. En tilnærmet samlet fagbevegelse med Unio, YS og LO har gått til streik og advart mot endringene, men regjeringen lyttet ikke. NITO sier at en generell adgang til midlertidige ansettelser i realiteten er en prøvetidsansettelse uten at den ansatte har stillingsvern. Regjeringen lytter ikke. YS sier at økt bruk av midlertidighet vil ramme kvinner spesielt hardt. Regjeringen lytter ikke. Lærlingene som akkurat er ferdig med sin læretid og bekymret for sitt videre yrkesliv, ønsker fast ansettelse og mulighet til å starte etablering av bolig og familie i trygge rammer. Regjeringen lytter ikke til dem heller. Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon sier rett ut at adgangen til midlertidige ansettelser ikke er riktig løsning for at flere funksjonshemmede skal komme i arbeid. Regjeringen lytter ikke. Jeg hørte i debatten her tidligere at statsråd Eriksson sa at regjeringen hadde lyttet. Da må man få lov å spørre seg: Hva hørte de? Jeg tror de hørte sin egen stemme. De lyttet kun til seg selv, og de lyttet kun til sine egne svar. Regjeringens forslag til endringer i denne saken er intet annet enn et realt slag i ansiktet på de arbeidstakerne som ønsker et seriøst og stabilt arbeidsliv. Det er en trist dag for utviklingen av et moderne og godt arbeidsliv i Norge. Så kan man helt til slutt reflektere litt over representanten Arve Kambes kommentar fra denne talerstolen tidligere i dag da han mente at disse to debattene vi nå har hatt, var stor ståhei for ingenting. Det forteller meg litt om den holdningen høyresiden i denne salen har når det kommer til vanlige arbeidsfolks rettigheter i arbeidslivet. Så kom det også en avklaring fra statsråd Eriksson: Fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag er helt ok. At vi har en regjering som forsvarer en slik ansettelsesform, er mer enn betenkelig. Det burde være utenkelig.
Mudassar Kapur (Høyre), 2015-03-24:
Både de siste dagers medieopptredener og innleggene i salen i dag viser én ting: Arbeiderpartiet og resten av de rød-grønne politikerne sitter så høyt ved bordet at de ikke lenger har kontakt med grasrota. I dag skal Stortinget vedta å åpne for en generell adgang til midlertidige ansettelser. I dag åpner vi enda en dør inn til arbeidslivet for dem som står utenfor og vil inn. Vi sørger for at flere kan få den viktigste sjansen – den første sjansen til å vise seg fram i arbeidslivet. Men hva sier Arbeiderpartiet? Jo, denne døren bør forbli stengt. Og hvis den åpnes, har Arbeiderpartiet følgende lovnad, dersom de skulle komme til makten: Døren skal da umiddelbart låses igjen, og nøklene skal kastes langt vekk. Det er uansvarlig av partiet å konkludere med at de vil reversere noe de ennå ikke engang har sett resultatene av. Vi er vitne til et parti som i mangel av egen politikk og egne alternativer bruker sin energi på å avlyse andres. En av de største samfunnsutfordringene vi har i Norge i dag, er at for mange står helt eller delvis utenfor arbeidslivet. Minoriteter, og særlig kvinner med minoritetsbakgrunn, er overrepresentert i denne statistikken. Ofte – veldig ofte – er det for disse personene helt avgjørende å få den første sjansen. Vi vet at akkurat som skole er den beste integreringsarenaen for barn, fungerer arbeidslivet på samme måte for voksne. Jeg har snakket med mange mennesker som er fortvilet over å stå utenfor arbeidslivet. De har ikke den luksusen at de kan velge mellom en fast jobb eller en midlertidig jobb. De har ikke den luksusen at de kan velge mellom å få boliglån eller ikke. De må tenke på om pengene kommer til å holde hele måneden for å få husholdningen til å gå rundt. Selv Arbeiderpartiet og de rød-grønne må jo være enig i at det er bedre med én fot innenfor arbeidslivet enn begge føtter utenfor. Men hva ser vi her i dag? Jo, de er negative – på autopilot. Å være imot dette er både usosialt og tegn på ideologiske skylapper. Jeg skulle ønske at vi i dag hadde hatt et arbeiderparti som også brydde seg om alle de som står utenfor arbeidslivet. I stedet er partiet opptatt av å stenge dørene, sette på bremseklossene og trekke stigen opp etter seg.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Jeg må ærlig innrømme at jeg har virkelig store problemer med å forstå motviljen mot midlertidige ansettelser. Jeg har nå sittet på Stortinget i ni og et halvt år. I åtte rød-grønne år hørte jeg på mye prat om alle dem som sto utenfor, og hvordan de skulle komme inn. Jeg kan ikke se at det ga noen resultater. Jeg lurer på hvilken verden denne opposisjonen lever i. Er det ingen fra denne opposisjonen som har barn i den alderen da de søker jobb? Jeg har to barn i den alderen, og de har jammen søkt på opp mot 100 faste jobber. De får ikke fast jobb – men de fikk begge to en midlertidig jobb. Og etter at den midlertidige stillingstiden var over, kom de seg inn i fast jobb. Det var det å få en fot innenfor det handlet om. Derfor spør jeg vennene til mine barn hvordan de har fått seg jobb. Da svarer så å si alle enten «Jeg begynte i et vikariat.», «Jeg fikk en midlertidig stilling.», «Jeg begynte i en deltidsstilling.» eller «Jeg fikk jobb via mamma eller pappa.». Og dette er ungdommer uten hull i CV-en. Dette er ungdommer som ikke har en funksjonsnedsettelse. Allikevel trenger de å gå via en midlertidig stilling. Da blir det viktig at vi får flest mulig slike stillinger til å prøve seg på i arbeidslivet. Jeg har hørt påstandene fra opposisjonen: Man får ikke lån i en midlertidig stilling. Hvorfor sier de aldri at man ikke får lån uten en jobb? Det hører jeg aldri – og så er det ikke sant engang. Begge mine barn fikk lån til bolig i sine midlertidige stillinger. Man må slutte å si at det ikke er mulig å få lån i midlertidig stilling, for det er ikke riktig. Så har jeg lurt på hvorfor det er så innmari viktig for opposisjonen å holde folk ute. Jeg har særlig vært opptatt av dem med rusproblemer og psykiske lidelser. Hvor mye har vi ikke snakket om R-en i LAR? Og hva er kritikken hele tiden? De får ikke lov til å delta i samfunnet, de kommer ikke innenfor for å være en del av det vi andre ser på som en vanlig hverdag. Da må de jo få den muligheten! Som arbeidsgiver trenger man å prøve ut folk. Jeg har vært arbeidsgiver selv. Jeg turte ikke å ta mange sjanser, men der jeg kunne ta inn vikarer, gjorde jeg det. Det var da jeg ble kjent med folk, og jeg ga dem fast stilling. Fast stilling er det arbeidsgivere ønsker seg aller mest, og det skal ligge i bunnen.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Dagen i dag er en god dag, da stortingsflertallet vil vedta en mer moderne og framtidsrettet arbeidsmiljølov – mens noen tviholder på 1970-tallet. Men verden har gått videre. Når det gjelder midlertidige ansettelser, tar vi vare på og ser alle dem som i dag står utenfor arbeidslivet. Disse bryr Fremskrittspartiet og samarbeidspartiene seg om. Vi vil gi dem som står utenfor arbeidslivet, en sjanse ved å la dem få prøve seg. Det må være mye bedre enn ikke å komme inn i det hele tatt. Dette handler også om verdighet, det å få lov til å delta, det å føle at noen har bruk for hver enkelt, det at bedrifter får muligheten til å prøve ut, det at bedrifter kan ta inn ekstrapersonell og -ansatte i en periode da eksempelvis ordre betyr at man trenger ekstra hjelp. Midlertidige ansettelser kan i et slikt tilfelle være en god løsning, istedenfor at man eventuelt skal pålegge fast ansatte ekstra mye overtid. Etter et slikt forhold vil man ofte ende med en fast ansettelse. Uansett skal hovedregelen fortsatt være faste ansettelser. Dessuten vil det være et ris bak speilet: Dersom man benytter muligheten til å ansette midlertidig helt opp til tolv måneder, vil det være en karanteneperiode. Man tar altså grep der. Det blir ikke noe misbruk. Fremskrittspartiet er opptatt av at flest mulig skal inkluderes i arbeidslivet. Arbeiderpartiet har hatt slagordet «Alle skal med». Tydeligvis mener de da ikke «inn i arbeidslivet». Jeg savner deres engasjement for dem som står utenfor. Tydeligvis er verken Arbeiderpartiet eller fagbevegelsen opptatt av at flere får muligheten til å delta og få en arbeidsinntekt. Når det gjelder aktivitetsplikt, innebærer det også å bry seg om. Jeg har snakket med flere som i dag er passive mottakere. Flere av disse forteller at de føler at de er en byrde for samfunnet. De vil gjerne bidra, men klarer ikke å reise seg opp fra sin situasjon og søke på en 100 pst.-stilling – men skulle gjerne bidratt litt. Mange av disse menneskene vil gjøre noe og bidra – og føle at de er verdt noe. Fremskrittspartiet og samarbeidspartiene vil gjøre trappetrinnene inn til arbeidslivet lavere, slik at flere kan delta. I dag er trinnet inn til arbeidslivet – og, etter hvert, de faste stillingene– altfor høyt for enkelte. Vi vil ikke at mange utenfor arbeidslivet skal fortsette å snuble i den terskelen. Vi vil gjøre trinnet så lavt og overkommelig som mulig, slik at flere får muligheten. Når en arbeiderpartirepresentant – Lauvås – fra denne talerstolen kaller dette en knallhard, blå-blå høyrepolitikk og en trist utvikling, er det en meget spesiell hilsen til dem som står utenfor og nå får muligheten. Jeg er fornøyd i dag.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Det er for så vidt en interessant sak vi behandler nå, i og med at man er i ferd med å gå inn i en båtsesong for fritidsbåter. Jeg vil først få lov å takke saksordføreren for et grundig og godt innlegg, som peker på mange faktiske forhold. Nå ser det ut som det forslaget som Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet har fremmet i dag, får støtte. Det er litt interessant at man kommer med det forslaget, som tar for seg folks sikkerhet når det gjelder friluftsliv. I Norge har vi en god tradisjon for at vi har et rikt friluftsliv, og vi har også et litt krevende friluftsliv, som gir mange utfordringer. Det man har sett de siste årene, er jo bl.a. at det er veldig mange som har omkommet i snøskredulykker. Det er rett og slett fordi atferden har endret seg – man går mer på toppene. Det som er interessant å registrere i så måte, er at for å forebygge det, er det bare holdningsskapende arbeid og bruk av media. Det siste var en reportasje i går der kronprinsen var på Ringvassøy utenfor Tromsø, og man fokuserte på det å forebygge farer i fjellet. Det tror jeg også hadde vært en god inngang til denne saken, for det er gjennom forebygging man kan få størst og riktigst effekt. I innstillingen er det pekt på mange interessante punkt, og en samlet komité skriver bl.a.: «En ulykke inntreffer ofte som følge av en kombinasjon av høy hastighet, høy promille, kjøring i mørke og manglende bruk av flyteutstyr.» Hvis man har høy hastighet, høy promille, kjøring i mørke og manglende flyteutstyr, så tror jeg faktisk ikke at et lovpåbud kommer til å sørge for at disse har vest på seg. Har man allerede utfordret skjebnen på de punktene jeg har nevnt, med både mørke, fart og promille, tror jeg ikke akkurat at et vedtak om flyteutstyr er det som er lengst framme i pannebrasken. Det jeg tror kommer til å være viktig, er å treffe helt andre tiltak i form av det som er forebyggende. Det er jo et faktum at de aller, aller fleste bruker flyteutstyr, og så er det noen som ikke gjør det. Om det blir flere som kommer til å bruke flyteutstyr fordi man har fått en lov i så måte, er jeg svært usikker på. Det forslaget som er fremmet av Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, vil også avdekke mange gråsoner, for å bruke det uttrykket. Og det er helt riktig som saksordføreren sier, at to tredjedeler av drukningsulykkene egentlig ikke vil bli berørt av dette påbudet. Med andre ord: Man løser ikke hele problemet. Hele problemet kan man løse ved å gjøre mye mer i form av holdningsskapende arbeid, dersom man ønsker det. Det jeg frykter med et sånt påbud, er at hele holdningen til dette med å bruke flytevest blir litt mer uthulet: Når er en båt i fart? Er båten over eller under åtte meter? Man kan altså sitte i en båt som er åtte meter, i rasende hastighet uten flytevest, men er man i en båt under åtte meter, er det et helt annet regime som gjelder. Så dette tror jeg også blir en lov som er vanskelig for båtfolket å skjønne logikken i. Og det er kanskje det viktigste.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Jeg må komme med en saksopplysning, og det er at jeg sitter ikke i regjering, jeg er stortingsrepresentant. Og slik det framgikk av spørsmålet, var det snakk om hva regjeringen kom til å gjøre på det området. Det spørsmålet vil jeg anbefale at representanten stiller statsråden, som jeg tror bedre kan svare for hva regjeringen vil gjøre i så måte. Men at holdningsskapende arbeid er viktig, tror jeg alle er klar over. Som foreldre går man jo foran – det bør man i alle fall gjøre – med et godt eksempel når det gjelder sikkerhet. Det gjelder sikkerhet til sjøs, og det gjelder sikkerhet generelt – at man er en rollefigur og går foran med et godt eksempel. Jeg har vært på sjøen i ganske mange år, i fritidsbåt, og jeg har registrert at det er flere og flere som bruker redningsvest. Så det er mange som bidrar med gode kampanjer i så måte.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Jeg tror dette med holdningsskapende arbeid er viktig. Kanskje det enkleste å peke på i så måte er det bl.a. Redningsselskapet gjør av holdningsskapende arbeid, både når det gjelder å bruke flyteutstyr, og når det gjelder generell kunnskap om det å være på sjøen og alle farene det innebærer. Dette gjør man også innenfor fiskerinæringen, bl.a., med kurs og sikkerhetsopplæring av fiskere. Det går ikke på et påbud om at de skal ha flyteplagg, eller den type ting, men det går rett og slett på generelle tiltak for å tenke sikkerhet 24 timer i døgnet. Da jeg kom på jobb i morges, hadde sikkerhetsseksjonen på Stortinget utdeling av materiell, hvor man ba oss tenke gjennom sikkerhetssituasjonen. Det er også et eksempel på at det går an å gjøre mye forebyggende med generelle tiltak.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Barn kan nok ikke ivareta egen sikkerhet på en så god måte som voksne kan gjøre. Det tror jeg er den enkleste begrunnelsen i så måte. Så sier jeg jo dette med holdningsskapende arbeid. Lærer man barn gode rutiner for å tenke sikkerhet, er de den kommende generasjonen, som da skal lære sine barn det samme. Fra jeg begynte å ferdes på havet, til i dag, er det atskillig flere som bruker redningsvest. Det er rett og slett fordi man har hatt holdningsskapende arbeid, og fordi man har fått en bevisst tankegang rundt det. Jeg mener alle foreldre – og voksne – bør være gode rollefigurer for barn, både sine egne og andres barn, ved å tenke sikkerhet. Og det gjør de aller fleste foreldre. Har man redningsvest på barn, er det også ganske naturlig at man har redningsvest på seg selv – og på bikkja.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Det er ikke noen tvil om at alle ønsker å redusere antall drukningsulykker til sjøs og sørge for at de tallene er så lave som mulig. Det er ikke der debatten går, og jeg tror ingen partier skal påberope seg at de ønsker å redusere antall drukningsulykker mer enn andre. Det det går på, er de virkemidlene man har tenkt å bruke. Det er jo flertall for det lovforslaget som er referert i innstillingen, med støtte fra De Grønne, og der er det nevnt, som det fremgår av forslaget, hva som skal være de ulike elementene. Men kan representanten Line Henriette Hjemdal gi meg en forståelse av hvordan dette lovverket skal håndteres av dem som skal kontrollere disse båtene?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Venstre er et liberalistisk parti. Det fikk meg til å gå inn og kikke litt i partiprogrammet til Venstre. Det var mange måter å melde seg inn i partiet på – det hoppet jeg for så vidt glatt over – men det var interessant å se på de liberale prinsippene som gjelder i Venstre: frihet skal gjelde overalt for alle, det personlige ansvaret er ufravikelig, alle har ansvar for hverandre, politisk makt skal komme nedenfra – og slik kunne jeg ha fortsatt. Da må jeg egentlig bare låne Frank Bakke-Jensens ord fra i sted: Hvorfor slutter det liberalistiske partiet Venstre sin tankegang når man kommer om bord i en båt, og skal påby redningsvester?