Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2013-03-07:
Først til Innst. 32 S for 2012–2013 om «Noregs deltaking i den 66. ordinære generalforsamlinga i FN». En samlet komité står bak alle merknadene. Jeg vil bare påpeke et par ting. Komiteen synes det er viktig med deltakelse i den ordinære generalforsamlingen. Dette er en arena der svært mange stats- og regjeringssjefer møtes, og hvor bilaterale møter nesten er like viktig som møtene i plenum. I tillegg har komiteen merket seg at en resolusjon som fordømmer menneskerettighetsovergrepene som syriske styresmakter har gjort mot sin egen befolkning, har blitt drøftet i plenum. Vi mener også at det er beklagelig at Sikkerhetsrådet ikke har vært i stand til å samle seg om sterkere tiltak mot Syria, for om mulig å stanse borgerkrigen i landet. For øvrig viser jeg til merknadene i innstillingen. Så går jeg over til resten av mitt innlegg. Verden trenger FN, og FN trenger verden. Men trenger verden det FN vi ser i dag? Det kan vel med rette hevdes at FN ikke er særlig effektiv, dette til tross for at generalsekretæren gjentatte ganger har understreket viktigheten av å ha en effektiv organisasjon. Reformer har vært foreslått, men dessverre har disse ikke vært mulig å gjennomføre. FN er en enorm organisasjon. Jeg antar at ting tar lang tid. Likevel burde man snart se resultater, skal man ha noen tiltro til FN-reformen. FN bør også være relevant. Personlig er jeg svært usikker når det gjelder tilliten til deler av organisasjonen, når land som gang etter gang bryter de universelle menneskerettighetene – og her er jeg ikke enig med representanten Svein Roald Hansen – sitter i Menneskerettighetsrådet. Det er klart at det er problematisk med nye typer allianser som viser muskler også når det gjelder valgene inn i rådene. Likevel bør det være en helt nødvendig forutsetning at landene følger opp FNs menneskerettighetskonvensjon før de slippes til og gis mulighet til å sanksjonere andre land for brudd på de samme rettighetene. Jeg har sagt det tidligere, og jeg er fremdeles av den oppfatning at når kriser oppstår i verden, må FN ha et overordnet koordineringsansvar – dette er faktisk en av mine hjertesaker – for den hjelpen som ytes fra det sivile samfunn. Altfor mange – og tusenvis av NGO-er – strømmer til og konkurrerer om ofrene. Dette bør og må FN ta ansvar for å styre. Krisekaravaner som flytter rundt på jakt etter kriser og medier, er ikke en ønsket situasjon. Derfor er det viktig at vi har en overordnet koordineringsinstitusjon. Så litt om Norges rolle i et framtidig FN. Vi i Fremskrittspartiet synes ikke det er samsvar mellom det store økonomiske bidraget Norge yter, og de krav Norge stiller til FN-organisasjonen. Heller ikke her er jeg enig med representanten Svein Roald Hansen. Det burde i mye større grad enn i dag vært diskutert prioriteringer og krav til effektivitet når det sendes milliarder av kroner inn i FN-systemet. Noen vil sikkert si at ja, det er 83 punkter om måloppnåelse, men alvorlig talt: Det sies lite eller ingenting om kostnadene ved de 83 punktene, og det er heller ikke krav til hva som skjer hvis måloppnåelsen ikke skjer. 83 punkter er svært mange. Hadde Norge vært modig nok til å plukke ut og prioritere ti av disse og fulgt dem opp, hadde det vært mye lettere å vurdere konsekvensene av mangel på måloppnåelse. Jeg er helt enig med komitelederen når hun snakker om felles nordiske og europeiske krav. Selvsagt må vi dra i én retning. Det er alltid hyggelig å komme til New York å få høre hvor takknemlige de er for at Norge er en av de største bidragsyterne. Det er fint. Hvis det bare også var slik at de samtidig sa at Norges krav til måloppnåelse var tøffe, hadde jeg vært litt tryggere på at de pengene vi mener å bruke på gode formål, faktisk går til gode formål og ikke forsvinner i det store, tunge FN-byråkratiet.