Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Kjernekraftverk og atomavfall i Nordvest-Russland er en stor utfordring både for Russland selv og for oss, som nabo. Det har ført til et omfattende samarbeid mellom våre to land for å finne fram til løsninger. Det er imidlertid veldig store og kompliserte oppgaver man står overfor, og realistisk sett vil det koste både tid og penger å løse dette på en tilfredsstillende måte. I tidligere tider, i Sovjet-tiden, har håndteringen av raioaktivt materiale og atominstallasjoner i dette området ikke hatt det nivået som er både ønskelig og nødvendig. Dette blir da ikke bare en sak for Russland, det har betydning langt utover dette landets grenser, og, som sagt, ikke minst har det betydning for nabolandet Norge. Og det har derfor vært og er bred politisk enighet om at vi i samarbeid med de russiske myndigheter skal engasjere oss i og bidra til forbedringer i disse forholdene i vårt nærområde i Nordvest-Russland. Nå sier det seg selv at det må være Russland og de russiske myndigheter som har ansvaret for å løse de sikkerhetsmessige utfordringer som følger av atominstallasjoner av ulike slag, men også at det internasjonale miljøet har krav på at dette blir gjennomført på en slik måte at det ikke representerer fare for mennesker og miljøet. Komiteen har, som saksordføreren også redegjorde for, pekt på den innbyrdes uforenlige konflikten som ligger i å bidra til vedlikehold av eldre atomkraftverk – som ideelt sett burde ha vært avviklet – der en gjennom slike bidrag forbedrer driften og sikkerheten, samtidig som nettopp slike bidrag fører til en forlenget levetid på verket. Men totalt sett må vi kunne fastslå at det norske bidraget og den norske medvirkningen har bedret sikkerheten ved kjernekraftverket på Kola betydelig. Landets myndigheter har bl.a. med vår medvirkning og våre bidrag gjennomført betydelige sikkerhetstiltak. Oppfølgingen og den videre kontrollen av dette vil være viktig, og det er nødvendig at Russlands eget sivile atomtilsyn, GAN, har de arbeidsvilkårene og den myndighet som dette arbeidet betinger. Arbeiderpartiet er med på en flertallsmerknad som kan misforstås fra vår side. Nå har saksordføreren sagt at vi er nok mer enige enn hva det ser ut for. Så får jeg si at det er ikke sikkert at vi er så enige som det ser ut for. Det står i merknaden: «I framtiden må Norge ikke støtte noen tiltak som bidrar til videre drift av reprosesseringsanlegget i Majak, eller støtte prosjekter som kan bli brukt i en russisk infrastruktur for mottak og lagring av brukt atombrensel fra andre land.» Nå er det slik – og det kan vi diskutere – at reprosessering ikke er noe de norske fagmyndigheter eller norske myndigheter er spesielt lykkelige for, det er jo riktig. Men vi står også overfor en realitet, hvordan man faktisk skal kunne få til noe i dette området. Og dette med reprosessering er altså en del av avtaleunderlaget, det er en del av det man har lagt til grunn for det samarbeid vi har med de russiske myndighetene. Det som er sikkert, etter min vurdering, er at Norge ikke skal bidra på noen måter til strukturer som åpner for mottak og lagring av atomavfall fra andre stater, fra andre land. At dette skal bli en slik mottakssentral, skal vi definitivt ikke delta i etter vår oppfatning. Selv om behandling av avfall er det området som vi har minst grunn til å være fornøyd med, er det også her en viss fremgang. Lagring av strontiumsbatterier i Majak utføres i dag på en måte som norske fagfolk finner meget forsvarlig. Det er riktig når det hevdes at Majak er et militært anlegg uten internasjonalt innsyn. Men det er også slik at de russiske myndigheter her har vist relativt stor åpenhet og velvilje overfor Norge. Fagfolk både fra Statens strålevern og fra Norges landbrukshøgskole har besøkt anlegget, og om noen få dager skal en representant for fylkesmannen i Finnmark besøke det. I lys av dette kan det vurderes om den flertallsmerknaden som Arbeiderpartiet er inne i, er noe strammere i kanten enn hva det egentlig er grunnlag for, realistisk sett. Men slik kan det bli i et hektisk avgivelsesmøte, og jeg tar ansvaret for at formuleringene for vår del ikke ble noe klarere før innstillingen gikk i trykken.