trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-11-17:
De ansatte i Nav vil sannsynligvis i all hovedsak fortsatt være på kontoret, men ved at vi nå etablerer flere digitale/teknologiske løsninger og muligheter, betyr det at de Nav-ansatte vil ha muligheten til å logge seg på andre steder enn på sitt eget kontor. Det kan f.eks. være personer som har brukket benet, gamle damer som ikke kommer seg til kontoret, personer med sosial angst, eller det kan være noe annet som gjør at man har behov for å reise ut. Da jeg var sosialbyråd her i Oslo, jobbet vi mye med de ansattes sikkerhet. Mange av de ansatte er utsatt for uønskede hendelser, og vi var opptatt av de ansattes sikkerhet. Den 1. januar 2017 kommer det en ny forskrift på plass som bl.a. tydeliggjør arbeidsgivers HMS-ansvar for sine ansatte, at man i større grad skal gjøre vurderinger i forkant. Men alt i alt vil det mobile Nav-kontoret medføre økt tilgjengelighet til tjenestene for innbyggerne.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-11-17:
Det har vært referert til mange dokumenter og meldinger i denne debatten. Ingen har nevnt den første meldingen, som kanskje er blant de beste, nemlig den som ble skrevet av dagens president for ganske mange år siden og med meg som rådgiver. Grunnen til at jeg tok ordet, var at Lundteigen stilte meg et konkret spørsmål som gikk på sammenslåing, bemanningsgaranti og lokal forankring. Det er to forskjellige problemstillinger. Sammenslåing krever vedtak i kommunestyrene, slik man gjorde i Lillehammer og i Gausdal. Bemanningsgarantien ligger innenfor direktørens fullmakt. Jeg kan henlede oppmerksomheten til side 74 i meldingen, som omtaler dette, hvor det står: «En oppheving av den statlige bemanningsgarantien i små NAV-kontor vil legge til rette for en ressursfordeling i det enkelte fylke som gjør det mulig å bygge sterkere kompetansemiljøer. En oppheving vil ikke endre Arbeids- og velferdsetatens forpliktelser i det lovfestede lokale samarbeidet med den enkelte kommune om NAV-kontoret.» Så man har et ansvar for å sørge for at alle innbyggerne i fylket har de tjenestene de har krav på. Jeg ser også at med romertallsvedtaket i dag forsterkes nødvendigheten av å ha god lokal dialog når man eventuelt skal endre på organiseringen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-17:
Arbeid og velferd er to sider av same sak. Arbeids- og velferdspolitikken høyrer saman. Ein må ha helse for å klara å arbeida, og ein må ha arbeid for å ha god helse. Fleirtalet i komiteen skriv i merknader at ein er opptatt av den aukande delen unge på helserelaterte ytingar, og at viktigheita av tidleg innsats og tett oppfølging av unge brukarar av Nav ikkje kan understrekast nok. Det er rett fokus. Ein grunn til at ungdom fell ut av arbeid, er at dei fell frå i utdanningsløpet. I oppfølginga av ungdom som ikkje er i arbeid eller utdanning, er nære Nav-kontor med kunnskap om lokalsamfunnet viktig. Sentralisering av Nav-kontor, som denne stortingsmeldinga legg opp til, er ikkje ei løysing. Som SV og Senterpartiet skriv i ein merknad, er prisen for større Nav-kontor at Nav fjernar seg frå ungdommens liv, frå nærmiljø der både familie, nettverk, arbeidsmarknad, skular og næringsliv finst. Da får vi eit endå svakare Nav, og eit Nav utan lokal forankring og nærleik vil ikkje klara jobben, særleg ikkje overfor ungdom. Stortinget har til behandling Riksrevisjonens undersøking av oppfølging av ungdom utanfor opplæring og arbeid. I rapporten kjem det fram sterk kritikk mot at hjelpe- og tiltaksordningar for ungdom som av ulike grunnar avbryt utdanningsløpet, ikkje er gode nok, og særleg sviktar oppfølginga av ungdom med samansette behov. Ungdom går i lengre periodar utan å verta følgde opp, korkje av oppfølgingstenesta til fylkeskommunen eller Nav-kontoret. Halvparten av dei som avbryt vidaregåande opplæring, får ikkje aktivitetsplan hos Nav. Når vi i Stortinget diskuterer å innføra ei aktivitetsplikt, gir det inga meining, for det har ingen verdi å innføra ei generell, rigid aktivitetsplikt dersom ungdommen slit med ein ubehandla alvorleg depresjon. Aktivitetskrav må vurderast individuelt, og ikkje minst må Nav sørgja for at alle får ein aktivitetsplan. Psykiske lidingar er i dag ein av dei største årsakene til tapte arbeidsår og kostnader til uføretrygd og sjukefråvær. I merknader i innstillinga påpeikar både Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV at Nav må styrkja tilbodet for desse personane. I forslag nr. 4 i innstillinga vert dette tatt opp i forslags form, og eg synest å høyra i debatten at det vil få fleirtal. Det skulle berre mangla.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Eva Kristin Hansen, Per Rune Henriksen, Åsmund Aukrust, Eirik Sivertsen, Magne Rommetveit og meg selv framsette et representantforslag om tiltak for å redusere klimagassutslipp.
Trond Helleland (Høyre), 2016-02-04:
Jeg foreslår Solveig Sundbø Abrahamsen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2016-02-04:
Det ble etterlyst et femte mål for legemiddelpolitikken: riktig bruk. Det første målet som står, er å sikre god kvalitet ved behandling med legemidler, og for meg er det riktig bruk. Jeg vil også minne om at overskriften på hele meldingen er «Riktig bruk – bedre helse», og hele meldingen er gjennomsyret av det. Men nok om det. Det har vært snakk om prioritering og åpne dører og den slags. For å si det sånn: Det er rikelig med dører å slå inn i helsesektoren, også innen legemiddelpolitikken, og jeg vil gjerne at folk slår inn dører – både de åpne og de lukkede. Men jeg opplever ikke at noen har slått inn en eneste dør som ikke trengte å bli pekt på her i dag. Det er viktige områder innenfor legemiddelpolitikken som har vært drøftet i dag. Selv om jeg ikke stemmer for alle forslagene, vil jeg ikke si at de er feil, eller at de er helt på jordet eller noe sånt, men vi er ikke enig i alt som har blitt fremmet. Når det gjelder prioritering, er et viktig argument for oss i Høyre når vi stiller oss bak det prioriteringssystemet vi har i dag, med beslutningsforum og den måten ting blir tatt inn på refusjon på, at det nettopp er et prioriteringsgrep for å sikre at det ikke blir den sterkestes rett, for å sikre at også de svake gruppene blir hørt. Vi snakker om store folkesykdommer, vi snakker om store sykdomsgrupper som alltid er på forsiden når det snakkes om sykdom. Men hvem snakker om de små sykdommene? Vi snakker om kreftformer som er store, men ingen snakker om de små kreftformene. Derfor er det viktig at vi har sterke fagmiljøer som er med og hjelper oss når disse beslutningene tas. Det blir i debatten antydet at regjeringen har latt seg presse når det gjelder informasjon fra industrien og det at industrien skal få delta i informasjonsarbeidet til sluttbruker. Det komiteen har gjort, slik jeg opplever det, er å presisere det som kommer fra regjeringen, nemlig at industrien skal inviteres med i et trepartssamarbeid. Da peker vi på at det også må være mulig for dem å informere ut mot sluttbruker, og å delta i informasjonsarbeidet med den informasjonen de har. Som Harald T. Nesvik sa i en debatt, blir det som å selge en F-16 uten lov til å sende med instruksjonsbok når ikke industrien får lov til å informere om de mest kompliserte legemidlene sine. Det er det som er vår oppfatning av dette. Så til tv-reklame: For meg er ikke det et prinsipielt spørsmål, men jeg synes det er underlig når tv-reklame for legemidler er lovlig på utenlandske kanaler og på nett-tv, og med de store endringene vi ser i tv-distribusjon – det er ganske aktuelt denne uken – at bare de få som sender fra Norge, skal ha det forbudet. Dette er et forbud som vil ramme TV 2 og TVNorge – for dem som har TVNorge for tiden – og det er underlig at det skal være der grensen skal gå. Til diskusjonen om overforbruk: Jeg tør minne om at det er et mål at forbruket dreies fra sterktvirkende smertestillende til paracetamol, og at økningen i salg av paracetamol skjer i legeordinert forbruk, ikke i reseptfritt salg.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-02-04:
Antibiotikaresistens er foreløpig et begrenset problem i Norge, men trusselen er overhengende. Man ser at antibiotikabruken øker i en høyere takt enn omfanget av infeksjonssykdommer skulle tilsi. Det forteller oss at det er viktig å jobbe med denne problemstillingen, og det er viktig å jobbe på tvers av sektorer. Regjeringen har lagt fram en handlingsplan. Legemiddelmeldingen beskriver også hvilke spor nasjonale helsemyndigheter bør jobbe etter. Men dette er et globalt problem. Så mitt spørsmål til statsråden er egentlig: Hva gjør regjeringen for å forebygge dette internasjonalt, og hvilke initiativ har man tatt i dette arbeidet for en styrket innsats globalt?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-02-04:
Kristelig Folkeparti vil stille seg i rekken av dem som takker saksordførerne i begge sakene som vi nå diskuterer. Det har vært et godt samarbeid i komiteen, synes Kristelig Folkeparti. Jeg vil først gå til legemiddelmeldingen, men jeg vil diskutere denne med begge sakene i bakhodet. Visjonen i legemiddelmeldingen er at legemiddelpolitikken «skal bidra til bedre folkehelse» – verken mer eller mindre. Det er basert på fire målsettinger: kvalitet, pris, likeverdig tilgang og forskning og innovasjon. God kvalitet har mange sider, og bruk og overforbruk er en del av kvaliteten. Det kan handle om et overforbruk av antibiotika. Komiteen ber regjeringen vurdere nye retningslinjer for bruk av antidepressiva, smertestillende og vanedannende legemidler blant unge spesielt, for kvalitet handler også alltid om hvordan vi bruker medikamenter. Kristelig Folkeparti skulle også ønske at vi i et folkehelseperspektiv, som er en del av visjonen, hadde vurdert muligheten for å få medikamenter til bruk for røykavvenning på blå resept. Vi tror det er en viktig og riktig måte å jobbe på med hensyn til folkehelseperspektivet. Det er et behov for dem som trenger det aller mest, og som kanskje har minst lommebok. Flertallet ville dessverre ikke det. Kristelig Folkeparti er også opptatt av de mange legemidler med stor tilgjengelighet, som har blitt svært alminneliggjort, og som daglig brukes aller mest av den friskeste delen av befolkningen, som dermed trenger kunnskap om at det også kan gi et overforbruk og et misbruk, noe som igjen får folkehelsemessige konsekvenser. Derfor er vi enig i mange av forslagene fra Senterpartiet. Det er også sånn at mange av de alvorlige hendelsene i spesialisthelsetjenesten omhandler svikt knyttet til legemiddelbruk. Det samme ser vi i norske sykehjem og i hjemmetjenesten. Det må derfor rettes spesielle tiltak mot hjemmesykepleie og norske sykehjem. Vi vet at i gjennomsnitt har pasienter på norske sykehjem seks–sju lidelser. Det betyr at de også har et stort medikamentforbruk, og dermed er også risikoen for bivirkninger stor. Vi ber regjeringen vurdere en egen handlingsplan rettet mot akkurat dette, for det koster pasienter i norske sykehjem mye, men aller mest koster det samfunnet. Derfor hadde det vært viktig å få til en høy bemanning på legesiden i norske sykehjem for å sikre kvaliteten ved legemiddelbruk. Kristelig Folkeparti er glad for at regjeringen vil forskriftsfeste en plikt for kommunene til å sørge for systematiske legemiddelgjennomganger. Kristelig Folkeparti ville gått lenger og faktisk lovfestet dette, fordi vi mener det er en så viktig kvalitetsindikator for kommunene å styre etter for å sikre kvaliteten for pasientene og også for å sikre kostnadene i samfunnet vårt. Bruk av farmasøyt i både kommune og sykehus er bra. Informasjonen som de kan gi, er ofte utover det som legestanden og sykepleierstanden kan gi. Kristelig Folkeparti er glad for legemiddelmeldingen i sin helhet, og jeg tar opp det forslaget som vi er med på i innstillingen til legemiddelmeldingen, og de forslag som vi er med på i innstillingen til Dokument 8:125 S.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-02-04:
Jeg ønsker å fokusere på barn og unge, både når det gjelder bruken av – det de selv sier er bruken av – reseptfrie medikamenter på egne bruksområder, og når det gjelder bruken av antidepressiva gitt av helsetjenesten. Vi vet at 57 pst. økning av antidepressiva de siste 15 årene er en av hovedutfordringene, spesielt for barn og unge. Jeg ønsker å spørre statsråden hva han tenker om denne økende bruken, og hva han vil gjøre for å få redusert bruken, både av antidepressiva og av reseptfrie medikamenter. For det er ikke løsningen på alt.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-02-04:
Det som fikk meg til å ta ordet nå, var representanten Hoksruds måte å si på at Senterpartiet faktisk slår inn åpne dører i en sak som kan koste, og som koster, mange ungdommer store utfordringer. Jeg mener det er å grave hodet i sanden. Feil bruk av medikamenter har bivirkninger enten man er ung eller gammel. Feil doser er feilbruk enten man er ung eller gammel. Skal vi klare å forebygge, må vi fokusere på de unge først, slik at de ikke utvikler sykdom og bruker medikamenter feil, noe som vil koste ungdommen, og ikke minst helsevesenet, mye. På samme måte som vi fokuserer på feil bruk og overforbruk i norske sykehjem og sykehus, synes jeg det er rett og rimelig å fokusere på dette. Dagens ungdom som f.eks. bruker paracetamol forebyggende og dermed får den skaden de faktisk får, er en stor utfordring også for norsk arbeidsliv, for folk er hjemme fra jobb på grunn av vondt i hodet. Det er ikke en liten sak Senterpartiet fokuserer på, det er en stor sak.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-02-04:
Kristelig Folkeparti er enig med forslagsstillerne i at lav bemanning er en utfordring i eldreomsorgen. Kristelig Folkeparti mener at vi som politikere, også i eldreomsorgen, bør fokusere på arbeidspress, på arbeidsmiljø, på opplevd kvalitet for pasientene og ikke minst opplevd kvalitet på tjenestene. Kristelig Folkeparti mener det er avgjørende å sikre tilstrekkelig kompetanse blant de ansatte. Derfor ville vi i budsjettet begynne med leger, for pasienter i norske sykehjem i dag er sykere enn noen gang, og derfor måtte vi begynne der det er lavest bemanning: med legeantallet. Flere og flere lever lenger. Mange ønsker å bo hjemme lengst mulig. Men det er faktisk altfor mange historier om pasienter som blir kasteballer, eller nesten pakkepost, mellom sykehus og kommuner. Det finnes ikke godt nok tilbud for dem som trenger det der og da. Derfor er Kristelig Folkeparti veldig glad for at et forslag om rett til sykehjemsplass for dem som trenger det etter medisinske kriterier, er sendt ut på høring, at en faktisk må kartlegge ventelistebehovet i kommunene – ikke bare på bemanningssiden, men også på plass-siden – at en faktisk lager plass etter medisinske kriterier. Dette er også en styrking av en gjeldende rett. Vi sier man har rett til sykehjemsplass, men likevel opplever folk ulike avslag. Derfor må vi tenke nasjonale kriterier som sikrer at vi faktisk får innfridd den retten. Plassen skal være der når behovet er der, og bemanning og kvalitet skal være deretter. Kristelig Folkeparti er også glad for statsrådens svar i et brev i oktober 2015, der han omtaler at flere aktører skal delta i å utvikle en trygghetsstandard for å sikre god praksis på sykehjem, og at det skal være grunnlag for å vurdere behov og innretting av arbeidet med norm og veileder for bemanning og kvalitet. Da tenker Kristelig Folkeparti: Grunnen til at vi ikke støtter SV nå, er at vi også vil avvente og se hvilken norm og hvilken kvalitet som blir lagt. For vi er ikke i tvil om at typen pasienter i norske sykehjem er annerledes i dag enn før. Vi må sko vårt tilbud etter det.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-02-04:
Kristelig Folkeparti er enig i at en tillitsreform er viktig, men Arbeiderpartiet og SV må ikke framstille det som om det er noe de har kommet på. Får jeg minne om at det var Aud Kvalbein som før valget faktisk kom med dette, og som gjorde det i en melding, den seniormeldingen som ble lagt fram, og begynte med tiltak før valget. Dette er vi alle opptatt av, og vi er også opptatt av at kloke hoder henger sammen med kloke hender. Det er ikke vits i hendene, hvis de ikke henger sammen med et hode. Vi er også enige om at vi ikke kommer langt med kloke hoder hvis vi ikke har tid til å utøve den klokskapen i praktisk arbeid. Eldreomsorgen handler om tid og om penger, men det handler også om å vite hvem som trenger hjelpen mest, for å kunne prioritere best.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-02-04:
I legemiddelmeldinga går regjeringa inn for å fjerna punkta a og d i legemiddelforskrifta § 14-14, slik at nye legemiddel mot rusavhengigheit og erektil dysfunksjon kan få innvilga forhandsgodkjent refusjon – det kan vera gode nok grunnar til at desse legemidla kan få det. Men når det gjeld medisinar mot røykeslutt, grunngir regjeringa i legemiddelmeldinga det at desse personane skal betala desse medisinane sjølve, med at dei vil tena så mykje på å la vera å røyka. Akkurat den argumentasjonen synest eg det er veldig vanskeleg å forstå, for han kan jo òg gjelda f.eks. dei rusavhengige. Vil statsrådene igjen forklara kva som eigentlig er argumentet mot at røykesluttmedisinar fortsatt skal vera med i paragrafen?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-02-04:
Senterpartiet har fremja forslag om tiltak mot overforbruk og feilbruk av reseptfrie legemiddel. Vi er bekymra over auka bruk av slike legemiddel, som ikkje kan forklarast med auka sjukdom. Vi føreslår at det må vurderast tiltak som sikrar rett bruk og hindrar overforbruk av reseptfrie medikament. Vi meiner ein manglar oppdatert kunnskapsgrunnlag for å vita korleis LUA-ordninga fungerer. I Sverige er det no vedtatt å stoppa salet av paracetamoltablettar utanom apotek fordi det har vore ein kraftig auke i talet på forgiftingstilfelle ved paracetamolbruk. Vi meiner at vi må gi Giftinformasjonen i Noreg i oppdrag å kartleggja alvorlege paracetamolforgiftingar, for der har vi ikkje eit oppdatert kunnskapsgrunnlag. Undersøkingar om bruken av reseptfrie legemiddel hos ungdom viser ein bekymringsfull bruk. Vi meiner det er behov for eit haldningsskapande arbeid for å spreia kunnskap om rett legemiddelbruk. Vi ser for oss nasjonale informasjonskampanjar, f.eks. retta mot ungdomsskular og skulehelsetenesta. Vi er bekymra for at regjeringa no vil tillata tv-reklame for reseptfrie legemiddel. Vi fremjar altså forslag mot dette. Forslaga våre i dag får ikkje fleirtal. Det må vi akseptera, men eg aksepterer ikkje at representanten Wold nærmast latterleggjer heile problemstillinga. Den beste behandlinga vil i mange tilfelle vera medikamentfri behandling. Det gjeld reseptfrie legemiddel så vel som reseptpliktige legemiddel. Når vi antar at så mange som 1 pst. av Noregs befolkning, 30–40 000, har såkalla legemiddelutløyst hovudpine, altså kronisk hovudpine fordi ein bruker for mykje smertestillande, viser det omfanget av det problemet Senterpartiet tar opp. I debatten i dag har mange vore opptatt av feil bruk av legemiddel. Eg synest det er eit paradoks at den interessa fell kontant når vi snakkar om reseptfrie legemiddel – men det er like mykje legemiddel det. Vi veit frå undersøkingar blant ungdom at 15–16-åringar i Noreg bruker smertestillande tablettar dagleg eller kvar veke. Ein av tre unge oppgir at dei bruker paracetamol førebyggjande, 40 pst. av jentene at dei bruker paracet for å klara å gå på skule og arbeid, og ei av tre jenter har alltid paracetamol på seg. Tal frå Folkehelseinstituttet viser at berre dei fire siste åra har bruken auka med 15 pst. i Noreg. Frå 1990 til 2006 har bruken blant barn under tolv år auka med 60 pst. Dette er eit problem. Eg registrerer at Stortinget ikkje ønskjer å debattera det, men uansett fremjar vi dei forslaga som ligg i saka frå Senterpartiet si side.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-02-04:
Først takk til representanten Kjenseth, som tar opp dette med handtering av avfall. Eg er heilt einig i at det er eit veldig viktig punkt som det står om i legemiddelmeldinga, og som ein må følgja opp. Eg takkar òg for at vi er samla i sentrum når det gjeld medikament mot røykeslutt, det er òg bra. Men grunnen til at eg tok ordet, var at eg fekk litt dårleg samvit på grunn av meg sjølv i det førre innlegget mitt, der eg sa at Stortinget ikkje ville debattera dette som vi tar opp i vårt representantforslag. Der var eg litt urettferdig mot Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti og SV som trass alt støttar – i litt forskjellig grad – dei forslaga som vi har fremma. Så tusen takk for det.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-02-04:
Eg vart litt forundra da eg las statsråden sitt svar til komiteen i denne saka, for eg trudde at regjeringspartia og samarbeidspartia var einige om å innføra ei bemanningsnorm. Men i svaret står det at regjeringa i forbindelse med utarbeiding av tryggleiksstandarden har invitert inn brukar- og pårørandeorganisasjonar, yrkesorganisasjonane og KS til å delta i prosjektets styringsgruppe. Det står òg: «Dette arbeidet vil gi grunnlag for å vurdere behov og innretning av arbeidet med norm/veileder for bemanning og kvalitet.» Så spørsmålet mitt er: Er det sånn at regjeringa ikkje er sikker på om det skal innførast ei bemanningsnorm, at ein heller vurderer ein rettleiar, og at dette ikkje er avklart enno?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-02-04:
Debatten har utvikla seg, og eg vil minna om at det vi eigentleg debatterer, trass alt er tre ganske fornuftige forslag frå SV. Mange har debattert akkurat det same og faktisk foreslått det, nemleg bemanningsnorm – det at ein i kommunane kan ha ei slags klippekortløysing der dei eldre kan velja meir sjølve kva hjelpa dei får, skal brukast til – og ikkje minst ei tillitsreform i eldreomsorga. Det har vore mange innlegg om at denne regjeringa har gjeninnført kompetansekrava i kommunehelsetenestelova. Representanten Tove Karoline Knutsen har gjort fint greie for kva som var bakgrunnen for at den raud-grøne regjeringa gjorde det. Det var fordi vi var opptatt av kompetanse og ikkje profesjonar. Så er det eit paradoks at spesialisthelsetenestelova ikkje inneheld krav om at det skal vera lege, sjukepleiar eller helsefagarbeidar, men det er visst nok kvalitet på sjukehusa. Eg høyrer ingen som debatterer for at ein må få inn kompetansekrav i spesialisthelsetenestelova for å få eit godt tilbod på sjukehusa. Så ein kommentar til slutt om dette med private og offentlege. Eg har ikkje tatt ordet til det, for eg følte ikkje det var det dette forslaget handla om i det heile. Men det har vorte ein stor debatt om det. Eg bur i Bergen, og eg har opplevd ei eldreomsorg der det òg var eit privat tilbod. Den valfridomen gjeld ikkje alle. Den gjeld dei friskaste eldre. Dei skrøpelegaste og sjukaste har ikkje den valfridomen som høgresida synest er så ekstremt viktig. Da far min fekk eit tilbod frå kommunen om at han kunne få velja mellom det offentlege tilbodet og det private tilbodet, stod det med lita skrift nedst at om han hadde behov for hjelp om natta, måtte han ta til takke med det offentlege. Kven har bruk for hjelp om natta? Jo, det er dei sjukaste. Det er dei som faktisk treng hjelp. Så det å velja privat er det nokre som synest er greitt, men vi har eit ekstra ansvar for dei skrøpelege eldre, og da er den valfridomen uansett ikkje tilgjengeleg – og dei har ærleg talt heller ikkje behov for han.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-02-04:
Det stemmer. Jeg vil ta opp det forslaget som Venstre står alene om, og det vi står sammen med andre om. Vi vil også stemme for Senterpartiets varslede forslag her i dag.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-02-04:
Jeg vil til det lille pakningsvedlegget som følger med legemidler og har veldig liten skrift. Der står det mye faktabasert informasjon, og det er bra. Nå går Stortinget litt lenger og sier at på dette området kan vi åpne for å ta i bruk ny teknologi, apper og andre pedagogiske virkemidler for å bringe informasjonen om riktig legemiddelbruk bedre fram til pasienten og også f.eks. kombinere det med kost- og ernæringsråd. Mitt spørsmål er: Hvorfor vil ikke statsråden i meldingen gjøre som våre naboland i utgangspunktet ville: å åpne for å ta i bruk disse pedagogiske virkemidlene i litt større grad i Norge?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-02-04:
Aller først en presisering når det gjelder Senterpartiets forslag nr. 5: Det forslaget vil Venstre og Kristelig Folkeparti subsidiært støtte. Så til det som representanten Bård Hoksrud var innom, nemlig medisinering av eldre, særlig i sykehjem, men mer og mer også i hjemmet. Her har kommunene veldig forskjellig praksis når det gjelder å registrere legemidler digitalt, de har veldig forskjellige systemer, og det vil ta en god del år før vi får en plattform som er noenlunde felles, slik at ulike deler av helsevesenet kan kommunisere. Og det er her et mindretall ønsker at vi skal etablere en felles digital legemiddelliste i en overgangsfase. Apotekforeningen er en foregangsaktør når det gjelder IKT i helsesektoren, og har stor grad av gjennomføringsevne. En slik felles digital legemiddelliste kan brukes nasjonalt på tvers av ulike sektorer, og det vil gi økt trygghet. Så til forslaget fra Senterpartiet om å forby tv-reklame for ikke-reseptpliktige legemidler. For Venstre er dette en prinsippsak. Vi ønsker også tv-reklame for politikk. Det er det ene. Vi ser ingen prinsipiell forskjell på det og legemidler, og som statsråden sa, er det slik at legemidler reklameres det for i stor skala overfor norske tv-seere i dag. Jeg så det senest en kveld på National Geographic, den blir sendt fra utlandet, og i større og større grad også på nettbaserte plattformer. Så det å skulle forskjellsbehandle norsksendt tv-reklame ser vi på som urimelig. Så kan vi godt diskutere hvordan vi skal få ned bruken av ikke-reseptpliktige legemidler, men det blir en annen debatt. Så vil jeg så vidt ta opp dette med medisiner som avfall, som ingen andre har tatt opp her. Meldingen har en omtale av en kampanje som nylig har vært gjennomført, returordningen «Rydd skapet» som bl.a. Apotekforeningen, Legemiddelverket og Norsk Vann har vært involvert i. Det er viktig for den enkelte forbruker, men også for sykehussektoren, som er en stor aktør her. Grønne sykehus har gjort noe på dette området, men vi må også se på reguleringen og lovgivningen her, slik at de i større grad kan pålegges en forsvarlig forvaltning av medisiner, slik at de ikke kommer på avveier.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-02-04:
Jeg har forholdt meg litt tilbakelent i denne debatten inntil nå, men jeg må få lov til, etter representanten Karin Andersens siste innlegg, å ta ordet. For i min kommune, Gjøvik, har SV nå sittet i posisjon i fire eller fem perioder. Der er det nå et forslag om å avvikle 100 sykehjemsplasser, fra 176 ned til 86, tror jeg – omtrentlig 100 plasser. Det betyr at det der er en masse eldre som ikke får noen som helst valgfrihet knyttet til sykehjemsplass. Det blir ikke plass til alle de som har behov, så greit er det. Når man snakker om kvalitet, som representanten Tove Karoline Knutsen var innom: Når man blir omplassert fra sykehjemsplass til omsorgsbolig eller omsorgsplass, mister man rettighet til lege. Det er et av kvalitetskravene som ligger i sykehjemsplass, så den kapasiteten vi snakker om her, innebærer også kvalitet. Jeg synes at det med valgfrihet blir en merkelig diskusjon når man ikke har noe valg, og når tillit ikke gjøres mulig for den eldre i en situasjon der det er så knapphet på ressurser på grunn av egne prioriteringer i egen kommune, der man over lang tid har prioritert å ha en svært effektiv hjemmebasert omsorg, men ikke fyller på med fastleger som er i stand til å følge opp de eldre hjemmeboende. De eldre hjemmeboende i Gjøvik kommune har ikke så mange valgmuligheter i sin egen hverdag. Det er å ta imot besøk av hjemmetjenesten, når de kan komme. Dette handler om mer enn tillit. I bydeler i Oslo har de valgfrihet mellom private og kommunale leverandører, og det har ført til at det er stort sett 70–30 i valg mellom de offentlige og private. I forkant av det ligger det en bevissthet fra den offentlige finansiøren, som er Oslo kommune, om hvilke tjenester som skal tilbys. Da kan man snakke om å tilby reelle valgmuligheter. Her er det mye som må gjøres, før en kan snakke om både tillit, kvalitet og valgfrihet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Når vi vet hvor alvorlig antibiotikaresistens vil være, når vi vet at det er mye bivirkninger av medikamenter ellers, er det veldig rart at regjeringa har tatt ut rett legemiddelbruk av hovedmålsettingene for legemiddelpolitikken. Det trenger vi en god forklaring på, og også en forklaring på hvorfor det ikke gjøres mer. Det ene er å veilede leger og helsepersonell som allerede er i arbeid – selvfølgelig er det viktig. Men hva gjøres nå med utdanningen innenfor de ulike helsefagene, som gjør at man i utdanningen legger mer vekt på den nye kunnskapen om bivirkninger og antibiotikaresistens? Og har statsråden planer om å lage egne forskningssatsinger på disse områdene?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Jeg vil støtte det representanten Bollestad nettopp var her oppe og snakket om. Det er grunnen til at SV nå arbeider med et eget forslag som skal ta opp bivirkningsproblematikken i en litt bredere kontekst, der det handler om både utdanningen av helsepersonell, forskningen på området og hvordan det jobbes med det faktisk og praktisk i alle ledd av helsetjenesten. Da er vi også nødt til, selvfølgelig, å diskutere bivirkninger og skader knyttet til reseptfrie medikamenter. For det er ikke noen tvil om, for å si det sånn, at det er ikke sukkertøy man putter i seg, det er ting man faktisk kan bli syk av. Men det er også ting som er til svært god hjelp når man bruker det på riktig måte. Jeg har noen ganger spissformulert meg og sagt at jeg tror det kanskje er like mange mennesker i Norge som blir syke av for mye som av for lite medisin. Det mener jeg er et undervurdert, stort samfunnsproblem. Det ødelegger livet for noen mennesker uten at de skjønner hva som skjer, og uten at det ser ut som om legen skjønner hva som skjer. Det andre er at det også er store samfunnsmessige kostnader knyttet til de bivirkningene som setter folk helt ut av spill. Det er ikke bare kroppen, men også hodet, som av og til stopper helt, og som gjør at man faktisk ikke fungerer. Det skjer når man inntar noe man trodde man skulle bli bra av, og det er et stort paradoks. I Sverige og Danmark er det store forskningsmiljø knyttet til dette. Når vi diskuterer dette i Norge, havner vi alltid i en diskusjon om ruspolitikken, men dette handler ikke om rus, det handler om bivirkninger av helt vanlig medikamentbruk og heller ikke nødvendigvis overforbruk. Kropper er forskjellige, de reagerer forskjellig, og noen får alvorlige bivirkninger selv av terapeutiske doser av det som blir ansett som helt vanlige medikamenter. Jeg vil bare varsle at SV vil komme tilbake til dette, slik at vi kan få diskutert det og få sett om det er systematiske mangler i vårt arbeid med bivirkninger som det er mulig å rette opp. Det gjelder også på forskningssiden, der det er behov for å kunne mer om dette, slik at folk blir friske, ikke syke, av medisiner.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Mens SV er opptatt av at eldre skal få bedre og mer hjelp og selv bestemme mer om hva de skal ha hjelp til, hører jeg at statsråden mener det er viktigst hva slags firmanavn det står på frakken til den som gir hjelpen, og at det liksom skal være en stor frihet for de eldre. Det er det ikke. Det som vi er enige om, alle sammen, er at man må ha god kompetanse i omsorgen. Men poenget må jo være at man kan få brukt den kompetansen man har, og at det ikke er så få ansatte på jobben at man må øve vold på den kompetansen ved ikke å kunne yte den kvalitetsmessig gode tjenesten, ikke ha tid til f.eks. å ha en god relasjon og trøste mennesker som er syke og redde. Det er en veldig viktig del av oppgavene i eldreomsorgen. Hvordan vil statsråden sikre at det er nok ansatte til å ta i bruk den kompetansen på de kvalitetsparametrene som jeg skjønner regjeringen vil legge fram?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Man skal være ganske syk i Norge før man får sykehjemsplass nå. Sånn har det vært ganske lenge, og jeg tenker at hvis jeg er så syk, vil jeg slippe å være kunde. Da vil jeg at helseministeren, Stortinget og kommunen skal ha sørget for at det er en god sykehjemsplass til meg der. Men når jeg kommer dit eller får hjelp hjemme, vil jeg ha mulighet til sjøl å bestemme over innholdet i den hjelpen jeg får. Det å ha en god eldreomsorg handler ikke om kunne velge seg bort fra noe som man ikke synes er dårlig. Den eldreomsorgen som ikke er god nok for meg, er ikke god nok for noen – ikke for helseministeren eller representanten Hoksrud heller, håper jeg. Det kan jo ikke være sånn at man skal velge seg bort og måtte opptre som kunde når man er som sykest. Da er det vår plikt å sørge for at den kompetansen er der, at det er nok folk, og at man får hjelp – det er det vi er opptatt av. Vi er opptatt av den friheten for eldre, at de skal ha det. Og vi er opptatt av de ansattes frihet til å kunne bruke sin kompetanse slik de har lært, og slik det står i alle dokumenter, stortingsmeldinger og jeg vet ikke hva. Det er da ingen som vil ha en dårlig eldreomsorg, men det må være nok folk der til at det skal være en eldreomsorg, og de må få lov til å gjøre jobben sin. Jeg har dette ganske nært innpå meg for tida. Jeg har en eldre mor som trenger hjelp. Det er ikke sånn at hun lengter etter å få velge seg et annet sykehjem. Nei, hun vil gjerne ha plass på det sykehjemmet som er i nærheten, når hun har behov for det. Det er det som er poenget, og at det da er nok folk der til at hun får omsorg og pleie med det kvalitetsnivået som hun selvfølgelig skal ha. Det handler om at det er noen der til å gjøre den jobben. Jeg blir veldig forundret over helseministeren som liksom avviser dette helt, og sier at det bare er kompetanse og ledelse det gjelder. Det er ingen som uenig i at det er nødvendig med kompetanse og ledelse, men det er ikke nok. Det er ikke nok når folk ikke har tid til de gamle. I forrige debatt f.eks. diskuterte vi litt om sykehjem, demente, medisinering osv. Når demente ligger og roper og roper og roper, og ingen har tid til å snakke med dem og skjønne at de egentlig er syke og har det vondt, og de i stedet blir puttet i medisiner, da er det noe gærent. Det handler vel ikke om at de som jobber der, ikke skjønner at denne jobben burde vært gjort, og ikke vil ha tid til dem, men de forteller oss at de er for få på jobb. Da trengs det en bemanningsnorm, slik at også staten er med på å betale den regninga. Det gjør den ikke nå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Jeg tror egentlig Kristelig Folkeparti og SV er veldig enige i denne saken. Det er helt riktig at Kristelig Folkeparti også har jobbet med en tillitsreform, men det har også SV gjort i flere år. Det er åpenbart at det er riktig, og det er veldig merkelig at det ikke skal være mulig å få flertall for noe som er så selvsagt som det. Det er også veldig rart at det ikke er flertall her i dag for å gi eldre litt mer frihet til sjøl å kunne bestemme litt over hva det er de skal få hjelp til. Det er også veldig rart, når alle vet at det er nødvendig for å gjennomføre de kvalitetsløftene alle sier man skal ha, og for den kompetansen man sier man skal ha, at det faktisk er nok folk på jobb til å kunne gjøre jobben etter de standardene, til beste for de eldre – for det er det dette handler om. Og det er dumt å kaste bort penger bevilget til eldreomsorgen til fortjeneste i bedrifter, som også helt systematisk har dårligere pensjonsvilkår, som gjør at det vil bli vanskelig å rekruttere alle de gode folkene vi trenger i framtida.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-04:
Vi ber om at det forslaget også oversendes arbeids- og sosialkomiteen til uttalelse før innstilling avgis.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Norge deltar i og har tatt initiativ på en rekke områder knyttet til arbeidet mot antibiotikaresistens internasjonalt. Jeg er helt enig i at her må vi handle både nasjonalt og globalt. Jeg har ofte brukt bilder fra klimautfordringene. Jeg mener at antibiotikaresistens er helsetjenestens klimautfordring, som konsekvens hvis vi ikke gjør noe, fordi mye av det vi kjenner fra den moderne medisinen, ikke vil være virksomt, men òg fordi det krever tverrsektoriell innsats, internasjonal innsats og lokal innsats. Vi må handle både lokalt og globalt. Dette jobber vi med gjennom det nordiske samarbeidet, men ikke minst gjennom EU-ministersamarbeid. Dette er òg en del av det USA-initierte arbeidet Global Health Security Agenda, som vi òg deltar aktivt i. Jeg skal delta på et toppmøte om dette i Amsterdam neste uke, så dette er en av de sakene jeg prioriterer aller høyest når det gjelder det internasjonale arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Jeg er overbevist om at vi er nødt til å bli bedre på dette området. Som jeg sa i spørretimen i går, skal det å bruke psykofarmaka ikke være den første løsningen i møtet med barn og unge med psykiske helseutfordringer. Vi ser en urovekkende utvikling der en fra 2005 til 2014 har hatt en sterk økning i antall personer i aldersgruppen 15–19 år som bruker antidepressiva, ifølge tall fra Reseptregisteret. Legemiddelverket og de europeiske legemiddelmyndighetene advarte i 2003 mot bruken av antidepressiva hos unge. Vi så i etterkant av det en reduksjon i bruken av antidepressiva blant barn og unge på 17 pst. fra 2004 til 2005. Helsedirektoratet vil nå samarbeide med Folkehelseinstituttet for å vurdere ny informasjon om brukere og å forskrive legemiddel mot depresjon. Helsedirektoratet ønsker òg å bestille et oppdrag for kunnskapsgrunnlag om bedre behandling på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Det er jo et spørsmål om prioritering. Det å gi denne typen legemidler på blåreseptordningen innebærer jo at vi bruker ressurser til å gi legemiddelbehandling til en gruppe som i dag bruker ganske store beløp på å kjøpe tobakk – der en kan spare store beløp ved å ta i bruk denne behandlingen. Det er det som er bakgrunnen for den prioriteringen som ligger bak dette. Derfor har vi nå valgt å prioritere å endre forskriften når det gjelder områder som er i en helt annen situasjon som vi mener er vanskelig å forsvare, og som jeg også er glad for at Stortinget slutter seg til. Det gjelder rusavhengighet, og det gjelder dette med erektil dysfunksjon, som er viktige områder. Og jeg tror at de fleste ser at rusavhengige ofte vil være i en helt annen situasjon enn røykere når det gjelder muligheten til selv å betale for denne typen hjelp.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Jeg har ingenting imot å ta i bruk nye virkemidler for å få fram riktig informasjon om legemidler. Det som er viktig, er at den informasjonen baserer seg på informasjon som er gitt av myndighetene, og ikke framstår som reklame for bruken av legemidlene. Å ta i bruk nye pedagogiske virkemidler er lurt, og det kommer vi også til å følge opp. Det jobbes også nå med å gi bedre og mer forståelig informasjon til dem som bruker legemidlene, men det er også viktig at den informasjonen gis på ulike måter, og at informasjonen også blir formidlet av legen, bl.a. i forbindelse med forskrivning, fordi det er klart at for mange av oss vil et pakningsvedlegg slik det er utformet i dag, framstå som ganske forvirrende og noen ganger også ganske skremmende. Når en leser bivirkningslisten, kan en nesten bli redd for å bruke legemiddelet istedenfor å bli oppmuntret til å bruke det. Det tror jeg mange har erfart.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Å sikre god kvalitet ved behandling med legemidler er riktig legemiddelbruk. Det er en veldig klar målsetting med hele meldingen. Det er grunn til å si at mange av de virkemidlene som ligger i meldingen, og som er igangsatt, virkelig viser at er det noe denne regjeringen gjør, er det å ta denne problemstillingen på alvor. Vi har jo vært i en situasjon der vi har vært enige, f.eks. når det gjelder dette med legemiddelgjennomgang – som har vært oppe gang på gang, alle har vært enige om at dette er veldig viktig, alle har vært enige om de gode resultatene dette gir for den enkelte, ja, mange har også vært enige om at kommunene faktisk sparer penger på dette, som vi ser – men samtidig er det ikke blitt gjennomført. Derfor har vi i denne legemiddelmeldingen bl.a. lagt til grunn at mye av det som nå har blitt diskutert opp og ned i mange år, faktisk blir gjennomført og gjennomføres nasjonalt, og ikke minst også i den handlingsplanen mot antibiotikaresistens som nå er laget.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Representanten skal få et veldig tydelig svar. Det som er sendt på høring, kommer i hovedsak til å bli gjennomført sånn som det er sendt på høring, og nettopp fordi en av de gruppene som representanten ikke tok opp, er de som reelt sett representerer brukerne i denne sammenhengen. De er veldig tydelige på støtten til forslaget. Pasient- og brukerombudene er ansatt i det offentlige, men de organisasjonene som representerer brukerne, er veldig tydelige på støtten. En av de tingene som de trekker fram, er nettopp at de ønsker å få avviklet det svarteperspillet som har vært på dette området under Arbeiderpartiets ledelse, nemlig at mine forgjengere har stått og sagt at pasientene har rett på heldøgns pleie og omsorg, at ventelister er forbudt, samtidig som alle har visst at det finnes uoffisielle ventelister i veldig mange kommuner. Men pasientens rettssikkerhet har ikke vært godt nok ivaretatt i det eksisterende systemet.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Jeg skal selvfølgelig se på høringsinnspillene og se om det er mulig å gjøre et godt forslag enda bedre, men det er helt uaktuelt å legge vekk det som regjeringen og samarbeidspartiene er enige om, nemlig å innføre lovfestet rett til heldøgns pleie og omsorg, som vil innebære at brukere som har behov for heldøgns pleie og omsorg, vil få vedtak om det. Da vet de at kommunen har sett deres behov, og har muligheten til å klage hvis kommunen ikke har sett deres behov. Jeg vil også vekk fra den situasjonen som representanten her beskriver, nemlig at det er opp til den enkelte kommune å vurdere om det er hensiktsmessig å føre den type oversikter. Nei, vi vil at kommunene skal føre den type oversikter, nettopp fordi det også vil klargjøre den underdekningen av heldøgns pleie- og omsorgsplasser som er i dag, og gi lokalpolitikerne større mulighet til å planlegge raskere og bedre utbygging av heldøgns pleie og omsorg – og ikke gjøre sånn som det nye byrådet gjør i Oslo: legge ned heldøgnsplasser.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Dette er nøyaktig det samme prinsippet som pasientrettighetsloven bygger på, også når det gjelder spesialisthelsetjenesten. Jeg vil minne representanten om at da vi innførte pasientrettigheter i Norge, var det store skrittet nettopp at pasientene faktisk fikk komme på en venteliste, sånn at man fikk synliggjort det behovet som var, men også at pasientene faktisk fikk en rettighet knyttet til at de skulle få en behandling. Det er akkurat det samme prinsippet som dette bygger på. Ja, både pasientene og brukerne skal få beskjed om at de har fått innvilget, eller at det er blitt sett på behovet for, heldøgns pleie og omsorg. Så vil folk ha forståelse for at de vil få det behovet dekket når det er en ledig plass. I mellomtiden skal de selvfølgelig være sikret å få forsvarlige helsetjenester, men ikke oppleve det som de får i dag, gjerne vedtak om forsterkede hjemmebaserte tjenester, selv om alle forstår at det de egentlig har behov for, er en heldøgns pleie- og omsorgsplass.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Som jeg har svart representanten Lysbakken ganske mange ganger, vil vi gjennom trygghetsstandarden også stille krav til bemanning. Men det er veldig viktig at dette gjøres på en klok måte, så en ikke kommer i en situasjon der en f.eks. bare teller antall hender og tror at det er den viktigste kvalitetsindikatoren på tjenestene. Det er nødt til å bli sett i sammenheng med kompetanse, med ledelse og med gode styringssystemer, for å sikre at vi bidrar til at det som er målet, nemlig bedre kvalitet på tjenestene, blir resultatet. Hvis ikke kan en veldig fort ende opp med at en bare teller seg fram til antall ansatte og tror at det er det som forteller oss om det er god kvalitet på tjenestene eller ei. Så vi skal gjøre det som står i regjeringserklæringen, men vi skal gjøre det på en god måte, som fører til resultatet, nemlig bedre kvalitet på tjenestene.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
Det vi gjør, er kontinuerlig å styrke kommunenes mulighet til å ansette flere. Vi bidrar også til at kommunene får den rette kompetansen i tjenestene. Derfor er det nå bevilget så mye penger – som jeg også sa i mitt innlegg – over 1 mrd. kr i 2016, nettopp til ulike kompetansetiltak. Her går det et skille mellom det som var forrige regjerings tilnærming i disse spørsmålene, og det som er denne regjeringens tilnærming. Mens en konsekvent under forrige regjering bare snakket om flere varme hender, snakker denne regjeringen om flere kloke hoder. Det vi ser av erfaringene fra de ulike kommunene, bl.a. fra Høyre-styrte Kristiansand kommune, er at kommuner som har en systematisk satsing på kompetanse, ledelse og god organisering av tjenestene, nettopp er de som oppnår det som er målsettingen – kvalitet på tjenestene. SV går seg vill ved bare å telle uten å se på kvaliteten.
Bent Høie (Høyre), 2016-02-04:
For det første er det viktig i denne debatten, som også representanten Tone Trøen trakk fram, at det er veldig mye bra i den norske eldreomsorgen. Mange får god hjelp både i det som er drevet av kommunen, og det som er drevet av private – både kommersielle og ideelle. Det må vi aldri glemme. Men vi står overfor ganske store utfordringer. Det er et veldig stort press på de kommunale helse- og omsorgstjenestene, ikke minst etter Samhandlingsreformen. Det kommer til å bli veldig mange eldre i årene framover. Det blir dobbelt så mange 70-åringer i 2030 som det er i dag. Det betyr at vi er nødt til å ha en strategi for å møte dette. Jeg er helt sikker på at uavhengig av hvem som styrer, vil vi kunne finne ting som er bra, og ting som er dårlige, men det er likevel sånn at det er en forskjell på politikken og en forskjell på prioriteringene. Vi mener det er viktig å løfte fram kompetanse som helt avgjørende. Derfor innfører vi kompetansekrav i loven. Den kompetanseplanen som gjaldt under forrige regjering, handler om å få ufaglærte faglærte. Det er bra. Den nye handler ikke bare om det, den handler også om å satse på videre- og etterutdanning og den spisse kompetansen. Vi mener at det er viktig å styrke rettssikkerheten overfor pasientene innenfor pleie- og omsorgstjenesten. Derfor innfører vi rett til heldøgns pleie og omsorg og styrker pasientrettighetene. Vi mener det er viktig å vite mer om kvaliteten i tjenestene. Derfor innfører vi et kommunalt helse- og omsorgsregister som gir oss mer kunnskap om kvaliteten. Så har det vært en diskusjon om offentlig eller privat. Jeg mener det er en veldig liten diskusjon, egentlig, for den største delen av pleie- og omsorgstjenestene i Norge kommer til å bli utført av kommunene. Det er likevel en dimensjon rundt det å slippe til et mangfold. Representanten Karin Andersen, som visstnok er gått, har vært veldig opptatt av tilliten til de ansatte, at vi må lytte til de ansatte. Det er vel verdt å lytte til hva de tillitsvalgte i Bergen sier når byrådet i Bergen nå avvikler – raskt og brutalt – avtalen med private aktører. Hva sier Bjørg Hopland, som er tillitsvalgt for hjelpepleierne i Fagforbundet? Hun sier: «Vi vet at vi kan oppnå en bedre pensjonsordning i kommunen, men vi som har jobbet her en stund verdsetter også andre verdier. Byrådet burde se på hva Aleris har fått til før de gjør slike endringer.» Tillitsvalgt for sykepleierne, Siv Eriksen, sier: «Ingen har snakket med oss, så kanskje de ikke har satt seg inn i hvordan ting drives her og hvordan vi har det.» Har en tillit til de ansatte, bør en også ha tillit til de ansatte som har valgt å jobbe i det private på dette området.