Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-12-12:
La meg først få takke både saksordføreren og komiteen for et godt og konstruktivt arbeid og samarbeid. Jeg har lyst å knytte et par kommentarer til representanten Klinges innlegg, for den teorien, hadde jeg nær sagt, som hun hadde nå mot slutten, viser seg jo i praksis å ha skjedd flere ganger – i hvert fall i ett konkret tilfelle – hvor det er personer som dømmes i den samme saken, og hvor vedkommende som blir ansett for å ha den største gjentagelsesfaren og for å være den største trusselen mot samfunnet, kommer ut av fengselet lang tid før vedkommende som ble dømt i den samme saken, for det samme forholdet, men som ble dømt til ordinær fengselsstraff. Det er klart at det er urimelig, og det har heller ikke vært siktemålet med denne ordningen. Forvaring bygger på forutsetningen om løpende vurdering av gjentagelsesfaren. Jevnlig domstolsprøving er i samsvar med de folkerettslige forpliktelsene som Norge har sluttet seg til. Det vises særlig til EMK artikkel 5.4, hvor Den europeiske menneskerettighetsdomstolen har innfortolket et krav om jevnlig rettslig prøving der en person er dømt til tidsubestemt reaksjon. Prøveløslatelse fra forvaring er ledd i en gradvis tilbakeføring til samfunnet og tar sikte på å lette overgangen fra fengsel til full frihet. Samtidig vil kriminalomsorgen kunne følge opp den domfelte og føre tilsyn med at fastsatte vilkår overholdes. Vanlige vilkår er bestemmelse om bolig, oppholdssted, behandling, sysselsetting, forbud mot bruk av rusmidler og oppfølging av kriminalomsorgen. Det sistnevnte vilkåret innebærer at friomsorgen gis mulighet til å holde oversikt over den prøveløslattes livssituasjon og utvikling og til å bistå den prøveløslatte når det gjelder kontakt med andre etater, f.eks. Nav, skole og helsemyndigheter, for å sikre en best mulig tilnærming til samfunnet. Sånn sett er prøveløslatelse også for forvaringsdømte et virkemiddel i tilbakeføringsarbeidet. Det har hittil vært bred politisk enighet om nødvendigheten av og muligheten til prøveløslatelse også for forvaringsdømte. Jeg mener imidlertid at det er sterkt urimelig at personer som er idømt de alvorligste forvaringsdommene, kan løslates tidligere enn domfelte med ordinær fengselsstraff av tilsvarende lengde, og dette blir nå endret. Jeg har også registrert at representanten Ropstad kommer tilbake med noen vurderinger knyttet til forslaget om permisjoner, så det kan være at jeg vil ta ordet på nytt når det gjelder det. Men jeg tror det er viktig å ha med seg at når man snakker om ettervern og permisjoner, henger det litt sammen, for ved soningens slutt vil kriminalomsorgens og friomsorgens mulighet til å påvirke vedkommendes adferd også ta slutt. Derfor er det viktig å se de to tingene i sammenheng. Muligheten for prøveløslatelse gir også mulighet til strengere oppfølging i en gradvis tilbakeføring til samfunnet, og det må også ses i sammenheng med hvilke muligheter kommunene har for å bidra til et varig og riktig ettervern. Så jeg er enig med forslagsstillerne fra Kristelig Folkeparti knyttet til representantforslaget i at en viktig forutsetning for at en skal ha en kriminalitetsfri tilværelse etter prøveløslatelse og straffegjennomføring er ettervernet. Det er helt avgjørende. I regjeringsplattformen er det også slått fast at domfelte skal sikres en reell mulighet til å leve et liv uten kriminalitet. God tilbakeføring i samfunnet krever nært samarbeid mellom flere aktører, engasjerte frivillige og offentlige etater. Departementet vil derfor gå gjennom regelverket på dette området og sikre at vi har de nødvendige verktøyene på plass. Til slutt tenkte jeg at jeg skulle si litt om omfanget av denne problemstillingen. Det er per september 2014 avsagt 220 rettskraftige dommer på forvaring. Totalt er 119 personer løslatt. Det er 76 som er løslatt av retten – 63 av dem på prøve og 13 endelig. I 40 av de tilfellene har retten løslatt mot kriminalomsorgens eller påtalemyndighetens anbefaling. Det understreker også viktigheten av at vi har både et ryddig regelverk og et regelverk som er harmonisert med ordinær straff, slik at en ikke kommer i en situasjon hvor det å bli dømt til forvaring i realiteten blir en mildere straffereaksjon enn ordinær fengselsstraff.