André N. Skjelstad (Venstre), 2015-12-08:
I proposisjonen legger Kommunal- og moderniseringsdepartementet, i samarbeid med Arbeids- og sosialdepartementet, fram forslag til endringer i lov av 4. mars 1983 nr. 3 om statens tjenestemenn m.m. og lov av 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse. Forslaget innebærer en utfasing av statens ventelønnsordning, som er hjemlet i tjenestemannsloven, og vartpengeordningen, som er hjemlet i lov om Statens pensjonskasse. Dette fører til at arbeidstakere i framtiden ikke vil ha rett til disse ytelsene, men i stedet vil bli vist til den alminnelige dagpengeordningen. Samtidig foreslås det i proposisjonen en overgangsordning, slik at de som får ventelønn og vartpenger når lovene blir endret, ikke blir rammet av opphevingen. Proposisjonen fremmer også forslag om endringer i enkelte andre lover og oppheving av enkelte forskrifter, som følge av utfasingen av ventelønnsordningen og vartpengeordningen. Regler om ventelønn er en gammel ordning, som fantes allerede i den første tjenestemannsloven av 1918. Ordningen var ment å være en økonomisk inntektssikring for tjenestemenn som ble oppsagt på grunn av at arbeidet hadde blitt borte. Vedkommende må ha vært fast tilsatt i mer enn to år, eller midlertidig ansatt i mer enn fire år, for å kunne få ventelønn. Vartpenger er hjemlet i lov om Statens pensjonskasse § 23 fjerde ledd. Det er bare medlemmer som ikke er omfattet av tjenestemannsloven, som kan få vartpenger, og de blir innvilget for høyst tre år om gangen. Medlemmer av Statens pensjonskasse som er omfattet av tjenestemannsloven, er omfattet av regelverket om ventelønn. En vesentlig forskjell på ventelønn og vartpenger er at tjenestemenn som blir oppsagt med rett til ventelønn, på nærmere vilkår fremdeles har fortrinnsrett til statlige stillinger. Flere virksomheter med medlemskap i Statens pensjonskasse har søkt og fått fritak for vartpengeordningen. Komiteen peker på at ordningene ble etablert på et tidspunkt der velferdslovgivningen var mindre utviklet og arbeidslivet mindre organisert enn det vi har i dag. Dagpengeordningen skal etter folketrygdloven kapittel 4 gi delvis kompensasjon i en avgrenset periode for bortfall av arbeidsinntekt ved arbeidsløshet. Samtidig er ordningen utformet slik at den skal motivere til aktiv jobbsøking, og støtter opp under den aktive arbeidsmarkedspolitikken ved bl.a. å kreve at den arbeidsledige er reell arbeidssøker og disponibel for arbeidsmarkedet. For at dagpengeordningen skal motivere til aktiv jobbsøking, legger man til grunn at stønadsnivået må være lavere enn den bortfalte inntekten, at stønadstiden er avgrenset, og at stønaden blir stoppet dersom den ledige vegrer seg mot å ta tilbud om arbeid eller arbeidsmarkedstiltak e.l. Flertallet i komiteen, bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, viser til at utfordringen med ventelønn og vartpenger har vært at eldre arbeidstakere har måttet vike i større grad enn om ventelønnsordningen ikke hadde vært tilgjengelig for de aktuelle statlige virksomhetene. Det har ofte ikke vært mulig å tilbakeføre personer til arbeid i så stor grad som ønskelig. Særlig gjelder dette eldre arbeidstakere. Derfor mener flertallet at forslaget om å oppheve de to ordningene vil styrke arbeidslinjen og motvirke utstøting fra arbeidslivet. Det vil også forenkle forvaltningen av stønadene til disse personene. Flertallet viser til at forslaget også vil erstatte de to ordningene med den ordinære dagpengeordningen som gjelder alle andre arbeidstakere. Flertallet viser også til at det i forslaget blir vist til at en utfasing av ventelønns- og vartpengeordningene vil redusere forskjellen mellom statlig sektor og andre sektorer i arbeidslivet. Vi mener også samfunnet vil tjene på at kompetanseflyten mellom de forskjellige sektorene øker og blir smidigere, som følge av at det blir flere personer som skifter arbeid på tvers av sektorene. Komiteen står samlet om å mene at den som har rett til ventelønn eller vartpenger når loven trer i kraft, fortsatt vil ha retten til ventelønn eller vartpenger etter de reglene som gjelder ved endringen i lov av 4. mars 1983 om statens tjenestemenn m.m. § 13 og endringen i lov av 28. juli 1949 nr. 26 om Statens pensjonskasse § 23. Flertallet, bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, legger vesentlig vekt på at utfasingen av ordningene ikke skal føre til negative konsekvenser for dem som i dag har rett til disse ytelsene. Flertallet peker også på at en utfasing av ventelønnsordningen på kort sikt vil ha relativt liten økonomisk virkning. På litt lengre sikt kommer utgiftene til ventelønn og refusjonen av disse utgiftene for statlige virksomheter til å falle bort. Videre viser flertallet til forslag som peker på at utgiftene til dagpenger kommer til å øke noe, men at dagpenger utgjør et noe lavere beløp og varer kortere. Flertallet peker også på at utfasingen av vartpengeordningen kommer til å ha liten økonomisk virkning.