trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Det var Arbeiderpartiet som i sin tid satte ned Villaksutvalget, og tidligere arbeiderpartiregjeringer har hatt denne saken til grundige vurderinger. Stoltenberg-regjeringa presenterte et høringsutkast, som dessverre ble noe svekket i det som regjeringa Bondevik la fram. Vi har i arbeidet med denne saken tatt utgangspunkt i Stoltenberg-regjeringas høringsutkast. Vi har forhandlet med Regjeringa, og vi er i dag glade for at det har blitt et sterkere vern av villaksen i denne innstillinga enn det Bondevik-regjeringa og statsråd Børge Brende la opp til. Vi synes det er positivt for villaksen, både fordi vi har fått forbudssoner flere steder, og fordi vi har fått klare forsikringer om tiltak når det gjelder f.eks. standardkrav til oppdrettsanlegg, og når det gjelder bl.a. rømming. Vi mener samlet sett at villaksen kommer bedre ut i dag enn det kunne ligget an til. Vi er glade for at Regjeringa er med på det. Vi vil også understreke at det her ligger føringer om at en runde nr. 2 skal kunne være raskt klar. Det er også et arbeid som vi ser fram til.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Det var jo slik, som Senterpartiet sikkert har fått med seg, at næringa var veldig kritisk til de midlertidige sikringssonene. Sånn sett kan vi si at vi har fjernet dem, men vi har også fått til forbudssoner, som vi mener var viktig å oppnå i denne saken. I tillegg til det er det jo slik at hvis formålet med å videreføre de midlertidige sikringssonene i to år er å unngå at det blir etablert oppdrettsanlegg der, har vi oppnådd det med denne innstillinga, fordi vi har et vedtak som skal fattes i dag, der det heter at det ikke skal tildeles konsesjoner i de områdene før man har runde nr. 2 på plass. Jeg synes derfor at vi har funnet fram til en god løsning når det gjelder akkurat det spørsmålet.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Som det har gått fram av debatten, er det i denne saken et kompromiss mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Det er ingen hemmelighet at vi kunne ønsket å gå lenger, men vi har iallfall fått til et kompromiss som styrker bevaringa av villlaksen. Arbeiderpartiet har vært opptatt av at i 13 av de nasjonale laksefjordene skal det ikke være lakseoppdrett. Vi har også vært opptatt av at det er behov for sterkere tiltak. Vi peker i innstillinga på at lakselus, rømt oppdrettslaks og lakseparasitten Gyrodactylus salaris er viktige trusler mot villaksen, og at Regjeringa vil prioritere tiltak rettet mot disse truslene. Det skal utarbeides en forpliktende handlingsplan for gjennomføring av tiltak de neste tre årene. Vi viser til forslaget fra budsjettinnstillinga om at Regjeringa skal komme tilbake senest i forbindelse med neste budsjett med en vurdering av Direktoratet for naturforvaltnings handlingsplan mot gyro. Vi forventer at Regjeringa etter behandlinga av denne saken i dag gjør sine vurderinger til handling. Det ligger også inne forsterket politikk når det gjelder lakselus, herunder en mer aktiv politikk mot rømming, bl.a. V, om å innføre krav til propellbeskyttelse for båter brukt i oppdrettsnæringa. Og det er akkurat tiltakene mot rømming jeg vil be miljøvernministeren utdype. Flertallet sier i innstillinga: «rømt oppdrettslaks utgjør en betydelig trussel mot de ville laksestammene». Man tar også til orde for en null-visjon når det gjelder rømming. En nullvisjon er en ambisiøs målsetting, med tanke på at det i 2002 rømte om lag 630 000 fisk. Derfor vil jeg utfordre miljøvernministeren på at denne nullvisjonen må følges opp med handling, og jeg vil spørre: Hva vil miljøvernministeren nå gjøre for å nå denne visjonen?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-25:
Svært mange sentrale høringsinstanser, f.eks. Bondelaget, DN, Jeger- og Fiskerforbundet osv., gikk sterkt imot å oppheve de midlertidige sikringssonene. Regjeringa foreslo også å beholde dem fram til vernerunde nr. 2. Villaksutvalget mente vel egentlig noe annet, men det er nå så. Noen av de midlertidige sikringssonene kan det være aktuelt å gjøre om til nasjonale laksefjorder i løpet av to år. En slik forlengelse av disse sikringssonene hadde jo ikke gjort så mye når de allerede har vært der i 13 år. De har tross alt eksistert siden 1989. Jeg oppfatter det slik at Arbeiderpartiet ønsker å framstå som opptatt av villaksen. Mitt spørsmål blir derfor: Hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet beholde de midlertidige sikringssonene til den andre vernerunden er avslutta? Vil det ikke virke vinglete og uforutsigbart å oppheve sikringssonene nå, for så å komme tilbake i løpet av kort tid og eventuelt gjøre de samme områdene om til nasjonale laksefjorder?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-25:
Svært mange høringsinstanser var kritiske til å pålegge oppdrettsvirksomheten å flytte ut av de nasjonale laksefjordene. Det er investert svært mye i anleggene, og de gir viktige arbeidsplasser og skatteinntekter i svært mange lokalsamfunn. Så vidt jeg husker, forslo Regjeringen at eksisterende anlegg ikke skulle pålegges å flytte ut, utflytting skulle eventuelt skje gjennom frivillige avtaler. Men i forliket – jeg innser at man må bøye seg litt i et forlik – ble det bestemt at en skulle pålegge oppdrettsanlegg å flytte ut innen 2011. I forliket står det videre at det skal gis en rimelig kompensasjon til eierne av de oppdrettsanleggene som må flytte, men det står ikke noe om arbeidsplasser og lokalsamfunn som blir rammet. SV og Senterpartiet har i denne saken fremmet et forslag, forslag nr. 7: «Stortinget ber Regjeringen etablere en ordning hvor det ved eventuelle negative konsekvenser av vernetiltak gis økonomisk kompensasjon til lokalsamfunn, blant annet ved omstillingsordninger og utviklingsprosjekter for landbaserte oppdrettsanlegg.» Er ikke Høyre bekymret for arbeidsplassene i og inntektene til disse kommunene som blir rammet? Jeg har også lyst til å spørre representanten Onarheim: Hva innebærer egentlig «en rimelig kompensasjon» i dette tilfellet?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-25:
Jeg ble utfordret av representanten angående næring. Jeg føler vel egentlig at Arbeiderpartiet og Senterpartiet står ganske nær hverandre på dette området. Begge partier prøver å få en balanse mellom oppdrettsnæring, som er en viktig næring, og villaks, som faktisk i svært mange deler av landet vårt er ei viktig næring, for laksefisket har gitt viktige inntekter til mange lokalsamfunn i over 100 år. Dette er viktig for fiskingens skyld, men det gir også inntekter til lokalsamfunn i forhold til overnattingstilbud, innkjøp osv. Det er hovedsakelig innlandskommuner som får inntekter av villaks. Kystkommuner har derimot fått nye arbeidsplasser og inntektsmuligheter gjennom oppdrettsnæringen. Det er altså viktig å balansere disse to næringene. Så kommer vi til noe som også ble nevnt, dette med å legge restriksjoner på oppdrettsvirksomhet i en del lokalsamfunn. Der kan noen få problemer. De blir fratatt skatteinntekter og arbeidsplasser som de har vent seg til å ha. Vi mener at det er svært viktig at disse lokalsamfunnene får en form for kompensasjon. Så vil man i hvert enkelt tilfelle vurdere hvordan det best kan gjøres, men næringsfond vil jo være et aktuelt stikkord her. Det er på den bakgrunn vi sammen med SV fremmer et forslag om at det gis økonomisk kompensasjon der hvor det blir negative konsekvenser av vernetiltak.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-25:
Det virker for så vidt som om Langeland fikk sagt det han følte behov for. Jeg vil begynne med å berolige representanten når det gjelder Senterpartiet og nye synspunkter. Senterpartiet har ikke endret syn når det gjelder gasskraftverk. Vi krever fremdeles CO2-håndtering og vil fortsette med det. Det var det. Ellers var Langeland også bekymret for mitt forhold til Bondelaget. Det er for så vidt hyggelig at noen er bekymret for meg, men jeg må si jeg er mest opptatt av Oppland bondelag, som jeg har lokal tilhørighet til, så det passer veldig bra. Jeg har et utmerket forhold til dem, både når det gjelder laksefjorder og laksevassdrag. Når det gjelder bekymringen for lokalsamfunnet, er jeg den første til å være med på den. Dette er vi veldig opptatt av, men både lakseelver og oppdrettsanlegg er distriktspolitikk, så det er her vesentlig å finne balansen. Senterpartiet har vært nøye på det. Vi sier at det er viktig at det skal være en evaluering etter ti år. Vi snakker om levende organismer her. Når vi bestemmer i dag at det skal være nasjonale laksefjorder i noen områder, hjelper det ikke med en bestemmelse, en må også gjøre ting i den sammenhengen. Derfor syns Senterpartiet det er svært viktig at en evaluerer og ser hvordan det går, og så får en eventuelt avvikle tiltak eller sette i verk nye tiltak. Det er et ønske fra både fylkeskommuner og også en del naturvernere. Jeg tror at hvis vi bruker tid på dette, får vi her til en bra utvikling for ulike distrikter.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-25:
Det er helt rett det som statsråden sa, at forslaget til vedtak er litt endret. Det er gjort breiere og bedre, og jeg tror det har skjedd en utvikling med forslagsstillerne i løpet av disse månedene som har gått. Jeg har også merket meg at det har skjedd en utvikling med andre på dette området her. Det er jo fint. Da må jeg nesten gå litt inn på det, for i et brev til komiteen angående magasinfyllingssaken datert 29. november 2002 er statsråden svært opptatt av å forklare at krav til magasinfylling ikke er noen særlig god sak, og at slike krav vil være et omfattende inngrep i vannkraftprodusentenes disponeringer. Men ifølge gårsdagens Vårt Land sier statsråden: «Jeg er i tvil om at vi har gode nok regler som hindrer oss i å bli fillerista av markedet i ekstreme værsituasjoner. Vi må sørge for betingelser knyttet til skatt og avgifter som oppmuntrer produsentene til å holde igjen på kraftproduksjonen.» Dette er en strålende utvikling! Om det er klokskap eller nød, vet jeg ikke, men det passer i hvert fall veldig godt med Senterpartiets merknader i denne saken, hvor vi nettopp sier at krav til magasinfylling kan nødvendiggjøre en form for kompensasjon til produsentene. Så til spørsmålet: Hva vil statsråden konkret gjøre for at dette tiltaket kan gjennomføres så raskt at vi ikke får en tilsvarende situasjon neste år? – Været kjenner vi jo ikke.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-02-25:
Representanten Korsberg og jeg var, tror jeg, på de samme møter, og vi har hatt ganske mye kontakt med forskningsmiljøene. Man har vurdert i hvilken utstrekning det er nødvendig med vern, hvor langt det bør være fra lakseelvene, og gjennomstrømningsforholdene i de sund hvor vi eventuelt skal sette grensen. Vi bygger på de faglige vurderinger som er kommet i løpet av de mange, mange kontakter vi har hatt både med forskningen og med andre instanser underveis. Representanten Korsberg spør om hva en rimelig kompensasjon er. Det tror jeg er vanskelig å ta fra Stortingets talerstol uten å kjenne til både konsesjonens art, hvordan anleggets situasjon er, og hvor mye man eventuelt måtte investere uansett. Det som jeg tror vil bli resultatet, er en kombinasjon av å få tildelt en ny konsesjon i et egnet område og eventuelt en kompensasjon for å bidra til flyttekostnadene. Noe utover det tror jeg ikke det er riktig å si som stortingsrepresentanter, det må overlates til departementet å gå videre på det. Når det gjelder hva som er et rimelig antall, mener næringen selv at 10 stykker kunne utsettes. Man kan spørre om dette egentlig er nødvendig. Det er vel nærmest fordi de som ligger innenfor disse sikringssonene, ikke har kunnet delta i noen av konsesjonssøknadene hittil. Det vil være urimelig om de skal fortsette å være utestengt. Skal vi finne på noe kreativt nytt for å verne? Nå er det ikke sikkert at jeg blir med så lenge at vi får anledning til å påvirke det fullt ut, men jeg vil si at vitsen med å fjerne begrepet «sikringssoner» nettopp er at vi nå skal ta en beslutning. I 2004–2005 skal vi være ferdig med denne prosessen, og da vet man også hvor man kan drive lakseoppdrett.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-02-25:
Tidspunkt for merking og gjennomføring er vanskelig å bestemme før vi har funnet frem til en egnet metode. Som jeg sa i mitt innlegg, er det viktig at man får en merking så raskt som mulig, men den må være dyreetisk forsvarlig. Det må også kunne være mulig å bruke merkingen, som representanten Langeland var inne på, nettopp for å sikre at oppdrettslaksen kan markedsføres på en god måte. Jeg kunne holdt et foredrag på en time om merkevarebygging, men jeg skal ikke gjøre det. Men det er helt riktig, som representanten Langeland sier, at det er viktig at vi ikke ødelegger den image, det merket, som vi har når det gjelder laks. Det er først og fremst opp til oppdrettsnæringen å sørge for at man hele tiden holder en høy kvalitet. Det er det som vil avgjøre om man virkelig klarer å bevare dette gode merkenavnet. Samtidig er jeg veldig opptatt av å sørge for å gi villaksen et godt vern, og det har vi gjort nå. Jeg var i mitt innlegg inne på en rekke ting som var viktige for å sørge for at villaksen skulle kunne overleve. Dette er det aller viktigste vi kan gjøre. Samtidig er det viktig å sørge for at oppdrett ikke foregår rett i elvemunningene og på den måten ødelegger gyteplassene for villaksen. Jeg synes vi har gjort mye. Om det er nok, det vil alltid kunne diskuteres, men jeg tror vi har funnet en rimelig god balanse. Hvorfor ikke SV som samarbeidspartner? Jo, det er ganske enkelt fordi vi også er opptatt av at vi skal ha en levende og god oppdrettsnæring langs kysten. Det skaper store inntekter for AS-Norge, og det gir gode arbeidsplasser og gode muligheter for Distrikts-Norge til å kunne utvikle seg videre. Det er vi opptatt av, og jeg synes det er leit at ikke SV også er opptatt av det.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-02-25:
Jeg kan skjønne den bekymringen som enkelte ville ha hvis det var mange anlegg som lå innenfor disse sonene, og som måtte flytte. De undersøkelsene vi har gjort, tyder på at det er tre, kanskje fire, anlegg som ligger innenfor disse sonene, og som må flytte. Ett av anleggene ligger helt i elvemunningen. Jeg tror de aller fleste vil ha forståelse for at det å ha et oppdrettsanlegg som ligger i munningen på en lakseelv, ikke er særlig smart. De to andre anleggene, i Trondheimsfjorden, må flytte. Jeg skjønner at det er et problem, men det er likevel ikke et uoverstigelig problem, slik vi ser det. I tillegg er det altså tillatt å ha utdannings- og forskningsanlegg innenfor disse sonene. Hvilken kompensasjon de vil få, svarte jeg på i mitt svar til representanten Langeland. Det er vanskelig å si hvor mye det kan bli, men jeg synes det må være, en forhandling mellom den enkelte som skal flytte, og departementet. Når det gjelder lokalsamfunnet, mener jeg at jeg har vært i kontakt med de aller fleste som blir berørt. Det har vært en utrolig intensitet i kontaktene, og jeg føler at de aller fleste lokalsamfunn, med de grensejusteringer vi har foretatt, har kommet rimelig godt ut av dette, så det burde ikke være grunnlag for noen stor bekymring. Jeg mener egentlig at vi i dette forliket kan være litt stolte av at vi har klart å balansere dette på en god måte, slik at vi både har løst problemene for oppdrettsnæringen og samtidig latt laksen få forkjørsrett i disse fjordene. Det synes jeg er veldig bra.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-02-25:
Under debatten har det kommet frem spørsmål om hvorfor man ikke fullt ut har fulgt Villaksutvalgets innstilling. På mange måter kunne jeg godt tenkt meg at det ville vært naturlig. På den annen side har jeg stor respekt for de høringer som komiteen skal gjøre. Vi har vært på mange høringer, vi har hatt mange innspill, og jeg går ut fra at de fleste i komiteen har merket seg at forskningsmiljøene etter hvert har fått en noe fastere holdning til hva de egentlig tror er hovedgrunnen til at villaksen blir truet. Det er noe av grunnen til at man har tatt en grundig gjennomgang og ikke i sin helhet fulgt Villaksutvalgets innstilling. Jeg bad egentlig om ordet fordi jeg når det gjelder forslag nr. 18, ved nærmere gjennomgang har kommet frem til at utdeling av konsesjoner var en del av budsjettforliket mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet før jul. Av den grunn får jeg litt pustebesvær når det gjelder akkurat dette forslaget. Det skal være slik at når man inngår avtaler i Stortinget, skal de holdes. Man skal være troverdig i de avtaler man gjør. På den basis skulle jeg gjerne ha trukket forslaget. På den annen side har vi gjort en avtale med Arbeiderpartiet i denne saken som vi nå diskuterer, St.prp. nr. 79 for 2001-2002, og det gjør at jeg ikke kan trekke forslaget uten at det er enighet om det. Og det er ikke enighet om å trekke forslaget. Forslaget ble fremmet etter sterkt påtrykk fra næringen, både fordi næringen jo ligger ganske vanskelig til økonomisk, og dessuten fordi det ville være rettferdig og rimelig at de som ønsket å ha anlegg, som ligger innenfor de midlertidige sikringsområdene, også skulle få anledning til å søke noen av de konsesjonene som skulle lyses ut. På basis av det som er kommet frem – ønsket om å være troverdig og ønsket om ikke å skape problemer for det samarbeidet vi nå har med Arbeiderpartiet i denne saken – ber jeg om at forslag nr. 18 blir gjort om til et oversendelsesforslag.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-02-25:
Spørsmålet om toprissystem for strøm har vært vurdert en rekke ganger, bl.a. av regjeringen Jagland i 1996, og av daværende senterpartistatsråder Arnstad og Restad i 1999. Konklusjoner fra dette arbeidet har vist at de ordninger som hittil har vært utredet, har liten treffsikkerhet i forhold til inntektsfordeling og i forhold til å dempe forbruket av elektrisitet. I energimeldingen til regjeringen Bondevik ble, som jeg nevnte, de administrative kostnadene ved et toprissystem for strøm vurdert, og de ble funnet å være uforholdsmessig store i forhold til de eventuelle fordelingsmessige gevinstene som kunne oppnås. Det ble isteden foreslått at uheldige fordelingsvirkninger av økt elavgift ble kompensert ved økt minstefradrag, klassefradrag og økt minstepensjon/bostøtte. I 2000 avgav en arbeidsgruppe bestående av medlemmer fra Olje- og energidepartementet og Finansdepartementet rapporten «Vurdering av en progressiv el-avgift» til Finansdepartementet. Arbeidsgruppen frarådet innføring av en progressiv elavgift. Denne konklusjonen ble støttet av regjeringen Stoltenberg i budsjettet for 2001. En progressiv elavgift vil kunne gi utilsiktede fordelingsvirkninger. Eksempelvis er elforbruket gjennomsnittlig høyere i familier med flere barn og i husholdninger bosatt i hus med stort oppvarmingsbehov, f.eks. i våningshus, og forbruket er også høyere i spredtbygde strøk enn i byene. Forslaget vil derfor kunne ramme småbarnsfamilier og befolkningen i distriktene i form av økte elavgifter. Når det nå er vanskelig både å beregne fordelingsvirkningen av en avgift på forhånd og å kartlegge den i ettertid, skyldes dette at et gode påvirker alle konsumenter. Fordelingsvirkningene må hele tiden vurderes opp mot kostnadene ved å innføre differensieringen. Men nå er det jo slik at det alltid er nye momenter som kan komme til, og de vurderinger som er gjort, behøver ikke alltid å være 100 pst. korrekte. Derfor vil Regjeringen igjen presentere en utredning som viser konsekvensene av et toprissystem på elektrisk kraft gjennom differensiert elavgift. På denne basis ønsker også regjeringspartiene å støtte I og II i innstillingen, idet statsråden allerede har bebudet at man vil se på dette i forbindelse med revidert statsbudsjett.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2003-02-25:
Det er eit interessant Dokument nr. 8-framlegg vi no har til behandling. Prosjektet som no blir gjennomført, der m.a. Buskerud Kraftnett og Skagerak Nett er aktørar, vil gi oss nyttig informasjon i det vidare arbeidet. Kristeleg Folkeparti og dei andre regjeringspartia er positive til bruken av tovegskommunikasjon, men vegen fram til skikkeleg tilrettelegging og bruk er ikkje klarlagd. Komitemedlemene har fått demonstrert korleis tovegskommunikasjon kan fungera. På tidspunkt då belastinga på nettet er stor, kan installasjonar, t.d. varmtvasstankar som trekkjer mykje straum, slåast av for eit bestemt tidsrom. Det vil bli styrt sentralt etter avtale med straumkunden. Dette kan redusera effekttoppane og redusera behovet for å byggja ut nye, kostbare straumliner. Samfunnsøkonomisk vil ordninga med tovegskommunikasjon vera god. No er det allereie i gang forsøk, som eg nemnde, for å betra grunnlaget for å sjå om dette vil vera ei praktisk og god ordning, og kva for brukargrupper som vil ha størst utbyte av ordninga. Arbeidarpartiet sin modell viser ikkje kven som skal bera kostnadene ved innføring av tovegskommunikasjonssystemet. Regjeringspartia og Framstegspartiet gjer framlegg om at ordninga skal vera frivillig og ikkje koma i form av eit pålegg no. Ein gjennomgang av kostnadene ved ein introduksjon av tovegskommunikasjon vil passa bra saman med gjennomgangen av nettariffane, og det er i tråd med det som er varsla frå Regjeringa. Vi ser fram til Regjeringa sin gjennomgang av nettariffane. Der vil det vera naturleg å ta med tovegskommunikasjon og andre tilhøve knytte til overføringar og belasting av nettet, og også korleis kostnadsfordelinga skal vera. Han må også innehalda formuleringar og utgreiingar om dei nye, aktuelle ordningane med sikte på at både brukarane og samfunnet skal kunna dra nytte av dette.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-02-25:
Jeg har vokst opp ved Norges vakreste og, etter min oppfatning, mest spennende lakseelv i Norge, nemlig Namsen, og har sett hvordan den har betydning for kulturliv, næringsliv og næringsgrunnlag. Slik sett syns jeg det er et stort skritt framover at man nå her i dag får etablert 37 nasjonale laksevassdrag og 21 nasjonale laksefjorder. Vi registrerer at det er et bredt flertall i komiteen for dette, noe Venstre er glad for. Regjeringa gjorde visse endringer i Villaksutvalgets innstilling etter en omfattende høring, og det er slik det må være. Det er viktige og motstridende interesser i denne saken, men hovedvekten syns vi ligger på vernet av villaksen som det bærende prinsippet i så vel Regjeringas forslag som i det kompromisset mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet som blir vedtatt her i dag. I all hovedsak får det også støtte av Senterpartiet. Hovedskillet i saken går, som i mange andre miljøsaker, mellom Fremskrittspartiet og resten av Stortinget. Fremskrittspartiet fornekter seg aldri som miljøets og miljøpolitikkens verste fiende. På den andre ytterfløyen har vi SV, og jeg har respekt for at partiet støtter seg til Villaksutvalgets innstilling og står på den. Etter Venstres syn er det nok litt enkelt. Vi mener at SV ikke tar innover seg de mange tungtveiende uttalelsene som har kommet i høringsrunden. Laksen er en av de viktige distriktspolitiske virkemidlene vi har, og balansen mellom villaks og oppdrettslaks må håndteres på en klok måte. Venstre er glad for at det ikke blir noe hastevedtak om merking av oppdrettslaks, men at det blir vurdert etter de mange tiltakene mot rømningsfaren. Vi er meget skeptiske til snutemerking, som vi tror vil være lite effektiv og dertil påføre næringa enorme utgifter. Dessuten har det et dyrevernperspektiv, som jeg ikke syns er tatt opp i stor nok grad i det komiteen sier. Oppdrettsnæringa har en enorm betydning for landet som helhet og for mange lokalsamfunn. Den skal være en bærebjelke i næringslivet og videreutviklinga av det framover. Dette må være med i den helhetsvurderinga vi foretar i dag. Debatten om vern av villaksen vil nok ikke ta slutt i dag. Regjeringa skal komme tilbake med flere vurderinger om ikke så lenge. Dilemmaet mellom en viktig oppdrettsnæring og bevaring av villaksen er ikke løst en gang for alle sjøl om vi kommer et godt skritt videre med de vedtak som fattes i dag. Til slutt må jeg også si som laksefisker at engstelsen over oppdrettsnæringa har blitt mindre den siste tida. Den satsinga som har vært på forskning innad i næringa, og det vi ser f.eks. i nedgangen i bruk av antibiotika og i nedgangen av lakselus, viser at dette er en næring som har tatt innover seg de miljøutfordringene som vi villaksfiskere har påpekt lenge. Jeg tror at vi kan klare å komme fram til løsninger der de to næringene kan leve bedre sammen.
Børge Brende (Høyre), 2003-02-25:
Det ville vel vakt enda større oppmerksomhet hvis jeg ikke satt i salen her nå!
Børge Brende (Høyre), 2003-02-25:
Som jeg sa innledningsvis, synes jeg dette er en milepæl for bevaring av den atlantiske villaksen. Det er mange som har snakket i mange år om at vi burde fått til et vern, men i dag vil da Stortinget vedta at villaksen skal ha forkjørsrett i mange fjorder i forhold til annen type fisk, f.eks. oppdrettslaksen. Det er viktig, og jeg synes det er fint at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har inngått et solid og forutsigbart kompromiss her. Det er heller ingen hemmelighet at det har vært et behov for å øke innsatsen i forhold til gyrobekjempelse. I inneværende år har man økt denne til 16 mill. kr, fra et altfor lavt nivå fra tidligere, i samarbeid med Fremskrittspartiet. Regjeringen vil selvsagt komme tilbake med en gjennomgang av dette handlingsprogrammet som Direktoratet for naturforvaltning fremla i fjor, i forbindelse med budsjettet for 2004. Når det gjelder rømning, er det et kjempeproblem, og når over 400 000 oppdrettslaks rømmer fra merdene i løpet av året og blander seg med villaksen, mener jeg at det er beklagelig at næringen ikke har tatt skikkelig ansvar her tidligere. Jeg synes at det forslaget komiteen nå har kommet med om at man skal ha krav om propellbeskyttelse, som et tiltak i tillegg til det fiskeriministeren har lagt opp til for øvrig, er fornuftig, og det har min fulle støtte. Et annet tiltak som fiskeriministeren har lagt opp til – som har ligget altfor lenge i en skuff i Fiskeridepartementet, men der skar da Ludvigsen igjennom – er å kreve ISO-sertifisering av disse oppdrettsanleggene. Det er helt nødvendig. Vi vil også ha krav til teknisk standard for anleggene for øvrig, forbedring av regelverk på driftssiden, vi vil komme med forslag om bedre rapporteringsrutiner og kvalitetssikring av rømningstall, og innføring av internkontroll og etablering av en havarikommisjon er også aktuelle tiltak for å få has på rømningen. Men poenget er at det er iallfall veldig uklokt å legge oppdrettsanlegg, hvor det er rømninger, rett utenfor verdens beste laksefjorder, slik enkelte ikke har motforestillinger mot i denne sal.
Børge Brende (Høyre), 2003-02-25:
Det er helt riktig som representanten Korsberg var inne på, at den siste delen av min forrige replikk var myntet på Fremskrittspartiet i forhold til spørsmålet om klokskapen i å legge svære oppdrettsanlegg med store rømninger rett utenfor noen av verdens beste lakseelver. Så lenge oppdrettsnæringen ikke har fått skikk på rømningsbiten, vil også det arealvernet som Stortinget går inn for i dag, være en garanti for at også de ville laksestammene skal få leve i fremtiden. Representanten Korsberg sier at det er bred enighet om at man skal hindre disse rømningene. Men det er ikke nok å stå på Stortingets talerstol og si at vi er imot rømningene, poenget er at det må komme tiltak. Flere av de tiltakene var jeg innom i forrige replikkordskifte. Men så lenge det ikke er kontroll på det, registrerer jeg at det eneste partiet i Stortinget i dag som går imot at villaksen skal gis en forkjørsrett i en del av de viktigste nasjonale laksefjordene, er Fremskrittspartiet. Og Fremskrittspartiet må da ta ansvar for at man faktisk mener at det skal gå an å legge svære oppdrettsanlegg, hvor det rømmer tusenvis av oppdrettslaks og blander seg med villaksen, til slike fjorder. Det er selvsagt riktig at også andre land sliter med dette problemet, og de får da rydde opp i sitt. Vi har nå startet med å rydde opp i de norske forholdene. Vi har de største og kanskje de viktigste villaksbestandene i hele verden. I den forbindelse har vi også et spesielt ansvar i forhold til det biologiske mangfoldet. Hvis oppdrettsnæringen nå får skikk på dette, vil også vår viktige eksportnæring ha et fortrinn, fordi den da vil ha et sterkere miljøstempel festet på seg. Da påhviler det alle å gi honnør hvis man får skikk på dette. Når det gjelder de statsstøttede organisasjonene, bestemmer de ikke Regjeringens politikk – selv om de altså mottar statsstøtte og gjør en god jobb. Og som jeg sa i mitt innlegg: I fremtiden vil vi også åpne for andre marine arter, bl.a. i disse fjordene.
Børge Brende (Høyre), 2003-02-25:
Representanten Langeland er ofte opptatt av hvem regjeringspartiene samarbeider med i miljøpolitikken. Vanligvis er det jo budsjettforlik med Fremskrittspartiet som representanten Langeland ikke er fornøyd med. Nå er det også slik at han er forundret over at regjeringspartiene her har valgt å samarbeide med Arbeiderpartiet for å få til et godt forlik, et parti som jeg har forstått også er SVs prefererte samarbeidspartner i mange sammenhenger. Nå tror jeg ikke vi skal legge så mye vekt på hvem vi samarbeider med, men på hva resultatet blir. I forbindelse med budsjettet fikk vi et godt miljøbudsjett i samarbeid med Fremskrittspartiet. Jeg synes at den avtalen vi nå har fått til med Arbeiderpartiet, er god. Jeg har registrert at noen mener at den innebærer et strengere vern for villaksen, mens andre mener at det er andre nyanser knyttet til det. Jeg skal ikke gjøre meg til noen dommer over det. Jeg synes at proposisjonen fra Regjeringen var god, men jeg synes også at det kompromisset som har kommet fram gjennom komiteens arbeid, er meget godt og meget solid. Det er ikke minst forutsigbart, fordi det er store partier som har sluttet seg til det, og det er noe vi kan videreføre i framtiden. Så forstår jeg det også slik at SV er bekymret over tildelingen av konsesjoner og henviser til at Miljøverndepartementet har gjort det. Representanten Langeland vet meget godt at det er Fiskeridepartementet som tildeler disse konsesjonene. Men vi har et godt samarbeidsforhold, og Miljøverndepartementet er også høringspartner i disse sammenhengene. Representanten Langeland sier at han er glad for at Regjeringen nå endelig har fremlagt en melding, og at det har tatt tid. Hele poenget er jo at det ikke er noen melding som ligger her, det er en proposisjon, slik at Stortinget i dag gjennom et plenarvedtak vil fatte vedtak om opprettelse av disse laksevassdragene og laksefjordene. Da vil det også være fjorder hvor villaksen har forkjørsrett, og de oppdrettsanleggene som er der, skal ut. Her skal altså villaksen som holder til utenfor verdens beste lakseelver, ha forkjørsrett. Det er det historiske.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2003-02-25:
Behandlingen av denne saken har gått over lang tid, og jeg vil mene at komiteen har fått både ny og verdifull innsikt og kunnskap knyttet til så vel villaksens livsbetingelser som oppdrettsnæringens utfordringer. I den offentlige utredningen «Til laks åt alle kan ingen gjera?» pekes det på en rekke trusler mot de verdifulle nordatlantiske laksestammene. Mye av dette er også fulgt opp i stortingsproposisjonen om laksevassdrag og laksefjorder. Dessverre er debatten kommet noe ut av fokus ved at svært mye av argumentasjonen går på lakseoppdrett versus villaksen. På denne måten stigmatiseres en av Norges viktigste næringer urettmessig. Faktum er jo at utryddelsen av de 50 laksebestandene ikke er forårsaket av oppdrettsnæringen. Nei, det er helt andre årsaker, som har fått relativt liten oppmerksomhet i debatten, f.eks. sur nedbør, vassdragsutbygging og – selvfølgelig – gyrosmitte. Jeg vil hevde at forekomster av Gyrodactylus salaris i villaksens gytemiljø er selvforskyldt av villaksnæringen, og må håndteres deretter. Videre vet vi at lakselus er en naturlig parasitt som spesielt oppdrettsnæringen er opptatt av å redusere til et minimum. Økt saltgehalt i sjøen gir bedre livsbetingelser for lakselus. Oppdrettsnæringens trusler mot villaksen dreier seg først og fremst om rømning. Dette er et problem som bransjen må ta alvorlig, og som det faktisk også er mitt inntrykk at den gjør. Målet må derfor være en nullvisjon for rømning, noe som antakelig er mulig ved økt fokusering på rømningssikre merder og spesielle tiltak for å unngå fysisk skade på merdene. Merking av laksen hindrer jo ikke rømning. Derfor har bransjen vært skeptisk til dette, en skepsis som også jeg tidligere har delt. Imidlertid ser jeg at merking f.eks. kan utføres sammen med vaksinering av fisken, som vil redusere kostnadene mye. Det kan også vise seg å være et verdiskapingspotensial i dette, idet sporbarhet og forbrukerforventninger om produktinformasjon kan optimaliseres og dermed tilfredsstille et framtidig markedsbehov. Det vil en av Norges viktigste eksportnæringer være tjent med.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2003-02-25:
Jeg får forsøke å gi litt næring til Brustads håp. Det Dokument nr.8-forslaget som vi behandler i dag, oppfatter vi i Høyre som et velment innspill i en helhetlig tenkning, og som et forsøk på å få bedre kontroll med eget strømforbruk. Det vil utvilsomt være et skritt i riktig retning dersom husholdningene – eller rettere sagt forbrukerne – kan utnytte variasjonene i strømprisen i markedet. Høyre er derfor positivt til prinsippet om toveiskommunikasjon og syns forslaget har mange positive elementer. Toveiskommunikasjon kan bidra til at kraftmarkedet fungerer enda bedre, ved at kundene til enhver tid får informasjon om tilbud og etterspørsel i markedet. Kostnadene ved å installere måleapparater og annen teknologi for fullt ut å utnytte et slikt prinsipp er ikke helt klarlagt, men må anses å være betydelige. Derfor må det etter Høyres syn være riktig at toveiskommunikasjon blir et tilbud til strømkundene, og ikke et pålegg. Kostnadssiden i forslaget er for dårlig avklart foreløpig. Vi mener derfor at det kan være klokt å gå litt langsomt fram, slik at vi kan få fram alternative modeller for å få finansiering og kostnadsfordeling mellom leverandør, nettselskap og strømkundene godt belyst. En konsekvens av et slikt markedsbasert kommunikasjonsprinsipp er også at det kan slå gunstig ut for effektbalansen når det gjelder deler av Norge. For eksempel på Sørvestlandet kan dette bli et problem i pressede tider. Toveiskommunikasjon er også av disse hensyn et fornuftig forslag. Men som sagt: Vi ønsker å se resultatene av de forsøk med dette som er i gang, bl.a. i Buskerud Kraftnett og i Skagerak Nett. Høyre mener derfor at det er naturlig å komme tilbake til dette i den varslede gjennomgangen av nettariffene. Dessuten bør Stortinget få seg forelagt konsekvensene av alternative modeller, som tidligere nevnt, og se på de forsøk som er i gang. Vi tror dessuten at det prosjektet som NVE har satt i gang, som er kalt Forbrukerfleksibilitet ved effektiv bruk av IKT, kan gi oss nødvendig og ny kunnskap om dette og derfor kan være fornuftig å vente på.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Dette er en god dag for villaksen. Siden Villaksutvalgets innstilling NOU 1999:9 ble lagt fram, har ulike regjeringer arbeidet for å snu den negative utviklingen som var og er i ferd med å skje i forhold til de ville laksebestandene. Det er meget bra at flertallet i komiteen, dog ikke Fremskrittspartiet, mener det er nødvendig å beskytte villaksen ved å opprette nasjonale laksevassdrag og laksefjorder, selv om fangstene i Norge er fordoblet siden 1997. I Norge ønsker vi å ta vare på villaksen, men vi ønsker også å ha et aktivt næringsliv der oppdrett er en del av virksomheten langs vår langstrakte kyst. For distriktene er dette en næring som er svært viktig. Den skaper arbeidsplasser og bosetting, og den skaper verdier. Jeg bor ved Skjerstadfjorden i Nordland, en fjord hvor vannet er utrolig rent, da Saltstraumen renser de øverste 100 m hver 14. dag. Den er derfor meget godt egnet til oppdrett, fordi problemene med lakselus ikke finnes. Denne fjorden har hatt sikringssoner siden det ble innført i 1989, noe som selvfølgelig har hemmet oppdretterne i å videreutvikle arbeidsplasser. Om sikringssonene har hatt noen verdi for villaksen, strides de lærde om. Derfor er det bra at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er blitt enige om at disse sikringssonene skal avvikles, selv om det forutsetter at det ikke tildeles nye konsesjoner for oppdrett av laksefiske i disse områdene før neste runde med nasjonale laksevassdrag og laksefjorder er behandlet. Samtidig er det viktig at de næringsaktørene som har hatt sikringssoner, ikke blir fratatt all mulighet til å søke nye konsesjoner. Derfor har Arbeiderpartiet og to av regjeringspartiene i dag lagt fram et forslag, som representanten Onarheim nettopp har omtalt, om å holde tilbake et rimelig antall av de 50 planlagte konsesjonene for matfiskoppdrett, slik at disse næringsaktørene har mulighet til en utvikling ved eventuelt nye konsesjoner etter neste behandling. Nå er det blitt et oversendelsesforslag, men det er jo der. Det er også viktig at statsråden legger neste sak som gjelder laksefjorder og laksevassdrag, fram til behandling så snart som mulig i forhold til næringen. Oppdrettsnæringen er opptatt av forutsigbarhet, ikke bare for seg selv og sin utvikling, men også for å imøtekomme de miljøkravene som Stortinget nå legger på denne næringen.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-02-25:
Jeg er glad for at vi nå får et bedre vern om villaksen. Å bevare lakseartene er viktig ikke bare for det biologiske mangfold, men også for å bevare det naturlige liv i våre vassdrag. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å bidra til en balansert løsning mellom hensynet til vern av villaksen og oppdrettsnæringens interesser og muligheter for videreutvikling. Det er likevel villaksen, som i denne sammenheng er den svake part, som det må tas mest hensyn til. Jeg er glad for den løsning regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har funnet fram til i komiteinnstillingen. I Trøndelag blir Trondheimsfjorden og Namsfjorden laksefjorder. Det er bra. Jeg er også glad for at de fleste gode lakseelvene som renner ut i disse fjordene, blir vernet som laksevassdrag. Jeg har registrert at det meste av debatten har dreid seg om laksefjorder, her har konflikten vært størst. Debatten om elvene har vært mindre, men i villakssammenheng er det i elvene det største verdiskapingspotensialet ligger. Derfor er det viktig å verne om de gode lakseelvene. I mitt fylke, Nord-Trøndelag, har en i denne omgang ikke tatt med Namsen og Verdalsvassdraget – to gode lakseelver. I mitt fylke er det vanskelig å forstå at fjorder vernes, mens elvene som renner ut i disse fjordene, ikke vernes. Jeg ser at Regjeringen vil vurdere å utvide antall laksevassdrag i forbindelse med Samlet Plan. Jeg har klare forventninger til at Regjeringen i neste runde bidrar til å gjøre de to elvene i mitt fylke, Namsen og Verdalsvassdraget, til laksevassdrag. Slik kan vi utvide vernet om villaksen og utvikle laksefisket i elvene som næringsveier. Det vil lokalsamfunnene stille opp på.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-02-25:
Det er blitt en litt underlig avslutning på denne debatten. I den forbindelse vil jeg vise til representanten Torny Pedersen, som sa som følger: «Dette er en god dag for villaksen» – for så å argumentere for hvorfor det var viktig å oppheve sikringssonen som var rundt hennes egen stuedør, i hennes eget fylke, når det gjaldt Skjerstadfjorden. Videre var vel Gunn Karin Gjul inne på viktigheten av restriksjoner i forbindelse med denne problemstillingen. Man skulle faktisk tro at vi hadde knapphet på areal i dette landet. Hverdagen er en helt annen. Er det noe vi har i Norge, så er det areal. Det er mulighet for en oppdrettsnæring til virkelig å kunne slå rot, til å utvikle seg og til å oppnå de eksportverdiene som vi har snakket om i en rekke festtaler i dette landet, og gang på gang fra denne talerstol. I 1989 ble det opprettet 52 midlertidige sikringssoner. Noen er foreslått fjernet, noen er foreslått videreført. I den forbindelse vil jeg vise til at kanskje en av Norges desidert beste laksefjorder, eller oppdrettsfjorder, Storfjorden i Møre og Romsdal, er foreslått opprettholdt som sikringssone. Plasseringen av sikringssonene som en falt ned på i 1989, må da kunne sies å være meget vilkårlig. Man skulle tro at en eller annen person har sett på et kart, satt en strek og sagt at her skal sikringssonene være, uten å se potensialet de enkelte fjordene har, og uten å se på laksevassdragene som ligger innenfor disse fjordområdene. Dersom man virkelig var opptatt av både næringen og villaksen, ville man i hvert fall vurdert, slik Fremskrittspartiet har foreslått, å skille mellom konsesjonene for laks og ørret. Regnbueørreten har ikke mulighet til å kunne formere seg med villaksen, og da burde regjeringspartiene, hvis de hadde vært opptatt av næringen, gått inn for dette forslaget – ikke minst fått dette utredet, noe som ikke er gjort. Muligens ser enkelte på dette som en god dag for villlaksen, men undertegnede ser det som en katastrofe for oppdrettsnæringen, fordi man her viser manglende evne til å prioritere en næring som vi skal leve av i framtiden.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Etter det siste innlegget kunne det vært fristende å kommentere Fremskrittspartiets manglende vern om villaksen, men jeg skal la det ligge av hensyn til tida. Jeg har noen kommentarer til forslag nr. 18, som representanten Onarheim nå har omgjort til et oversendelsesforslag. Fra Arbeiderpartiets side vil jeg gjøre det helt klart at i utgangspunktet er det ikke behov for verken å trekke forslaget eller å gjøre det om til et oversendelsesforslag, fordi vi mener at forslaget er veldig bra. Vi mener også, tatt i betraktning det Stortinget høyst sannsynlig kommer til å vedta litt senere i dag, at det er et helt riktig forslag. Men vi har forstått det slik at regjeringspartiene, som representanten Onarheim redegjorde for, har fått problemer i forhold til et tidligere budsjettforlik med Fremskrittspartiet. Jeg skal ikke kommentere det noe mer. Vi vil likevel akseptere at det blir gjort om til et oversendelsesforslag, men understreker at Arbeiderpartiet uansett mener nøyaktig det som står i forslaget. Og vi vil appellere til Regjeringa om ikke å dele ut de resterende konsesjonene med den hurtigtogsfart som det opprinnelig var lagt opp til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Det er ingen tvil om at det er en svært alvorlig situasjon energinasjonen Norge har kommet opp i, og det viktigste nå må være å greie å tette hullet mellom det vi bruker, og det vi produserer. Da må vi få inn mer kraft på markedet, for å unngå at prisene stabiliserer seg permanent på et så høyt nivå som det som er tilfellet nå. Vi mener fra Arbeiderpartiets side at det er uakseptabelt med slike prissvingninger som vi har sett denne vinteren. Med bakgrunn i det mener vi det er nødvendig å vurdere deler av energiloven, energisikkerheten og energiforsyningen. Derfor er vi med i det flertallet som går inn for at dette dokumentet skal vedlegges protokollen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
La meg først takke for rosen fra saksordføreren. Den kan jeg gjerne sende tilbake. Jeg fremmet dette forslaget på vegne av Arbeiderpartiet, før situasjonen vi opplever denne vinteren, med strømpriser som har skutt i været til uakseptable høyder, noe som gjør at mange dessverre ikke greier å betale strømregningene sine. Det må jeg si er pinlig for energinasjonen Norge. Vi må føre en energipolitikk som gjør at alle har råd til å betale strømregningene sine. Hovedsvaret på det er å gjøre noe med kraftbalansen, slik at vi kan tette gapet mellom det vi bruker og det vi produserer. Forslaget om å innføre toveiskommunikasjon har ikke blitt mindre aktuelt med denne vinteren. Her er det etter vårt syn – og jeg er glad for at noen partier støtter det allerede nå – nødvendig med en nasjonal strategi. De forsøk som er i gang i dag, er vel og bra, men vi ser ingen grunn til å vente. Jeg er skuffet over at et flertall ikke allerede i dag vil gi et helt klart positivt signal, slik at folk selv kan få mulighet til å ha et smartere forbruk og få betalt i form av lavere strømregning. Dette er en teknologi som kan gi mange andre muligheter som er bra for forbrukerne, og forbrukerne kan jo selv være med og bestemme om de vil være med på denne ordninga. Etter vår mening bør denne ordninga tilbys alle private strømkunder. Hvis vi får til dette over hele landet – og det håper jeg – må vi også ha et godt informasjonsopplegg, og vi vil da, tror jeg, kunne få god oppslutning. Da vil det også være et godt bidrag for å gjøre noe med effektsituasjonen. I tillegg trenger ikke nettselskapene å bygge ut infrastruktur i så stor grad som de gjør nå, til å ta hånd om de høye forbrukstoppene. De reduserte kostnadene kan da komme forbrukerne til gode. Det vil selvfølgelig være behov for å utvikle teknologiske løsninger og kommunikasjonssystemer for at slike ordninger skal fungere effektivt, men forsøk er i gang, og flere selskaper ønsker å starte opp med dette så snart som mulig. I seg selv vil dette være et viktig bidrag til utbygginga av moderne infrastruktur for IKT over hele landet. Den massive støtten som dette forslaget har fått fra så å si alle høringsinstanser, er også gledelig, må jeg si. Men desto mer skuffende er det at ikke regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vil si et klart ja til dette i dag. Jeg håper allikevel at disse partiene vil se verdien av å få innført toveiskommunikasjon. Jeg håper inderlig at også disse partiene, når vi får saken om nettariffer til behandling i denne salen, kan være klare til å si et klart ja til forbrukerne, si et klart ja til dette, som betyr at en selv kan påvirke sin egen strømregning, hvilket jeg tror er et ganske sterkt ønske fra mange.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Jeg er glad for at det nå ser ut til at alle er positive til dette forslaget i ord, men jeg legger merke til at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet inntar – og det er ikke overraskende, for det står i innstillingen – en vente og se-holdning, dette må utredes mer, osv. Jeg vil bare minne om at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i innstillinga sier helt klart for det første – i den grad det kan være noen usikkerhet omkring dette – at toveiskommunikasjon skal være et tilbud, ikke et pålegg. Og for det andre foreslår vi at Regjeringa skal komme tilbake med forslag til finansiering i saken om nettariffene. Vi har ikke sagt at vi skal ta stilling til dette i dag. Jeg må si at jeg blir litt usikker på hvordan statsråden nå tenker seg det videre løpet. Jeg skjønner det slik – og det er jo en selvfølge – at statsråden forholder seg til det Stortinget vedtar. Først sa statsråden at de forsøkene som nå er i gang i Buskerud og andre steder, skal avsluttes i 2004, men at en likevel er innstilt på å komme med noe i saken om nettariffene. Og mitt spørsmål er egentlig: Vil statsråden legge opp til en grundig vurdering av dette i saken om nettariffene, selv om de andre forsøkene ikke er avsluttet? Og når har egentlig statsråden tenkt å komme med nettariffene? Jeg tror at vi på dette området står overfor en situasjon som vi også ser på andre felt: Hvis en vil noe, må en gjøre noe! Vi har ikke tid til å vente og se. Her føler jeg – og det hørte vi jo i de høringene vi hadde i komiteen – at det er samlet støtte så å si fra miljøbevegelsen på den ene sida til bransjen på den andre sida. De ber om å få en liten dytt, og de ber kanskje om å få en liten gulrot. Jeg mener også at hvis en mener at dette er fornuftig – slik jeg tolker alle de fine ordene som er sagt her – går det an å omsette de fine ordene i praktisk handling. Det handler om vilje. Hvis en virkelig mener at dette er bra, går det også an å få fortgang i saken og legge opp til et løp som kraftbransjen faktisk er innstilt på å være med på. Hva mener egentlig statsråden med det løpet som jeg oppfatter var litt uklart i det forrige innlegget?