Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-05-16:
Seksuelle overgrep mot barn er avskyelige handlinger som vi alle tar sterk avstand fra. Det er de siste åra iverksatt en rekke tiltak både for å skjerpe straffereaksjonene for slike grufulle forbrytelser og for å forbedre etterforskningen av seksuelle overgrep mot barn. Representanten Simonsens forslag er med to unntak resirkulering av forslag han har fremmet minst to ganger tidligere, forslag som er blitt behandlet grundig og skikkelig, men avvist. Forslagene blir ikke bedre desto flere ganger de blir fremmet – heller tvert imot. Det som er det underlige med Fremskrittspartiets og den tidligere fremskrittspartirepresentanten Simonsens kriminalpolitikk, er at de stort sett bare driver med brannslukking og kommer med reaksjoner etter at den grufulle handlingen har skjedd. For Arbeiderpartiet er det viktig at forbrytelsen aldri oppstår, og vi prioriterer tiltak som forebygger slike ugjerninger. Jeg etterlyser at også Fremskrittspartiet og representanten Simonsen snart vil begynne å skjønne dette. Men så langt synes det som om det er viktigst å framstå som handlekraftig etter at forbrytelsen har skjedd. Vi har senest fra budsjettbehandlingen i fjor høst fått dokumentert dette. Arbeiderpartiet og SV foreslo da å støtte prosjektet «Alternativ til Vold», som gir behandling til voldelige menn. Dette fikk selvfølgelig ikke Fremskrittspartiets stemmer, ei heller regjeringspartienes. Representanten Simonsen foreslår i sitt forslag å bruke kjemisk kastrering som en del av straffen. Kjemisk kastrering brukt som straff er et brudd på internasjonale menneskerettigheter. Derimot kan kjemisk kastrering brukes i behandling av seksualforbrytere for å hindre at de begår nye forbrytelser. Medisinsk kastrering kan i dag brukes på frivillig basis i Norge, slik som det også brukes i Danmark. Men seksualitet styres fra hodet og ikke fra kjønnsdelene. Jeg har derfor større tro på endringsprogrammer, slik man bl.a. bruker ved fengselet i Bergen, som retter seg mot handlingsmønstre og mestring av sine impulser. Dessuten er det slik at de land som nå bruker medisinsk behandling og kjemisk kastrering i sine behandlingsopplegg, baserer seg på frivillighet. Dette er kun et hjelpemiddel sammen med andre behandlingstiltak. Uten denne helhetlige tilnærmingen, hvor det sentrale er å ansvarliggjøre overgriperen for sine handlinger, og for at de ikke skal gjenta seg, antas kjemisk kastrering alene å kunne bygge opp en tendens til at overgriperen snarere fraskriver seg ansvaret. Punkt nr. 2 i forslaget fra Jan Simonsen omhandler permisjon fra fengselet. Etter den nye straffegjennomføringsloven kan den innsatte tilstås permisjon når særlig vektige grunner taler for det. Av retningslinjene og praksis går det fram at det skal foretas en grundig vurdering av om vilkårene er oppfylt når det gjelder sedelighetsdømte. Å sette et generelt forbud mot permisjon dersom vedkommende ikke er under behandling, mener Arbeiderpartiet på denne bakgrunn er helt unødvendig. Dessuten er vi redde for at et slik forbud snarere vil medføre en forventning om å få permisjon etter påbegynt behandling. Vi er som tidligere nevnt, av den oppfatning at slik medisinsk behandling skal skje frivillig. Det som er nytt av forslagene fra Jan Simonsen, er forslaget om å offentliggjøre og publisere navn på overgriperne. Vi er kjent med at Justisdepartementet har utarbeidet et rundskriv som gir hjemmel for å varsle nærmiljøet for å hindre at personer som er dømt for overgrep mot barn, begår nye overgrep. Før politiet kan varsle andre, må det for det første foreligge holdepunkter som gir rimelig grunn til å frykte at en lovovertredelse kan bli begått, for det andre må det være nødvendig for å forebygge en ugjerning, og for det tredje må det ikke virke uforholdsmessig i forhold til den varselet gjelder. Dersom disse tre kriteriene er oppfylt, gjelder det ingen begrensninger med hensyn til hvem som kan varsles. Forslaget fra representanten Simonsen går betydelig lenger, og er en moderne form for gapestokk for seksualforbrytere. Å henge ut folk som har begått seksuelle forbrytelser på denne måten, gir bare en falsk trygghet. I verste fall kan det virke helt mot sin hensikt og faktisk bidra til at overgriperne blir farligere. Overgrep er ikke et resultat av testosteron og ekstreme seksuelle behov, men av makt, avmakt og store problemer hos overgriperen. Offentlig uthengning kan forsterke disse problemene. Arbeiderpartiet er opptatt av å komme disse grufulle handlingene til livs. Men Fremskrittspartiet og representanten Simonsens forslag løser ingen problemer. Arbeiderpartiet vil ha en politikk som forebygger. Rein brannslukking i ettertid kan aldri alene bli løsningen.