trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-12-07:
Jeg tror det vil bli lagt merke til at statsråden tar beslutningen om en tredjedels utbygging av Ytre Vikna vindpark til inntekt for det støtteopplegget som Regjeringen har lagt fram. Det står i det som er sendt ut fra styret, at beslutningen tas på tross av at en har et støtteopplegg som gjør at dette ikke blir lønnsomt, og begrunner det med et engasjement en har i forhold til en fabrikk som produserer vindkraftanlegg. Jeg tror det er veldig viktig at en tar inn over seg de utslagene som en nå ser av denne støtteordningen. Statsråden sier at han har jobbet hardt med å legge til rette for ny kraftproduksjon i Midt-Norge. Resultatet av den siste månedens arbeid er at to tredjedeler av dette prosjektet, som kunne forsynt 40 000 husstander, blir skrinlagt, og at ni av ti andre vindkraftprosjekt settes på vent. Det betyr at den innsatsen en gjør, gir negative og ikke positive utslag i forhold til dette spesifikke området og i forhold til landet totalt. I dag registrerer vi at statsministeren har vært i Kristiansund og lovet støtte til gasskraftverk på Skogn. Det ville vært naturlig at statsråden hadde benyttet anledningen til å klargjøre hvilken type støtte det er Regjeringen tenker seg. Når ønsker en å medvirke til realisering av dette anlegget? Og det kunne vært interessant å høre miljøvernministerens vurdering av om gasskraftverket på Skogn kan realiseres uten krav om rensing fra dag én, slik som konseptet er basert på. I det hele tatt ville det være nyttig for Stortinget å få en samlet framstilling fra Regjeringen av hvordan en ønsker å respondere på de ulike gasskraftprosjektene som nå verserer: Hvilke av disse er det en synes er de mest interessante? Hvilke er det en ønsker å støtte? Og når ønsker en å gjøre det? Torny Pedersen spurte hva som var Venstres strategi for å løse utfordringene i Midt-Norge. Det har vi beskrevet godt i en del andre debatter om samme tema i Stortinget. Vi støtter en rekke av de tiltakene som statsråden har redegjort for. Men vi støtter ikke mobile gasskraftverk. Vi ønsker å satse på mobile biokraftverk, og jeg viser bl.a. til brev fra Zero til komiteens medlemmer i dag, hvor en viser til at slikt utstyr er tilgjengelig. En av grunnene til at Venstre er meget skeptisk til at en kjøper inn mobile gasskraftverk og kombinerer det med svak støtte til fornybare energikilder, er at dette ikke bare blir en nødløsning, men at det blir et støttehjul som skal brukes som en del av Regjeringens haltende energipolitikk.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-12-07:
Vår politikk er veldig tydelig og klar, så hvis det var noen som skulle klart dette, var det vi. Jeg kan invitere Borten Moe til en oppklaringsrunde på kontoret mitt over helgen, hvis han er oppriktig interessert i få svar på sitt spørsmål. Vi harselerte ikke over Regjeringens politikk – vi beskrev den. Vi beskrev politikken slik som òg sentrale senterpartifolk i Trøndelag opplever den – som utilstrekkelig til å utløse fornybar energi. Når det gjelder holdningen til mobile gasskraftverk, er vi av den samme oppfatning som miljøvernministeren var da hun uttalte seg på MaiJazz i sommer, og også i denne saken akter vi å stå på den linjen når vi blir prøvd i praksis. Men vi har sagt at vi kan være åpne for å bruke biokraftverk som en del av en strategi for å løse problemene innen regionen. Vår hovedbekymring er at slik som Regjeringen nå turer fram i energipolitikken, med å svekke de fornybare løsningene, vil vi måtte bruke gasskraftverkene i et helt annet omfang enn det som ville blitt resultatet om Venstres politikk hadde blitt rådende.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
Jeg synes det er litt morsomt å høre statsråden og representanter for regjeringspartiene framstille Regjeringens energipolitiske satsing som en historisk satsing på fornybar energi, når sannheten kanskje er at vi heller snakker om tidenes energipolitiske mageplask. I dag har vi fått høre at ni av ti vindmølleprosjekter skrinlegges. Da blir mitt spørsmål til statsråden ganske enkelt: Ser ikke statsråden at mye av dette bortfallet skyldes at Regjeringens støtteordninger for satsing på fornybar energiproduksjon ikke er gode nok, og at et sertifikatsystem, som Regjeringen skrinla, ville vært en mye bedre løsning?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
Jeg vil bare kort få minne om at Regjeringen lenge har varslet en gjennomgang av energiloven av 1990. Hva Regjeringen måtte foreslå av endringer i loven, kan jo synes noe uklart, men uansett er det slik at energiloven av 1990 utgjorde et veldig stort framskritt for norsk energipolitikk. Jeg vil si at en omfattende reversering av energiloven må jo i dag framstå som helt uaktuelt for de aller fleste, både i og utenfor norsk kraftbransje. Energiloven har kommet for å bli. Selv en rød-grønn regjering vil måtte innse at det å ta de store endringsgrepene vedrørende energiloven nærmest er umulig i dag. Men det er allikevel et til dels alvorlig problem at energiloven ikke har klart å framskaffe tilstrekkelig ny produksjonskapasitet i Norge siden den trådte i kraft i 1991. Det norske og nordiske strømmarkedet har fungert godt på etterspørselssiden, men markedet har ikke fungert like godt på tilbudssiden fordi politikere har blandet seg inn og forhindret utbygging av ny produksjonskapasitet. Vi har gang på gang sett eksempler på at norske politikere enten har avslått eller redusert gode kraftutbygginger i Norge. De siste 10–15 årene har stortingsflertallet og regjeringen avslått utbygging av rundt 4 TWh ny kraftproduksjon. Jeg kan nevne eksempler som Øvre Otta, Sauda, Svartisen og nå sist Vefsna. Alle er gode eksempler på at det politiske flertallet har stanset eller begrenset utbygging av ny tiltrengt kraftproduksjon i Norge. Samtidig har vi sett at særnorske krav til CO2-rensing av gasskraftverk også har bidratt sterkt til å trenere bygging av nye gasskraftverk i Norge. Dermed har kraftmarkedet, også når det gjelder utbygging av gasskraftverk, ikke fått fungere fritt på grunn av politisk inngripen. Jeg vil også nevne at løsningen på Norges kraftpolitiske utfordringer ikke ligger i å bygge ut enda flere sjøkabler eller overføringslinjer til utlandet for å kunne importere enda mer strøm til Norge. Norge må gjøre store anstrengelser for å bygge ut ny produksjonskapasitet her i Norge og bli selvforsynt med strøm så raskt som mulig. Og det å bygge ut økt produksjonskapasitet i Norge burde være en av verdens aller enkleste saker, for det er veldig få land som har de samme mulighetene som Norge til å mestre sine energimessige utfordringer. Jeg sier avslutningsvis: I Norge eksporterer vi tjue ganger mer energi enn det vi forbruker selv, og gass er en meget god kilde til å løse de utfordringene vi har på energisiden.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
Representanten Terje Aasland, Arbeiderpartiet, avla meg en visitt vedrørende mitt innlegg der jeg kom inn på energiloven og de endringer og evalueringer som Regjeringen har sagt den skal komme med på det området. La det være helt klart at slik vi ser det i Fremskrittspartiet, var energiloven riktig. Den har hatt mange gode effekter. I dag er det nordiske strømmarkedet det eneste internasjonale, fungerende strømmarked i hele verden. Det viser at energilovens intensjoner er gode. Og, som jeg prøvde å si, loven har fungert på tilbudssiden. Når loven har hatt den negative bieffekt at det ikke er bygd ut nok kapasitet, er ikke det primært energilovens skyld. Skylden må politikere fra bl.a. Arbeiderpartiet, som Terje Aasland kommer fra, ta selv, for de har, som jeg har vist til, gang på gang gått inn og stemt ned eller halvert gode kraftprosjekt. I løpet av det siste året er 4 TWh blitt stemt ned av disse partiene.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2006-12-07:
Energikrisen i Midt-Norge er godt kjent for alle. Næringslivet, den enkelte innbygger, fattig som rik, rammes allerede i dag av høyere strømpris grunnet innføring av egen prissone i regionen. Er det dette Regjeringen mener med å ha «hjarte for heile landet»? Store mengder energi fra Møre og Romsdal brukes til å sendes gass fra Ormen Lange til Easington i England og bidrar dermed til energikrisen. Den samme energien bidrar til å generere enorme inntekter tilbake til staten, inntekter som kommer hele landet til gode. Det blir derfor svært urettferdig at næringsliv og innbyggere i Midt-Norge skal ta regningen. Det må være lov å etterlyse logikken i en politikk der norske Statkraft etablerer seg med gasskraftverk i Europa og produserer gass med dagens teknologi, mens Midt-Norge som har gassen rett utenfor stuedøren, opplever at Statnett investerer i ekstremt forurensende mobile gasskraftverk til en kostnad av 2 milliarder kr, milliarder som burde vært investert i moderne gasskraftverk og ny teknologi i Midt-Norge Høyre mener at Regjeringen må ta ansvar og sørge for at perioden med sterkt forurensende mobile gasskraftverk blir så kort som overhodet mulig. Gassen må snarest tas i bruk i eget nærområde, der behovet er størst, og der den kraftkrevende industrien befinner seg. Gasskraftverk med dagens teknologi og krav om snarlig rensing vil redusere importen av kullkraft og bruken av miljøbomber, som mobile gasskraftverk er. Resultatet blir mer og renere energi, også i global sammenheng. Industrikraft Møre sendte 1. desember inn sin konsesjonssøknad om bygging av gasskraftverk ved Hustadmarmor i Fræna, et gasskraftverk der Hustadmarmor kan benytte seg av ca. 50 pst. av CO2-en i egen produksjon, i tillegg til tilrettelegging for CO2-rensing. Gasskraftverket kan stå ferdig allerede i 2010, dersom Regjeringen vil. Det skulle en tro at de ville, etter det jeg har lest i Tidens Krav den 17. oktober. Der står det nemlig at Ola Borten Moe, stortingspolitiker, mener at Regjeringen ikke lenger kan si nei dersom det nå kommer søknad om flere gasskraftverk. Det står også at det er større bruk for kraft i Midt-Norge enn på Mongstad, og at Hydro har et spesielt ansvar for å bidra konstruktivt, ettersom det er deres anlegg på Sunndalsøra og Aukra som er den direkte årsaken til at regionen nå vil få et kraftunderskudd. Høyre forventer at Regjeringen prioriterer søknaden fra Industrikraft Møre høyt. Det vil også det globale miljøet tjene på i lengden.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2006-12-07:
President! Jeg tror jeg stemte feil.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-07:
Det var en skuffelse at statsråd Odd Roger Enoksen ikke nevnte gassrørledningen til Grenland med ett ord i sitt hovedinnlegg. Først i replikkrunden måtte han inn på temaet. Grenland har et stort behov for naturgass. I et av landets største industriområder venter nå en hel befolkning utålmodig på gassrørledningen som skal sikre en bevaring og en videreutvikling av industrien. En avklaring av gassrøret til Grenland er mye av nøkkelen til om prosjekter skal settes i gang. Det handler om vekst i Norge. Det var Bondevik-regjeringen og Arbeiderpartiet som sammen la grunnlaget for realiseringen av gassrør til Grenland, og det var i forrige stortingsperiode. Da ble det statlige selskapet Gassco satt til å utrede prosjektet med å realisere rørløsningen for transport av gass. Dette arbeidet har tatt tid, men gledelig nok leverte selskapet denne høsten en positiv rapport. Men i etterkant har det blitt påfallende taust fra regjeringspartiene, og det kom ingen informasjon fra statsråden til Stortinget. Jeg sendte derfor statsråd Enoksen et skriftlig spørsmål den 19. oktober, om når og på hvilken måte Stortinget ville få seg forelagt resultatet av Gasscos arbeid. Svaret var skuffende og lite konkret: Først må det kommersielle grunnlaget avklares, og ved neste milepæl skal Stortinget informeres på en egnet måte. Så langt har ikke Stortinget blitt skikkelig informert. Heller ikke statsbudsjettet gir klarhet. Fire knappe linjer om en så stor sak gir ikke inntrykk av at Regjeringen prioriterer saken. Dette står i grell kontrakt til de løftene Arbeiderpartiet gav i opposisjon. Daværende representant Sylvia Brustad lovet 3 milliarder kr til bygging av en gassrørledning til Grenland. Arbeiderpartirepresentantene fra Telemark gikk tilsvarende høyt på banen. I stortingsvalgkampen lovte sågar Telemark Arbeiderparti at gassrøret skulle bygges, bare det ble regjeringsskifte. Arbeiderpartiet har skapt høye forventninger, men det virker nå som om den rød-grønne regjeringen har tatt et langt hvileskjær. Industrien i Grenland har ingen tid å miste, og statsråden bør i dag bekrefte at gassrøret kommer. Det er avgjørende at industrien i Grenland nå får langsiktige og forutsigbare rammebetingelser. Komitemerknaden fra regjeringspartiene er positiv, men langt fra avklarende. Ikke én statlig krone er avsatt i budsjettet. Regjeringspartiene sier bare at det er viktig å få et klart bilde av det økonomiske fundamentet for røret, og at det er viktig at de kommersielle aktørene viser interesse. Jeg er ikke uenig i synspunktene, men hva med alle løftene? Jeg håper statsråden kan være mer presis og avklarende enn regjeringspartiene i komiteen. Det er statsråd Enoksen som sitter med kortene. Utspillet er hans – og ikke bare jeg, men et helt industrisamfunn i Telemark venter på startskuddet. Det er nå statsråden må si: Ja, røret kommer!
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-07:
Jeg registrerte med stor bekymring at statsråd Odd Roger Enoksen heller ikke i sitt annet innlegg kom inn på dette med gassrør til Grenland med ett eneste ord. Det var kun på spørsmål fra Torbjørn Andersen at temaet ble nevnt. Da nevnte statsråden at det ikke var noen grunn til å så tvil om gassrøret. Jeg må bemerke at vi faktisk ikke sår tvil, men påpeker de faktiske forhold. Og de faktiske forhold er at Arbeiderpartiet i opposisjon har lovet 3 milliarder kr til gassrøret. 100 000 mennesker i Grenland glemmer ikke det. Og Regjeringen har så langt ikke levert noe som helst konkret. De faktiske forhold er også at Arbeiderpartiet har lovet at gassrøret skal komme, men statsråden har ennå ikke stått her oppe og garantert det. Han har ikke sagt ja, gassrøret kommer. Så langt er svaret planer og prosesser. Når representanten Terje Aasland står her på talerstolen og kommer med en lang rekke diplomatiske vendinger i forhold til at vi alle mener det samme, blir jeg hoderystende lyttende, for det er en ganske annen representant enn den Terje Aasland som i valgkampen tedde seg på en ganske så annen måte. Det gjorde han faktisk også i sitt første innlegg her i dag, da han karakteriserte en av sine stortingskollegaer. Jeg skal ikke gjenta karakteristikken, bare si til representanten Aasland at man bør være forsiktig med å kaste stein når man sitter i glasshus. Da minner jeg igjen om alle løftene fra Arbeiderpartiet i opposisjon, om 3 milliarder kr på bordet – en valgkamp der det ble sagt at gassrøret skal komme, bare vi får en ny regjering. Fallhøyden er stor, og forventningene er mange. Nå må Regjeringen levere det gassrøret til Grenland, for så langt har faktisk Arbeiderpartiet og Regjeringen et troverdighetsproblem.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-07:
Nå virker det som om Terje Aasland kun er en blek skygge av seg selv. Plutselig er en utredning om gassrør helt fint. Det Telemark hadde forventet, var at Aasland skulle stå på for gassrøret, ikke stå på for en unnvikende olje- og energiminister. Når de 3 milliardene nevnes, må det være helt legitimt for en stortingsrepresentant å minne om at dette har Arbeiderpartiet stått her på Stortingets talerstol og lovet velgerne. Det er all grunn til å minne om at politiske løfter bør holdes – ikke unnvikes når realitetene skal behandles.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-07:
President! Jeg er usikker på hva jeg skal stemme.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-07:
Jeg vil litt tilbake til representanten Heidi Sørensens replikk til Børge Brende tidligere i dag. Stortingsrepresentanten Børge Brende har, som vi vet, gang på gang – som det også ble sagt i replikken – uttalt at klimautslippene er høyere under den nåværende miljøvernministeren enn de var da han var miljøvernminister. Hvor har han det fra? Tallene for 2006 har vi jo ikke fått ennå. Hvilken statistikk er det Børge Brende forholder seg til? Jeg tar det som en selvfølge at Høyre og den forrige regjeringen tar på seg ansvaret for mengden utslipp i 2005. Vi overtok jo ikke regjeringsmakten før langt ut i oktober 2005. De tall vi har, viser at utslippene gikk ned fra 2001 til 2002. Så økte utslippene med til sammen 1,5 mill. tonn i perioden 2002–2004, da Børge Brende var miljøvernminister, og så gikk de ned igjen da han hadde sluttet som miljøvernminister. Det er da merkelig at en tidligere statsråd gang på gang lager stor fallhøyde for seg selv, og sender uriktige påstander ut til landets befolkning. Heldigvis skjønner folket der ute dette. Så litt til Venstre: Jeg synes ikke jeg fikk svar fra Venstre på om de er enig eller uenig i at det settes inn mobile gass-/biokraftverk i en eventuell vanskelig forsyningssituasjon i Midt-Norge om et år. Jeg skjønner at det er vanskelig for Venstre å svare på dette, for det er ikke noen andre alternativer på kort sikt. Samtidig skjønner jeg problemene Venstre har, for den regjeringen som Venstre var medlem av, fikk ikke gjort noen ting for å møte problemene i Midt-Norge, selv om de visste godt om det vi gikk i møte. Jeg spør igjen Venstre: Hva mener Venstre er alternativet for å få tilført mer kraft til Midt-Norge allerede om et år?
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
I Soria Moria-erklæringen er det et uttrykt ønske om å ta i bruk mer av gassen innenlands til industri-, energi- og transportformål. Samtidig er det i det samme dokumentet lagt stor vekt på en aktiv næringspolitikk. Det som dessverre ser ut til å være vanskelig for Regjeringen, er når disse to tingene skal kombineres. Der svikter det totalt. En aktiv tilnærming for å få bygd ut infrastruktur for gass er tydeligvis bare interessant for Regjeringen hvis røret går utenlands og ikke til f.eks. Grenland. Jeg registrerer at representanten Nordtun i sitt innlegg snakket varmt om et gassrør, og at representanten Aasland garanterte for et gassrør. Men så lenge statsråden ikke vil bekrefte et gassrør til Grenland, et forpliktende engasjement og bidrag til prosjektet, er det bare ord, og ord bygger ikke gassrør. Det er helt greit å ønske seg godt vær, men det er ikke sikkert man får det. Dette har vært en frustrerende prosess for innbyggerne og industrien i Grenland. Det er ingen tvil om at dette er en nødvendig investering for at industrien og arbeidsplassene i regionen skal ha gode fremtidsutsikter. Det er derfor skuffende at Arbeiderpartiet når de er i regjering, ber om flere utredninger i stedet for å avklare statens engasjement i gassrøret til Grenland. For mens Regjeringen sitter på gjerdet, uten direkte deltakelse i arbeidet med et gassrør til Grenland, gjør man vedtak om deltakelse i CO2-rensing av gasskraftverk, som absolutt ikke er utredet med hensyn til økonomisk bidrag eller samfunnsverdi. Her er mye ukjent. Det som er skremmende, er at når det er noe man vil, er ikke utredninger så nøye, mens andre prosjekter tydeligvis kan utredes i det uendelige. Enda mer skremmende er det kanskje at statsrådens egen statssekretær, Anita Utseth, på åpningen av årets naturgasskonferanse uttalte seg om Regjeringens engasjement i gassrøret på følgende måte: «Samtidig er vi ikke interessert i å betale mer enn vi behøver, derfor vil vi avvente avklaringen med hensyn til hvor mange og hvilke kommersielle aktører som forplikter seg til prosjektet». Det er her man får et klart bilde av engasjementet til Regjeringen. Hvis Regjeringen venter for lenge på flere investorer, vil det kanskje bli tatt avgjørelser andre steder, i andre land, i styrerom rundt omkring i verden, om å flagge ut bedriftene i Grenlandsregionen som er brukere av gass. Da forsvinner grunnlaget for gassrør, og statsråder, statssekretærer og regjering kan slå seg på brystet å si at nå blir det statlige bidraget redusert til null. Jeg vil be Regjeringen komme seg ned fra gjerdet før det er for sent, og gi klare og forpliktende signaler om hva staten skal bidra med, og hvilken rolle den skal ha i det videre arbeidet med et gassrør til Grenland. La meg bare til slutt understreke: Nå trengs det politisk handlekraft, politisk mot og politisk besluttsomhet, det har innbyggerne i Grenland fortjent.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-12-07:
Den som har fulgt litt med i energidebatten her til lands over tid, kan ikke ha unngått å merke seg den manglende evne til å treffe beslutninger i energispørsmål. Stadige utsettelser og vingling gjør at usikkerheten både i og utenfor energibransjen vokser. Det synes klart at denne usikkerheten medfører at aktører i bransjen venter med eller avstår fra å bygge ut energiproduksjonen fordi risikoen blir for høy. Konsesjoner både innen gasskraft og fornybar energi blir stående ubenyttet. Vi ser altså at markedsmekanismer og eksisterende virkemidler ikke bidrar til den nødvendige forsyningssikkerheten. Hva skyldes denne beslutningsvegringen? Noen har pekt på at Regjeringen mangler mandat for å ta i bruk det nødvendige verktøy. For at det ikke skal stå på lovverket, har Kristelig Folkeparti fremmet forslag om endring av energiloven som vil gi myndighetene et klarere mandat til å sikre igangsetting av ny energiproduksjon. Vi mener vi trenger et lovverk som tydelig legger ansvaret for forsyningssikkerheten hos Regjeringen ved ansvarlig statsråd, og som gir staten ved Regjeringen rett og plikt til å sikre at ny produksjon kommer i stand i enkelttilfeller der markedet svikter, ved at markedsaktørene ikke i tide investerer i ny produksjon. Kraftsituasjonen i Midt-Norge har påkalt særlig oppmerksomhet. Kristelig Folkeparti har sammen med Venstre foreslått at Midt-Norge blir utpekt til et laboratorium for utvikling av fornybar teknologi. Det er et enormt potensial for utnyttelse av fornybar energi, ikke minst i Midt-Norge. Dette må realiseres hurtigst mulig, slik at midlertidige løsninger som prisområder og sterkt forurensende gasskraftverk kan fases ut. Vindkraft og småkraft må bygges ut der en ut fra miljøhensyn kan akseptere dette. Lavutslippsutvalget har påpekt behovet for teknologiutvikling med offshore vindkraft som et svært viktig alternativ. Offshore flytende vindmøller vil kunne flytte vindkraftproduksjonen til områder der skadevirkningene er minimale og energitilgangen tilnærmet ubegrenset. Men det må snarest mulig etableres et pilotanlegg. Tør Regjeringen love at et pilotanlegg for offshore vindkraft på dypt vann kommer på plass, eller er statsrådens milliarder forbeholdt fossil energiproduksjon? Så finnes det også ulike teknologier på brukersiden som i større grad må tas i bruk. Rentbrennende vedovner ble oversett i Regjeringens hastige støtteordning for husholdningene, dette på tross av at ved, etter elektrisitet, er husholdningenes viktigste energibærer. La oss få en regional støtteordning for vedovner i Midt-Norge og støtteordninger i de store byene. Det vil også kunne danne en motvekt mot de ulemper landsdelen påføres gjennom bl.a. et eget prisområde. Til slutt: Vi trenger snarest en langsiktig energiplan for Midt-Norge, men også for landet som helhet, der det er viktig at Regjeringen nå viser handlekraft og evne til langsiktig tenkning.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
Jeg vil i mitt innlegg konsentrere meg om Dokument nr. 8:111 for 2005-2006. I sommeren som gikk, har vi opplevd de verste herjingene fra rovdyr i Nord-Trøndelag. Det har vært verre enn noen gang, og det viser også tallene som ble presentert den 20. september. Det gav liten grunn til optimisme og jubel, skadetallene i Nord-Trøndelag har gått rett til værs. Mer enn hver fjerde sau som påvises eller antas tatt av rovdyr i Norge, tas i Nord-Trøndelag. Det er skammelig og trist å registrere at hver fjerde gaupedrepte sau og fire av ti bjørnedrepte sauer er i Nord-Trøndelag. Det som det også har blitt litt endringer på i forhold til før, og som gjør at situasjonen er mye mer dramatisk, er at bjørnen bl.a. trekker nærmere og nærmere tettbygde strøk. Vi har sett bjørn som ikke har vært langt fra husnova til folk, og ikke langt fra der barna ferdes når de skal på skolen. Ja, i høst var vi faktisk vitne til at en bil på Snåsa, på en sidevei, kolliderte med en bjørn. Da har vi fått en situasjon som vi ikke lenger kan akseptere. Det er også interessant å merke seg de uttalelsene som seksjonssjef i Statens naturoppsyn, SNO, Kjartan Knudsen, kom med til Nationen den 9. oktober i år: «Dette må ikke oppfattes som det totale skadebildet. Bare en liten del av det som mistes, blir gjenfunnet.» Det betyr at situasjonen er mye verre enn det som man egentlig har fått registrert. Det er også trist å registrere at dagens debatt og dagens votering er en fullstendig snuoperasjon fra Senterpartiet. Jeg registrerer at Senterpartiet har valgt regjering framfor sin rovdyrpolitikk – man har kastet sin rovdyrpolitikk over bord. Jeg registrerer at da vi behandlet St.meld. nr. 15 våren 2004, stod Senterpartiet og Fremskrittspartiet sammen om flere forslag. Det var en rekke forslag, deriblant om nødvergeretten. Jeg registrerer i dag at Senterpartiet stemmer imot Fremskrittspartiets forslag, noe som bevitner den snuoperasjonen som Senterpartiet har gjort i denne saken. Jeg konstaterer at den politikken som føres i dag, er en sakte, men sikker nedlegging av utmarksnæringen i distriktene. Det er muligens en ønsket politikk fra Regjeringen, og hvis så er tilfellet, er de dessverre godt i gang med å lykkes. Jeg anbefaler at ministeren tar seg en tur og snakker med de berørte, snakker med dem som har opplevd å miste dyrene sine, så kanskje også ministeren og Regjeringen ville få et helt annet syn på det skadebildet og den situasjonen som hersker i Nord-Trøndelag for tiden, og kanskje hadde man endret sin rovdyrpolitikk.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
Jeg vil prøve å dreie debatten enda litt mer over fra gass til rovdyr, noe som er viktig for mange. Ute i distriktene er det ikke mye som skaper slik debatt som for eller imot rovdyr. Grovt og enkelt fortalt er de som bor i byen, for, og de som bor på landsbygda, imot. Og det er kanskje naturlig. Enda sterkere imot er selvfølgelig de som lever av bufe, de som har jakt som inntekt eller som rekreasjon og hobby, samt de som vil bruke naturen til opplevelser uten frykt for å møte rovdyr, og da kanskje spesielt ulven. Ekstra ille er det i de fylker som grenser til Sverige. Her er rovdyrantallet atskillig større enn ellers i Norge, og dermed får vi et stort antall rovdyr som krysser grensen etter sine behov. Problemet er at disse ulvene som til en stor grad befinner seg på norsk side, ikke regnes med, ellers ville vi fått et antall rovdyr klart over det bestandsmålet Norge har satt seg. Av de fylkene som er ekstra sterkt berørt, er Hedmark. Så sterkt berørt er distriktet at Mattilsynet varslet beiteforbud for enkelte av dem som drev med sau i høst. Faren for at de ble tatt av rovdyr var så stor at de måtte holdes hjemme. Dette skapte selvfølgelig problemer på flere måter. Vanskeligst var det at bufeet måtte ha mat, og de måtte dermed beite på de jordene som skulle produsere høy til vintersesongen. Dette skapte selvfølgelig også store ekstra utgifter samt mye ekstra arbeid for den enkelte bruker. Til selve saken om rovdyr. Det er merkelig at ikke flere partier og enkeltrepresentanter følger Fremskrittspartiets forslag. Det er mange av oss som husker bl.a. Senterpartiets representanter, som reiste land og strand rundt og forsvarte bøndenes bruk av utmarka og sa at man skulle føle seg trygg når man ferdes ute i naturen. Dette var vi glad for å høre, da det samsvarte med Fremskrittspartiets syn. Men hva skjer når vi har muligheter til å gjøre noe? Da trekker Senterpartiet seg unna, og regjeringspartienes distriktsrepresentanter er fraværende. Kan det ha noe å gjøre med at forslaget kommer fra Fremskrittspartiet, eller var det ikke den hele og fulle sannhet som kom fram under valgkampen? I min tid som stortingspolitiker har mange bekymrede personer kontaktet meg angående rovdyr. De har vært redde for sitt næringsgrunnlag, de har vært redde for sine dyr, sine barn eller sin egen sikkerhet. De har vært så engasjert at de har sagt at jeg kunne bruke deres navn fra denne talerstolen og si at de stolte på Senterpartiet i denne saken. Sviktet Senterpartiet, kom de aldri til å stemme på det partiet. For de partiene og representantene bl.a. fra Distrikts-Arbeiderpartiet må dagen i dag være en av de aller dårligste. I dag hadde de hatt mulighet til å realisere sine lovna-der. En ting som er sikkert, er at dess flere rovdyr, dess større og flere konflikter. Til slutt må jeg si at en god og fornuftig rovdyrpolitikk, er en god og fornuftig distriktspolitikk. Skal distriktene overleve, må menneskene styre, ikke rovdyrene.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2006-12-07:
For å lykkes i miljøpolitikken er vi helt avhengig av å ha med oss det brede lag av befolkningen. Jeg tror ikke at det er slik at alt kan styres fra denne salen, og at vi med våre gode ideer kan endre så veldig mange holdninger. Det er lokalt og gjennom lokalt engasjement man kan finne mange gode løsninger. Vi som er politikere, kan bidra til å vise vei. Storting og regjering kan bidra til å vise vei. Men jeg tror at hvis en tør og vil gi ansvar til det regionale nivå, til det lokale nivå, kan man finne mange gode løsninger både på klimaspørsmål, på vernespørsmål og på en lang rekke miljøspørsmål. Jeg mener at det er viktig at vi gjennom vår vernepolitikk og vår rovdyrpolitikk ikke skaper en så stor lokal mobilisering mot miljøpolitikk at vi mister mange vi kunne hatt på laget. Vi kan ikke ha en politikk der vi har vern for vernets skyld, der vi teller prosenter og ikke arter, der prinsippene blir viktigere enn realitetene, og der vi ser at konsekvensene av f.eks. rovdyrpolitikken gjør at viktige beitelandskap med viktige rødlistearter forsvinner. Jeg er vokst opp i en forvaltertradisjon og har tro på å forvalte, ikke på det ensidige vern. Når vi ser utfordringen i forhold til rødlistearter i Norge, ser vi at en veldig stor andel, opp mot 35 pst. av rødlisteartene som er truet, er i kulturlandskap, i beitelandskap som er i ferd med å gro igjen. Jeg synes det er viktig når vi diskuterer miljøpolitikk og den framtidige forvaltningen av miljøspørsmål, at man har en forvaltning som er mest mulig lokal og mest mulig regional, som gjør at man klarer å finne gode lokale og regionale løsninger og kan finne praktiske løsninger. Et godt eksempel på hvor godt dette kan fungere, er fra Akershus, der fylkesmannen åpnet for utbygging i strandsonen, mens fylkeskommunen sa nei. Fylkeskommunen og de lokale politikerne har vært mer restriktive enn statens representant. Hvis man tør gi ansvar til det lokale og regionale nivå, tror jeg man kan finne mange gode løsninger. Til slutt: For Senterpartiet har det i forbindelse med rovdyr vært viktig å løfte debatten slik at flere aktører kan ha mulighet til å delta i den. Derfor er jeg glad for at Regjeringen nå har valgt å bevilge 1 mill. kr til Folkeaksjonen ny rovdyrpolitikk, som gjør at vi kan få fram flere sterke og kraftfulle røster i rovdyrdebatten.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2006-12-07:
Jeg synes det er litt underlig når jeg hører på representanten fra Kristelig Folkeparti, Holten Hjemdal, og representanten fra Høyre, Kristiansen, og når jeg leser i de forskjellige lokale medier og i Nationen hvordan Gunnar Gundersen står og brisker seg over den fantastiske vernepolitikken og rovdyrpolitikken som de to gjeldende partier står for. Da er det litt viktig å se på historien. Hvem var det som var rovdyrpolitikkens far? Det var Børge Brende. Hvem var det som drog saken gjennom i Stortinget? Jo, det var Kristelig Folkeparti med saksordfører som drog gjennom saken i Stortinget, uten respekt for det lokale demokratiet, uten respekt for de lokale prosessene. Og hvem var det som slo seg på brystet i forrige periode med at han var så handlekraftig i vernespørsmål? Jo, det var Børge Brende, som profitterte på at en kjørte vernesak etter vernesak. Og Kristelig Folkeparti støttet opp om det. Hvem var det som fratok grunneiere rettigheter uten å legge skattemessig til rette for en god kompensasjon? Jo, det var den forrige regjeringen. Og denne regjeringen retter det opp, ved at vi ikke skattlegger frivillig vern. Vi legger til rette for frivillig vern, vi legger til rette for gode prosesser mellom grunneiere og stat, og vi reverserer de skatteskjerpelser som den forrige regjeringen gjorde, for å skape bedre og mer lokalt forankrede prosesser som ikke skaper så stor lokal motstand. Jeg synes iallfall i ærlighetens navn det er rart at en representant fra de forrige regjeringspartiene slår seg på brystet for at de lagde gode verneprosesser lokalt, når de gjorde det økonomisk mindre gunstig å være med på laget, mens denne regjeringen har gjort det mer gunstig å være med på laget i forhold til verneprosesser og få til gode, lokale verneprosesser uten å tre dårlige løsninger nedover hodet på folk.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-12-07:
Dette har vært en debatt mye preget av energipolitiske spørsmål, som riktignok er avgjørende for miljødebatten, men vi har snakket relativt lite om Miljøverndepartementets budsjett og Miljøverndepartementets virke. Det har gjennom de siste årene, og spesielt i den tiden da Børge Brende var miljøvernminister, skjedd en tiltagende konflikt rundt miljøvernpolitikk i Norge. Det har kommet som et resultat av en veldig offensiv og til dels aggressiv vernepolitikk der man kun i liten grad tok seg bryderiet med å høre lokalbefolkningen før man kjørte vedtak igjennom i Regjeringen. Den første verneprosessen i Trillemarka var et slikt klassisk eksempel. Den daværende statsråden tok seg ikke engang tid til å besøke lokalmiljøet, sette seg inn i forholdene og snakke med dem som bodde der. Den utviklingen mener jeg dagens regjering, dagens statsråd, har vært med på å snu. Man har vært på besøk i Trillemarka, man har hørt på den argumentasjonen som lokale representanter har framført, og vi er nå inne i en prosess med tanke på å løse denne saken, i tillegg til mange andre vernesaker. Det er – og bør være – viktig for oss å prøve å bygge bro over denne tiltagende konflikten, slik at miljøpolitikk i framtiden ikke blir en konflikt mellom by og land, ikke blir en konflikt mellom det klassiske naturvernet og forvaltertradisjonen, og ikke blir en konflikt mellom folkestyre og byråkrati. Det er det vårt ansvar som politikere å være med og bidra til. Det har Senterpartiet tenkt å bidra positivt til. Så gjøres det forsøk på å trekke opp en ny rovdyrdebatt fra Fremskrittspartiets og Høyres side. Jeg opplever at Høyre, og delvis Kristelig Folkeparti, bruker enhver anledning til å distansere seg fra det rovdyrforliket de var med på å inngå for et og et halvt år siden. Det synes jeg for så vidt er greit nok. Men det er et faktum at det er disse partiene som må ta ansvaret for den rovdyrpolitikken vi i dag fører, fordi det er rovdyrmeldingen og det brede rovdyrforliket som ligger til grunn for Regjeringens politikk. Vi har klart å endre erstatningsreglene, og vi har allerede i sommer gjennom et brev fra miljøvernministeren og landbruksministeren varslet at nødvergeretten kommer til å bli gjennomgått så fort som mulig. Det er et arbeid som er i gang, og det er et arbeid der vi selvsagt har ambisjoner. Det at vi i dag ikke hopper på et forslag fra Fremskrittspartiet og Høyre om at man skal legge fram sak om endring av nødvergeretten innen 1. mai, er selvsagt ikke et uttrykk for at vi er uenig i det. Det er bare et uttrykk for at vi definerer vår egen dagsorden og vår egen tilnærming til dette.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-12-07:
Gunnar Kvassheim har brukt denne debatten til å harselere over Regjeringens fornybare energisatsing. Den har han holdt opp mot mobile gasskraftverk i Trøndelag. På direkte utfordring i forhold til hva som er Venstres alternativ i Trøndelag hvis det skulle bli energimangel, svarer Gunnar Kvassheim at man skal ha biofyrte mobile kraftverk. Det er akkurat det Statnett har bestilt. Man bruker nesten 2 milliarder kr. på biofyrte kraftverk, og Gunnar Kvassheim bruker mye av denne debatten til å harselere over det. Jeg finner grunn til å be Gunnar Kvassheim redegjøre for Venstres synspunkt her. Jeg vil spørre: Er det slik man støtter denne beslutningen, eller gjør man det ikke? Hvis man får på plass denne reservekraften, og det viser seg at man ikke får tak i bioenergi, hva mener Venstre at man da skal gjøre? Skal man gå på akkord med det Venstre lovte i vår, nemlig at man skal ha den samme energiforsyningssikkerheten i Midt-Norge som i resten av landet, eller aksepterer man å kjøre denne kraftproduksjonen?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-07:
Det er mye en kunne si om Høyres opptreden i denne debatten. Selv om vi i miljøspørsmål først og fremst skal feie for egen dør, har jeg lyst til å gi representanten Ivar Kristiansen honnør for to forhold han tok opp knyttet til miljøspørsmål. Det ene var samspillet med Russland knyttet til miljøspørsmål. På mine mange besøk i Russland som leder for til Nordisk Råds miljø- og energikomite, har jeg absolutt fått bekreftet behovet for et forsterket samarbeid. EUs nordlige dimensjon, der også Norge deltar, og Nordisk Råds samarbeidsprogram med Nordvest-Russland åpner nettopp for dialog og for fortsatt forsterket handling innenfor de programmene som allerede er på plass. Dette er veldig viktig. Jeg er også enig med Ivar Kristiansen i den vurderingen han gjorde av Nairobi-konferansen, at den betydde et steg framover for miljøarbeidet i verden. Jeg har vært med på flere av FNs store klimakonferanser, og det er nå åpenbart større forståelse for at de globale utfordringene krever samhandling mellom nasjoner. Flere nasjoner har meldt seg på i spørsmålet om handling og mer dialog, og de vil kanskje etter hvert delta i de prosessene som fører fram til enighet om tiltak. Jeg lyttet med interesse til en representant for NGO-ene i Afrika som reiste et tankevekkende spørsmål. Vedkommende sa omtrent som så: Dere fra de rike land kan ikke bare komme og besøke Afrika og prate, reise ut til naturreservatene og se på dyrene våre, og så reise hjem med forurensende fly og leve som før. – Dette er en ubehagelig og påtrengende utfordring. Så en kort visitt til der jeg startet. Det høres ut som representantene fra bl.a. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre mener at en skal slippe å få på plass reservekraft, dersom en bare satser på vind. Det er altså slik at om en skulle unnlate å satse på reservekraft – om det skulle være nødvendig å ta det i bruk – vil en umulig kunne ha på plass den stabile vindkraft en har behov for i Midt-Norge. Derfor synes jeg dette er en merkelig argumentasjon som ikke henger sammen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-07:
For en uke siden i morgen la Regjeringen fram sin nordområdestrategi i Tromsø med store ord og vyer for nordområdene, og med en utenriksminister som proklamerte at nå hadde Regjeringen tatt nordområdestrategien på land. Det stusset mange over og lurte på hva det egentlig skulle bety. Det skal litt mer til enn store ord for å holde folk i nordområdene og i Nord-Norge med arbeid. Det er ingen hemmelighet at det knytter seg særlig store forventninger til hva ringvirkninger fra petroleumsindustrien skulle kunne bety for den nordnorske landsdelen. Skal disse forventingene bli innfridd, må aktiviteten i nord opp, ikke ned. Det største regjeringspartiet, Arbeiderpartiet, har særlig vært opptatt av å framstille seg som selve garantisten for at man skulle videreføre stor – og større – oljevirksomhet i nord. Men Regjeringen har et problem når det her i salen sitter to statsråder med til dels motstridende interesser. Olje- og energiministeren har lovet mer virksomhet i nord, mens miljøvernministeren vil verne mer i nord. Spørsmålet er da om det finnes et slags balansepunkt som likevel skal kunne gi levelige vilkår for ny næringsvirksomhet langs kysten i Nord-Norge. Det balansepunktet har man iallfall ikke funnet i Bøkfjorden i Kirkenes. Det er nå en realitet at SFT har sagt nei til fortsatt oljeomlasting i Bøkfjorden. Denne virksomheten har betydd verdifulle leveranser av ulike typer varer og tjenester fra Kirkenes-samfunnet. Oljeomlastingen har skjedd i veldig kontrollerte og ordnede former innenskjærs, skjermet for uvær og faktorer som kan påvirke den type aktivitet, og det har skjedd på en miljømessig forsvarlig måte. Det har ikke vært uhell i tilknytning til den virksomheten som har vært der. Jeg tillater meg nå å utfordre miljøvernministeren på om dette er det siste ordet som er sagt i denne saken, om Regjeringen faktisk har tenkt å vende tommelen ned for videre virksomhet i Kirkenes. Lokalt konstaterer man nå at konsekvensene av SFTs avslag vil være at den forventede oljeaktiviteten i Sør-Varanger kan være avlyst før den har begynt. Avslaget fra SFT tolkes slik at Kirkenes og Sør-Varanger for all framtid er ekskludert fra lokalisering av oljeaktivitet, til tross for at man har store forventninger til at man skal kunne gjøre funn også i den delen av Barentshavet. Lokalt sett sitter man igjen med et inntrykk av at miljøbevegelsen har fått full uttelling, og at det er befolkningen og de som skal ha noe å leve av der oppe, som står igjen i taperbua. Jeg kan også minne om, som en representant har gjort her før i dag, at det er en regjering som har lagt fram en stortingsmelding om at man skulle ha «Hjarte for heile landet», men man har tydeligvis ikke «hjarte» for Kirkenes.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-07:
Først skal jeg avlegge en bitte liten visitt til representanten Yrvin, som er opptatt av svevestøv i Oslo. Jeg tror at det ved den anledning er betimelig å advare mot den økningen av svevestøv, NOx og svovelutslipp som vil bli resultatet av Regjeringens nye bilavgifter. Jeg ser også fram til at vi får korrigert det i fellesskap så fort som mulig og gjerne allerede i revidert. Så synes jeg at når vi først krangler så mye som vi gjør – og har gjort i dag – i denne salen, synes jeg det er greit også å påpeke at de to innleggene som er holdt av representantene Slagsvold Vedum og Borten Moe fra Senterpartiet, stiller jeg meg i stor grad bak. Jeg har ikke inntrykk av at Regjeringen står for den politikken som de snakker om, men jeg slutter meg til mange av de konklusjonene som de trakk. Når det gjelder rovdyrpolitikken, tror jeg det er viktig å peke på en vesentlig ting, og det er at bestandsmålene som denne sal har vedtatt mot Senterpartiets og Fremskrittspartiets stemmer, på langt nær er nådd. Vi har et skyhøyt konfliktnivå i veldig mange fylker, men bestandsmålene er ikke nådd. Dette gjelder både ulv og, ikke minst, bjørn. Så når man angriper oss for en omkamp – Fremskrittspartiet var ikke med på kompromisset, men Høyre var det – tror jeg det er grunn til å peke på at det er mange flere ulver i Sverige i dag enn det var da rovdyrkompromisset ble inngått. Det er mange flere grenseulver, og det er faktisk så mange ulver i grensebestanden at det antallet er større enn den nasjonale bestanden. Dette tror ikke jeg at stortingsflertallet kunne forutse da man inngikk forliket, og dermed vil jeg peke på at det er veldig god grunn til å ta en ny debatt om disse tingene i dag. I Trøndelag skal man ha fire ynglende bjørner. Man har ingen i dag. Fire ynglende bjørner i Trøndelag – i noen få kommuner i Nord-Trøndelag – vil medføre at det må være et sted mellom 40 og 60 voksne bjørner i Trøndelagsfylkene. Dette går ikke an å kombinere med opprettholdelse av utmarksnæringene i Hedmark, i Akershus, i Østfold, i Trøndelag og i Nordland. Det tror jeg er en erkjennelse vi må ta inn over oss. Så kan man gjerne si at det er greit, det tar ikke Stortinget så tungt. Men konsekvensen av å opprettholde dagens rovdyrpolitikk er at det ikke vil være utmarksnæringer i noen særlig grad igjen i disse fylkene. Så får vi kanskje en vakker dag en ny rovdyrpolitikk, når rovdyrene – bjørnen og jerven – har spredd seg godt nedover Vestlandskysten til Møre og Romsdal, til Sogn og Fjordane, til Hordaland og kanskje også til Rogaland, skjønt det er kanskje å ta litt i. For da rammer rovdyrpolitikken – eller mangelen på en fornuftig rovdyrpolitikk – mange flere velgere og mange flere stortingsrepresentanter, og da stoler jeg på at vi får en endring.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2006-12-07:
Bare noen få ord avslutningsvis i debatten, og aller først til gassrøret til Grenland, som har blitt nevnt en del ganger nå. Jeg har lyst til å understreke en ting, og det er at vi er inne i en fase nå hvor Gassco, det selskapet som denne sal bl.a. har bedt om å utrede spørsmålet videre, er i ferd med å legge siste hånd på verket når det gjelder avslutningsfasen mot å gå mot en forprosjektering. Det foregår altså nå forhandlinger om eierdeltakelse og gassvolum i det videre arbeidet. Gassco har, etter det jeg har hørt, en ambisjon om konklusjon på dette arbeidet den 15. desember. Da har altså nå regjeringspartiene valgt å forholde seg til den prosessen som Gassco skisserer. Og jeg har lyst til å understreke at det kommer etter en anbefaling fra Gassco, som kanskje er det beste fagmiljøet ikke bare i Norge, men i Europa på akkurat det temaet. Det synes jeg er ganske verdifullt å vektlegge oppe i den prosessen. Så sier egentlig statsråden at han er klar bare disse avklaringene har funnet sted. Det gjør meg ganske trygg, i tillegg til at vi er et samlet storting som i realiteten ønsker det samme. Så drev Kristelig Folkepartis representant et lite spill om at det var forskjell i merknadene her. Når jeg leser det, kanskje for tredje og fjerde gang, finner jeg ikke forskjeller i prinsippet. I utgangspunktet ønsker vi det samme i denne sal, og vi har egentlig den samme bruk av ord også i merknadene. Vi kunne kanskje ha brukt tid på å forene oss i forkant av denne debatten, men det har vi altså ikke gjort, og det er et flertall og et mindretall. Jeg er ganske trygg på at flertallet er tydelig og klar på hva det vil, bl.a. gjennom å følge opp Soria Moria-erklæringen, som tydelig understreker at staten skal inn på finansieringssiden. Det er betryggende. Så til noe som representanten Torbjørn Andersen tok opp, og som omhandler energiloven, som regjeringspartiene klart har varslet at en skal ha en gjennomgang av. En ønsker egentlig ikke så veldig mange endringer fram til en har fått evaluert den og fått bildet komplett. Men representanten Andersen påpeker jo noe av det vesentlige. Han sier jo at det er blitt et alvorlig problem at loven ikke har bidratt til investeringer. Allikevel vil de ikke evaluere loven, ei heller erkjenne at det kanskje er markedet som er årsaken til at det ikke blir investert. Likeledes sier han at den CO2-innblandingen som denne regjeringen nå legger opp til, er med på å stoppe gasskraftprosjektene. Da har jeg lyst til å understreke én ting, og det er at Andersens oppfatning vel egentlig må basere seg på feil, for det har vel aldri blitt fremmet så mange interessante prosjekter om gasskraftverk med CO2-håndtering som i de siste månedene.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2006-12-07:
Jeg har bare lyst til å oppklare en opplagt misforståelse i forhold til bevilgningsforslag som er framsatt av Arbeiderpartiet tidligere. Når det gjelder de 3 milliarder kr som det ble vist til skulle vært foreslått til gassrør til Grenland av Sylvia Brustad, var det før forliket med den foregående regjeringen. Det forliket en kom fram til, staket ut en annen kurs, en annen prosess, enn bevilgninger over statsbudsjettet. Og det er det vi nå forholder oss til, og som nå er i ferd med å avsluttes. Det er realiteten knyttet til det. Jeg mener at jeg har vært tydelig og understreket det som ligger i flertallets innstilling, klare merknad og anbefaling om den videre prosessen, og statsråden har så til de grader også gjort det i dag. Nå har jo selv Fremskrittspartiet forstått at en ønsker å være tydelig på det. Når det gjelder Hoksruds uttalelser om løftebrudd til velgerne, kan jeg forsikre om at vi allerede har innfridd åtte av ti konkrete saker for Telemark. Og det må jo være et bra utgangspunkt.