Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-16:
Som dei fleste andre har eg vorte politikar fordi eg ynskjer å påverka samfunnsutviklinga. For oss i Arbeidarpartiet er målet å påverka slik at livet vert betre for folk flest, særleg for dei som har det vanskelegast. Gjer så revidert noko med dette? Ja, det aller viktigaste i dag er at nivået på arbeidsmarknadstilbod vert halde oppe. Me veit at dei viktigaste skiljelinene mellom dei som har nok, og dei som har for lite, i dette landet går mellom dei som har arbeid, og dei som ikkje har. Difor er arbeid til alle det mest avgjerande for utjamning. For dei som ikkje er i arbeid – for dei permitterte og oppsagde i oljebransjen og for folk med fysiske og psykiske problem som har vanskeleg for å finna arbeid – er arbeidsmarknadstiltak avgjerande for å koma vidare. Den permitterte sveisaren kan utvida kompetansen ved å få fleire sertifikat eller byggja på med teoretisk eller praktisk utdanning. Den rørslehemma kan via opplæring og ulike støtteordningar kvalifisera seg og visa at han kan ha ei aktiv rolle i arbeidslivet. Desse to og deira familiar får då eit betre liv, dei deltek aktivt i verdiskapinga, og dei syter for seg sjølve økonomisk. Det er heilt uforståeleg for meg at folk frå sentrumspartia – kanskje mest frå Senterpartiet – som har vore så høgt på banen i samband med utjamningsmeldinga, røystar for å redusera talet på arbeidsmarknadsplassar monaleg. Eg vonar at den oppsagde sveisaren i Haugesund og den arbeidssøkjande innvandraren merkar seg dette. Det er relativt liten avstand mellom sentrum og Arbeidarpartiet i dei vedtaka me gjer i dag. Det er ikkje slik at sentrum gjer vesentlege, andre grep som lyfter dei som treng det mest. «Mykje skrik og lite ull» kallar me slikt på Jæren. Til hausten får me meir omfattande utfordringar når det gjeld omfordeling – til å ta frå dei rike for å ha meir til dei fattige og til viktige fellesgode. Eg er veldig spent på kva sentrum gjer då. Fornying av offentleg sektor vert eit spanande og krevjande arbeid. Fornyinga er ikkje eit mål i seg sjølv, men eit verkemiddel for å sikra at me nyttar dei pengane og dei folka me har, til mest mogleg og best moglege tenester for folk. Arbeidarpartiet vil sikra ein sterk offentleg sektor og likeverdige tilbod til fattig og rik over heile landet. Arbeidarpartiet vil, slik statsminister Stoltenberg har sagt det fleire gonger i det siste, auka innsatsen i offentleg sektor – i barnehagar, i barnevernet, i skulen og på kulturområdet, for å nemna noko av det som ligg meg mest på hjarta. Men me skal bruka dei ressursane me har, på ein betre måte. Det krev eit ramme- og regelverk som gjev mest mogleg tid att til å behandla sjuke, til å få folk i arbeid og til å låna ut bøker. Det er dette ramme- og regelverket Regjeringa og statsråd Kosmo skal ha kritisk gjennomgang av i tillegg til spørsmål om organisering av offentleg sektor. Eg kjenner mange som arbeider i offentleg sektor. Mange av dei er frustrerte fordi dei ikkje får bruka meir tid og ressursar på det viktigaste, nemleg det å pleia gamle eller undervisa barn og ungdom. Dei skriv planar, dei skriv rapportar, dei sit i møte. Noko av dette er viktig, noko av det kostar mykje meir enn det smakar. Det må me gjera noko med. Ein god bustad er i tillegg til arbeid avgjerande for folk sin trivsel. Difor er eg glad for at kommunalministeren arbeider med tiltak for våre barn, og spesielt for dei utan bustad og andre med spesielle behov. Trivsel handlar i tillegg om tryggleik for gode oppvekst- og utdanningstilhøve for våre barn og unge. Difor må me bruka meir ressursar på barnehagar, på utdanning og på kulturtiltak framover, slik Arbeidarpartiet tek til orde for. Eg er imponert over all den innsatsen folk gjer for breiddekultur for barn og ungdom i alle lokalmiljø. Utan denne innsatsen stoppar Noreg. I tillegg til denne innsatsen, og nærast ein føresetnad for denne innsatsen, er eit aktivt kulturliv på alle nivå. Me må satsa på t.d. Stavanger Symfoniorkester fordi dei gjev mange av oss tilbod om musikkopplevingar som aukar livsgledafordi dei stimulerer til musikkinteressa genereltfordi dei er viktige aktørar i utdanning av nye musikarar fordi mange av dei deltek som dirigentar, lærarar og utøvarar på alle nivå i fylket og slik sikrar både rekruttering og breiddekultur Det same resonnementet kunne nyttast om Den Norske Opera. «Mennesket lever ikkje av brød åleine», heiter det. Me treng brød, men i tillegg treng me dei opplevingane og den utviklinga som kulturlivet tilbyr oss – anten det er engasjement som mor i skulekorpset, som leiar i vel-laget eller som operapublikum. Difor er eg veldig glad for at iallfall statsministeren og Arbeidarpartiet har sett kultur på dagsordenen.