Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Det er regjeringens mål at Norge skal være et land med små forskjeller og minimal fattigdom. Høy sysselsetting, universelle velferdsordninger og et godt utbygget utdannings- og helsesystem har bidratt til færre fattige og en jevnere inntektsfordeling i Norge enn i andre land. Likevel er det mennesker som står utenfor viktige sosiale arenaer, bl.a. på grunn av dårlig økonomi og dårlige levekår. Regjeringen vil tette hullene i sikkerhetsnettet for grupper som i dag faller igjennom, og sikre bedre vilkår særlig for barn som vokser opp i fattige familier. Barns rett til en trygg oppvekst er grunnleggende. Norge er ikke upåvirket av internasjonale trender som trekker i retning av økte forskjeller. Teknologisk utvikling og økende automatisering endrer krav til kompetanse i arbeidsmarkedet. Som Produktivitetskommisjonen har redegjort for, kan dette gi en økt polarisering i arbeidsmarkedet, hvor etterspørselen etter og lønningene til arbeidstakere med lav kompetanse faller, mens etterspørselen etter og lønningene til arbeidstakere med høy kompetanse øker. Dette trekker i retning av økte lønnsforskjeller og økte kapitalinntekter. Vi ser også at den høye arbeidsinnvandringen til Norge de siste ti årene påvirker lønnsdannelsen. Nyere forskning finner at innvandringen fra Øst-Europa etter EU-utvidelsen i 2004 har bremset utviklingen i lønningene i flere næringer. Effekten er størst i bygge- og anleggsnæringen. Den høye flyktningstrømmen til Norge kan også skape utfordringer for den norske lønnsdannelsen. Hvis det blir svært mange som ikke har eller ikke klarer å oppnå en produktivitet som forsvarer de laveste lønningene i arbeidsmarkedet, vil det dels utfordre bærekraften i velferdsmodellen og dels presse lønningene nedover. Skal vi motvirke disse trendene og redusere forskjellene på lengre sikt, må vi sørge for et godt fungerende arbeidsmarked hvor flest mulig kan delta. Et fleksibelt arbeidsmarked, god makroøkonomisk styring, en aktiv arbeidsmarkedspolitikk og koordinert lønnsdannelse bidrar til dette. Videre må vårt utdanningssystem gi barn og unge god og relevant kompetanse. Skattesystemet og støtteordningene må utformes slik at de understøtter verdiskaping og høy deltakelse i arbeidslivet. Integrering av innvandrere i arbeidsmarkedet er også svært viktig. Integreringsprogrammer, norskopplæring, utdannelse og effektiv kartlegging av kompetanse er sentrale faktorer. Utformingen av skattesystemet bidrar også til å redusere forskjeller, og det skal det fortsatt gjøre. Men det er først og fremst ved å finansiere utdanning, helse og omsorg og folketrygden at skatter og avgifter bidrar til utjevning av inntekts- og forbruksmuligheter i Norge. Om lag tre fjerdedeler av utjevningen fra markedsinntekt til disponibel inntekt skjer gjennom overføringer. I tillegg kommer verdien av de offentlige tjenestene. Bidraget fra utformingen av skattesystemet er derfor relativt beskjedent. Slik er det i de fleste land som har et omfattende skattefinansiert velferdssystem. Den fremste utfordringen for Norge nå er å skape nye, lønnsomme arbeidsplasser i privat konkurranseutsatt sektor. For å ivareta vårt velferdsnivå er det behov for ny aktivitet som kan bidra til høy sysselsetting og høy samlet verdiskaping. Regjeringens økonomiske politikk bidrar til dette, både gjennom tiltak for å trekke opp veksten i norsk økonomi på kort sikt og gjennom å gi gode rammebetingelser for fremtidig vekst. I dagens situasjon er pengepolitikken den første forsvarslinjen i møte med svakere konjunkturer. Kronen har svekket seg markert, og sammen med lavere lønnsvekst har det bidratt til en vesentlig styrking av den kostnadsmessige konkurranseevnen til norsk næringsliv. Budsjettpolitikken brukes nå i tillegg aktivt for å dempe tilbakeslaget som følger av lavere oljepris. I revidert nasjonalbudsjett foreslår regjeringen nye, målrettede tiltak for å motvirke arbeidsledighet i områder som er særlig hardt rammet. I tillegg foreslås økte utgifter til integrering. Samtidig må den økonomiske politikken støtte opp under nødvendige omstillinger i norsk økonomi. Lavere vekstbidrag fra norsk sokkel er en varig strukturell endring. Statens viktigste rolle nå er å bidra til at arbeidskraften raskt kan flyttes fra oljerelaterte næringer til annen konkurranseutsatt virksomhet og ikke til offentlig sektor. For å møte de strukturelle utfordringene vil regjeringen derfor jobbe for gode rammebetingelser for næringslivet, med et enklere og mer vekstfremmende skattesystem, bedre infrastruktur og en kompetent arbeidsstyrke. Det vil styrke næringslivets konkurransekraft. Konkurransedyktige bedrifter vil skape større verdier og trygge arbeidsplasser for fremtiden. Jeg er glad for at et bredt flertall i finanskomiteen, inkludert Arbeiderpartiet, har blitt enig om en skattereform, med betydelige lettelser til norsk næringsliv, som vil bidra til det. Det er synd at representanten Dag Terje Andersen ikke var til stede og fulgte skattedebatten som nettopp ble avsluttet i Stortinget, hvor jeg merket meg et retorisk skifte fra Arbeiderpartiets side i synet på skattlegging av norske bedrifter og norske arbeidsplasser. Den enigheten er viktig. Men det blir altså ikke mer riktig når Dag Terje Andersen gjentar og gjentar og gjentar en gal påstand om at det regjeringen har brukt mest penger på, er å redusere skattene, eller at regjeringens viktigste oppgave i kampen mot arbeidsledigheten er å redusere skattene. Det er gale påstander. Regjeringen har brukt mesteparten av det økte handlingsrommet på alt annet enn skattereduksjoner – men jeg vedstår meg i tillegg hver eneste reduksjon vi har gjennomført, som grunnlag for å styrke vekstevnen til norsk økonomi og norsk næringsliv. Det er helt nødvendig at vi har et konkurransedyktig skattesystem, men i møte med økende ledighet er det de konkrete, raskt virkende tiltakene som har størst effekt. Nettopp derfor styrket vi innsatsen i budsjettet i høst med 4 mrd. kr, målrettet til Sør- og Vestlandet, og forsterket dette ytterligere med nesten 1 mrd. kr i forbindelse med revidert budsjett. Man må klare å gjøre flere ting samtidig, både løse en del av de kortsiktige utfordringene med godt tilpassede virkemidler og løse de betydelige omstillingsutfordringene norsk økonomi har, gjennom skattesystemet, gjennom økte investeringer, gjennom satsing på forskning og utvikling og, ikke minst, gjennom helt nødvendige forbedringer av vårt utdanningssystem. Vi må sørge for at fremtidens arbeidstakere har tilstrekkelig kompetanse for å møte de kravene som vil bli stilt fra et stadig mer spesialisert arbeidsliv.