Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Med det alvorlige i Algerie som bakteppe ønsker jeg å begynne med noen ord om situasjonen der – før jeg går inn på det temaet som er på dagsordenen i dag. Jeg vil først si at jeg siden tidlig i går morges – gjennom hele dagen i går og i dag – har holdt nær kontakt med lederen av Stortingets utenriks- og forsvarskomité. Stortingets organer vil på egnet måte bli holdt grundig informert. Jeg vil også si at situasjonen fortsatt er både meget alvorlig og uavklart. Vi gjør alt som står i vår makt for å legge til rette for en raskest mulig og best mulig løsning, i nær kontakt med arbeidsgiveren til dem som fortsatt er gisler, altså Statoil, som jeg for øvrig vil si gjør en meget god jobb i denne situasjonen. Vi har sendt et utrykningsteam – som nå etablerer seg i Algerie – for å styrke vårt diplomatiske nærvær. Vi har en døgnkontinuerlig krisestab som trekker på alle relevante departementer, tjenester og etater for å tilrettelegge på denne måten. Vi er i nær kontakt med algeriske myndigheter, og vi er i nær kontakt med de andre landene som har gisler i Algerie, med det klare budskap at alt som gjøres og vil bli gjort, må gjøres med det for øye å hindre at noen av gislene blir skadet eller drept. Vi kommer tilbake til dette på egnet måte. Så til dagens tema. Som det har vært sagt av mange som har hatt ordet, er det lange linjer i det gode, nordiske samarbeidet. Det som er nytt i årets melding, er for det første den økte vekten man har lagt på det nordiske samarbeidet som en del av europapolitikken, mot bakteppet av et Europa i krise – betydningen av å understreke de erfaringer de nordiske landene sammen har trukket fra samfunnsmodellen i hvert enkelt land, og fra samarbeidet på tvers av landene gjennom mange tiår. Man har lagt vekt på nærhet, på tillit, på små forskjeller, på likestilling, på en moderne velferdsstat og på trepartssamarbeidet i arbeidslivet. Det andre som er forskjellig fra tidligere, er at vi fra regjeringens side nå går igjennom status for de åtte forslagene som har kommet, om å redusere grensehindre. Det er særlig vekt på tilpasning for arbeidstakere fra andre nordiske land som står sentralt her. Det er helt klart i vår felles interesse – færre grensehindre er i alles interesse. Jeg har samtidig lyst til å minne om at mye av dette arbeidet også foregår mellom de samme fem land i andre organer. Samtlige nordiske land er med i EØS, f.eks., og veldig mye av dette arbeidet hører hjemme der. Det er altså ikke bare i det formelt sett nordiske samarbeidet de nordiske land samarbeider om å redusere ulike typer grensehindre, men det er en viktig nordisk dimensjon i det. Den skal vi styrke og ta videre. Så vil også jeg si at det har vært en svært positiv utvikling innenfor det utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitiske samarbeidet i Norden. Jeg tror det er viktig å understreke – som bl.a. representanten Foss nettopp var inne på – at det har blitt så bra som det har blitt fordi det har blitt til på en pragmatisk måte. Det er ikke blitt til fordi noen satte seg ned og vedtok at det skulle bli slik – det har grodd fram på den plattformen som det nære og gode samarbeidet i utgangspunktet hadde skapt. I tillegg kommer det forhold at de tradisjonelle hindrene mot nordisk forsvarspolitisk samarbeid som lå i ulikt sikkerhetspolitisk utsyn og ulik alliansetilknytning, har blitt bygget ned. Vi har altså hatt økende vilje og færre begrensninger. Det rommet har blitt fylt, særlig siden andre halvdel av forrige tiår. Dette begynte først som et særlig norsk-svensk samarbeid og ble raskt et norsk-svensk-finsk samarbeid. Det gleder meg å kunne si at dette nå er noe som i veldig stor grad foregår mellom alle nordiske land, og som i større og større grad er på vei inn i det nordiske samarbeidet, mer tradisjonelt definert. Det er også sterke føringer over til det nordisk-baltiske samarbeidet. Det dreier seg om et omfattende samarbeid om materiellutvikling og anskaffelser, et omfattende samarbeid om militære øvelser og et økende samarbeid om praktisk tilrettelegging for felles deltakelse i operasjoner. Det er veldig bra. Det utenrikspolitiske samarbeidet er styrket. Allerede har det vært nevnt arbeidet med samlokalisering av ambassader og ambassadekontor – så langt i Yangon, Islamabad, Hanoi og Dhaka, men flere vil komme. Det er stor interesse for å se etter mulighetene der. Det er en økende interesse utenfor Norden for dette nordiske samarbeidet. I tillegg til det nordisk-baltiske ser vi også nå konturene av en økt dialog mot en annen regional gruppering, nemlig Visegrad-landene: Polen, Tsjekkia, Slovakia og Ungarn. Det kommer i nær framtid også til å bli et felles utenriksministermøte mellom de nordisk-baltisk-Visegrad-landene, ikke fordi dette skal bli en ny organisasjon, men fordi man ønsker å lære av de nordiske erfaringene. Jeg ønsker å uttrykke stor tilfredshet med det sterke engasjementet som er vist fra parlamentarikernes side. Jeg vil takke for godt samarbeid så langt, og jeg ser fram til fortsettelsen. Jeg vil understreke det gode arbeidet som er gjort både generelt og ikke minst innenfor arktisk område av representanten Høglund. Jeg vil si at her er vi definitivt på begynnelsen av noe vi kan kalle «en ny vår» i det nordiske samarbeidet, men den blir mest vellykket hvis vi forstår at det er den pragmatiske tilnærmingen – å gjøre mer der det er mer behov – som fører fram.