Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-01-19:
Problemstillingen som representanten Trine Skei Grande reiser, er kjent også for meg. Uenighet mellom foreldrene om samværet og sabotasje av samvær fra en av partene har fått ny aktualitet i forbindelse med det nye bidragsregelverket. Problemstillingen er omtalt i rapporten «Foreløpige erfaringer med nye regler for fastsettelse og endring av barnebidrag», som er inntatt i St.prp. nr. 1 for 2004-2005. Som det framgår av denne rapporten, viser erfaringene så langt at spørsmålet om samvær har vært problematisk for noen foreldre. Konfliktnivået er i enkelte tilfeller høyt, og det kan være vanskelig å komme til enighet. Representanten Skei Grande spør om jeg synes det er greit at vi har et system som premierer mødre som nekter fedre samvær med sine barn. Formålet med bidragsregelverket er å sikre barnet rimelig og nødvendig forsørgelse fra foreldrene sine. Når det gjelder samværsfradraget, skal dette dekke de utgiftene den bidragspliktige har under samværet, og som bidragsmottakeren samtidig sparer. Når det av ulike årsaker ikke er samvær, og dette er på det rene, vil den bidragspliktige heller ikke ha utgifter til samværet, og det gis følgelig ikke fradrag i bidraget. Dette gjelder uansett hva som er årsaken til at det ikke er samvær. Det ses rett og slett på om det er samvær eller ikke, og ikke på årsakene til at det ikke er samvær. Slik må det være når det gjelder det økonomiske. Foreldrenes uenigheter skal i alle fall ikke gå ut over barnets behov for forsørgelse. Når det gjelder situasjoner der årsaken til at det ikke er samvær, er foreldrenes fastlåste konflikt, vil det være – slik det fungerer i dag – domstolene som er rette instans til å håndtere dette der andre typer konfliktløsende midler er utprøvd. Domstolene er vant til å håndtere slike kompliserte konflikter og har den kompetanse og ekspertise som er nødvendig i disse sakene. Der det foreligger en tvangskraftig avtale eller avgjørelse, dom eller forlik om samvær som ikke blir respektert av den som barnet bor hos, har barneloven enkelte sanksjonsmuligheter. For det første kan den samværsberettigede bringe saken inn for retten for tvangsfullbyrdelse. Det eneste tvangsmidlet som kan benyttes i så henseende, er tvangsmulkt. Å hente barnet med tvang vil gå for mye ut over barnet. Tvangsmulkten kan fastsettes som en stående tvangsmulkt, noe som innebærer at den begynner å løpe på ny hver gang samværsretten ikke blir respektert. For det andre har den samværsberettigede anledning til å kreve ny avgjørelse om hvem som skal ha foreldreansvaret, eller hvem barnet skal bo fast hos. Jeg ønsker i den forbindelse også å nevne endringene i prosessen i barnefordelingssaker som trådte i kraft 1. april 2004. Disse endringene innebærer at behandlingsmåten i barnefordelingssaker er forenklet. Det er en lettere saksbehandling som vi håper vil føre til gode avtaleløsninger mellom foreldrene. Til sist: Problemstillingene som er omtalt ovenfor, er kompliserte og sammensatte. Jeg følger utviklingen nøye. Evalueringen av de nye bidragsreglene som Stortinget har bedt om, er i gang. Den kan bidra til kunnskap om årsakene til uenighet og om hvordan slike konflikter mellom foreldre kan løses. Jeg vil som lovet legge fram en stortingsmelding om dette innen utgangen av 2005.