Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
I denne budsjettinnstillingen viser Regjeringen sitt sanne ansikt. Det høyreorienterte sentrumsalternativet snur ryggen til både Kommune-Norge og de arbeidsledige. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti slår fast at forliket mellom regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og Høyre betyr en ytterligere forverring av kommuneøkonomien, en ensidig innstramming i offentlig sektor og økt skatt på sykdom og på kommunale tjenester. Forliket betyr også strukturelle endringer som vil føre til mer utrygge arbeidsplasser, mer privatisering og større økonomiske og sosiale forskjeller. Hva blir det neste, at hele Velferds-Norge legges ut på anbud for såkalt konkurranseeksponering, at budsjettkameratene fra høyrepartiene får fullt gjennomslag for å privatisere det som er igjen? Vi har allerede sett hvor stor gjennomslagskraft Høyre og Fremskrittspartiet hadde i årets budsjettforlik. Det er mange kommunepolitikere som er – og som har gode grunner for å være – urolige over den manglende ryggraden hos denne regjeringen. Tidligere har vi hørt om politikere som er så tykkhudet at de står oppreist uten ryggrad. Nå har vi en hel regjering som kan det, og som gjør det. Arbeidsmarkedsetaten har gjort en formidabel innsats for å få ledige tilbake i arbeid de siste årene. Den har greid å gjøre jobben når politikerne har vært villig til å bruke de nødvendige ressurser. Bondevik-regjeringen viser gjennom budsjettforliket at dette ikke lenger er et prioritert område. Samtidig som signalene går i retning av ny økning i ledigheten, velger Regjeringen å kutte dramatisk på tiltaksnivået. Regjeringen gambler med noe av det viktigste i folks liv, muligheten til å klare seg selv gjennom lønnet arbeid. Reduksjonen i tiltaksnivået innebærer i realiteten en rasering av arbeidsmarkedspolitikken. Statens viktigste virkemiddel i kampen mot ledighet er nå redusert til et symbolsk nivå. Ledigheten neste år vil høyst sannsynlig stige til samme nivå som i 1997 og kanskje mer. I gjennomsnitt gikk over 24 000 personer på ordinære tiltak det året. For 1999 er nivået foreslått satt til 7 000. Nivået innebærer mer enn en halvering fra 1998. Dette er klare tall og en entydig dokumentasjon på manglende vilje til å ta de ledige på alvor. Vi vet, som andre også har vært inne på, at de som vil bli verst rammet, er langtidsledige, unge mennesker, alenemødre og innvandrere. Arbeidsmarkedstiltakene er også viktig slik at ledige kan kvalifiseres til å ta jobber der det er mangel på kvalifisert arbeidskraft. Dette er åpenbart heller ikke Regjeringens politikk lenger. Det hadde vært lurt å lage en beredskapsplan som kan iverksettes ved en ny oppgang i ledigheten. Regjeringen kjenner til signaler i markedet allerede, og jeg mener at det er både uansvarlig og umoralsk ikke å ta disse signalene på alvor. Planlegging tar tid, mens det har vist seg at ledighet kan øke veldig raskt. Vi har gjennom en årrekke måttet høre de nåværende regjeringspartiene, særlig Senterpartiet, mørklegge landet vårt. Det var helsvart over hele landet – i hver en avkrok – da Arbeiderpartiet hadde regjeringsmakten. Vi fikk selvfølgelig skylden for alt. Nå har Senterpartiet, som sa de ville minske forskjellene mellom folk, virkelig lagt et grunnlag som vil øke forskjellene blant folk. I motsetning til Arbeiderpartiet gjør de hva som helst for å klamre seg til regjeringstaburettene. Det må Kommune-Norge svi for. Det aller verste mener jeg er beskjeden de arbeidsledige får fra Regjeringen: at de er overflødige og helt uskyldig blir brukt som brikker i et kynisk spill om regjeringsmakt.