Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Saksordføreren sa at skolen hele tiden må være i endring. Det er noe riktig i det, skolen må jo speile samfunnet utenfor. Samtidig er det også skolens oppdrag å ta vare på noe som er uforanderlig, ta vare på noen ting som står seg over tid, ta vare på en kjerne av kunnskap, det er utdannelsesoppdraget til skolen, og ta vare på en kjerne av dannelse – det er skolens dobbelte samfunnsmandat. Det gjenspeiles også i den fagfornyelsen som regjeringen foreslår i denne stortingsmeldingen. Dette er altså ikke en omkalfatring av norsk skole. Dette er en revidering, en fornyelse, en oppdatering av Kunnskapsløftet, en endring av skolens innhold og rammeplaner og også rammene rundt skolen, som det, da det ble vedtatt, var bredt flertall for – og det er bra – og som for øvrig også fikk bred støtte blant lærerorganisasjonene. Jeg må innrømme at jeg ikke kjenner det igjen når noen sier at dette er et linjeskifte for norsk skole. Det virker nærmest som om man er skuffet over at man ikke finner igjen den stråmannen man selv har satt opp. Men vi foreslår noen endringer som er viktige. Ludvigsen-utvalget har gitt et godt grunnlag, men vi har ikke videreført alt Ludvigsen-utvalget har foreslått. En av de viktigste tingene er at vi har hevet fagenes plass tydeligere. Vi skal ha mer samarbeid, vi skal ha mer koordinering mellom fagene. Men samtidig må vi basere enhver skolereform på der elevene og lærerne tilbringer tiden sin, og det er i skoletimene, fagtimene. Vi må bevare fagenes integritet og bygge på kjernen i faget. Det er nå ti år siden innføringen av Kunnskapsløftet, som Høyre og Kristin Clemet gikk i bresjen for. Det er på tide med en oppdatering av skolens innhold, det er på tide å fornye læreplanverket. Samtidig er det viktig at vi ikke kaster barnet ut med badevannet. Vi må bevare og sikre en kjerne av kunnskap i skolen. Jeg er ikke blant dem som mener at i en tid da alt er tilgjengelig på nettet, er kunnskap overflødig, kanskje snarere tvert imot: Nettopp i en tid da det flyter over av informasjon, er en kjerne av kunnskap viktig. Samtidig må kunnskapen også kobles til kompetanse. Det holder ikke bare å kunne noe, man må forstå det, og man må kunne bruke det også. Og igjen må dette knyttes til fagene. Det har i debatten vært tendenser til at f.eks. et begrep som «kreativitet» oppfattes som noe som nærmest flyter over vannet i Skole-Norge. Men hvis man skal lære elevene kreativitet, må det skje i arbeidet med fagene. Det betyr at kreativitet, det å kunne analysere, det å kunne løse nye og ukjente problemstillinger, vil være litt annerledes i kunst- og håndverksfaget enn i historiefaget og matematikkfaget. Målet med fagfornyelsen er bedre læring og at elever bedre forstår det de lærer. Vi skal fornye fagene gjennomgående. Vi skal ha et læreplanverk som blir et bedre arbeidsverktøy for lærerne. Vi skal skape bedre sammenhenger. Vi skal skape bedre progresjon og få slutt på at det er læreplanmål på forskjellige trinn som ikke egentlig gir noe nytt eller ny innsikt for elevene. Vi skal kutte ut og forenkle og slanke læreplanene. Vi skal inn til kjernen, essensen, anatomien av fagene for å få tydelig fram hva det er, men også for å gi lærerne, skolen og elevene større mulighet til å fordype seg, til å gå i dybden, men også til virkelig å kunne forstå, hvis de sliter med det. Det er viktig å fornye også generell del, men ikke fordi dagens generelle del er dårlig – snarere tvert imot, dagens generelle del er et flott skrevet dokument, som vel nærmest egenhendig ble ført i pennen av daværende utdanningsminister Gudmund Hernes. Men fordi Norge har endret seg, fordi – til en viss grad – synet vårt på hva skolen skal være, og kunnskapen har utviklet seg, må generell del også følge etter. Det er noen som har tatt til orde for at generell del nærmest burde skjæres ned så kraftig at den kunne få plass på et halvt A4-ark. Jeg er grunnleggende uenig i det. Det er ikke slik at alt som fyller mer enn en halv side i skolen, er en tidstyv. Generell del må og skal fortsatt være en beskrivelse av skolens brede samfunnsmandat og en beskrivelse av hvordan skolen, sammen med hjemmet og resten av samfunnet, skal bidra til å utdanne og utvikle hele mennesker. Vi foreslår å beholde de grunnleggende ferdighetene, og jeg er veldig glad for at det er et klart flertall for det. Å kunne lese, skrive, regne, kommunisere muntlig og ha digital kompetanse er helt avgjørende for å kunne klare seg i resten av skoleløpet. De grunnleggende ferdighetene handler ikke bare om at man knekker lesekoden i 1. eller 2. klasse. Det handler også om hvordan man klarer å bruke f.eks. skriftspråket til å kunne uttrykke seg, delta, forstå og analysere senere i skoleløpet. Samtidig foreslår vi at det skal være tydeligere hvilke fag som har eierskap til de grunnleggende ferdighetene, og vi foreslår at digitale ferdigheter, som dessverre har vært omsvøpt av en del usikkerhet, skal bli tydeligere. Vi foreslår også endringer for å gjøre innholdet i fagene tydeligere og klarere. La meg ta ett eksempel, som ikke så mange har nevnt, og det er forslagene våre når det gjelder yrkesfag, om å tilpasse matematikken bedre og tydeligere til den retningen man har valgt. Vi har i mange år hatt et veldig vellykket prosjekt som heter FYR, som forrige regjering satte i gang, og som handler om at man skal yrkesrette fellesfagene på yrkesfagene. Nå tar vi ett steg lenger og sier at der det er relevant, vil vi også ha egne læreplaner, ikke med lavere krav, men med mer tilpasset matematikk. Forslaget vårt om å vurdere og dele opp kunst- og håndverksfaget må også leses som det samme. Hvis man går inn og ser på læreplanen for kunst og håndverk, vil man se at det er fire overordnede temaer – visuell kommunikasjon, design, kunst og arkitektur. Symptomatisk nok ligger f.eks. det å kunne bygge og teste bærende konstruksjoner under arkitektur. Etter min mening har det som mange husker som et fag, som var veldig praktisk, som dreide seg om håndverksferdigheter, veldig mange steder blitt et kunstfag og et estetisk fag. Man har studiespesialisert det eller sett på faget med studiespesialiseringens briller. Det vi kommer til å jobbe videre med nå og se på, er om faget kan deles opp i to praktiske fag – det ene som et mer yrkesforberedende håndverksfag, det andre som et fag som ligger tettere opp til dagens fag, altså nærmere visuell kommunikasjon, design, kunst og arkitektur. Det vil etter min mening kunne styrke de praktiske fagenes plass i skolen. Det er også viktig å ha klart for seg hvorfor mange er bekymret for de praktisk-estetiske fagene. Én årsak er at de relativt sett utgjør en mindre andel av skoledagen i dag enn tidligere. Det er det flere regjeringer som har ansvaret for. Forrige regjering økte f.eks. matematikktimetallet, vi har økt naturfagtimetallet. Man har ikke økt timetallet til de praktisk-estetiske fagene. Den aller viktigste grunnen er at de praktisk-estetiske fagene har svake fagmiljøer rundt om på skolene. Det er altså for få som etterspør lærere som faktisk har fordypning, faktisk har utdannelse i de praktisk-estetiske fagene, som også Senterpartiets representant var inne på. Det gjør at de praktisk-estetiske fagene har en skyhøy andel lærere uten kompetanse i faget, og det gjør også at det lett blir pustehullsfag. De praktisk-estetiske fagene er ikke pustehullsfag, selv om elevene kanskje kan like dem, de er en sentral og viktig del av allmenndannelsen og allmennutdannelsen i skolen. Derfor vil en viktig del av å styrke de praktisk-estetiske fagene nettopp være å vurdere å innføre kompetansekrav for nye lærere også der, og så må man tenke på hvordan det kan gjøres på en praktisk måte. Til slutt litt om prosessen: Vi som politikere og folkevalgte skal legge de overordnede rammene for skolen. Det er vår demokratiske oppgave. Men vi skal ikke sitte og detaljstyre og flikke og lage læreplaner i skolen. Det skal heller ikke ekspertgrupper i lukkede rom gjøre. Jeg har fått kritikk fra noen representanter fra noen partier for at jeg ikke tok flere valg på forhånd i denne meldingen, for at jeg nettopp åpner for en bred prosess som skal invitere ikke bare lærerorganisasjonene, men den enkelte lærer, profesjonen, faglærerne, de som er opptatt av og gløder for fagene sine, inn i å forme morgendagens skole. Det er et valg jeg står for ett hundre prosent, for nettopp på den måten kan man lage en læreplan som ikke bare er faglig solid, men som også har en klar og sterk forankring i Skole-Norge.