Trine Skei Grande (Venstre), 2015-10-13:
Jeg vil også takke statsministeren, og jeg er glad for at hun sjøl tok et initiativ til å komme hit med en redegjørelse. Det er viktig at vi får en dialog med Stortinget når vi skal takle så store utfordringer. Jeg har lyst til å begynne med å slå fast at internasjonale endringer og dagsordener påvirker også et land som Norge. Det er ikke sånn at vi er en øy her oppe i nord, som ikke blir påvirket av store folkeforflytninger, som vi ser nå. Det som skjer nå, skaper store utfordringer, både med å beholde menneskeligheten i våre systemer, og også med å klare å beholde prinsippene som våre internasjonale konvensjoner er bygd på. Det er klart at mange av disse konvensjonene ble skapt i en tid da det var snakk om enkeltflyktninger som trengte beskyttelse fra forfølgelse fra enkeltregimer, mens vi i dag ser at det er folkegrupper som trenger beskyttelse, og som setter andre typer krav til oss for hvordan vi møter det. Vår styrke som land er den norske dugnadsånden, at vi har et folk som stiller opp når det virkelig trengs. Og vi har en politisk kultur i denne salen som handler om å skape brede, gode kompromiss når vi faktisk blir utsatt for store utfordringer. Og en av de politiske utfordringene vi står overfor, er å tenke nytt, å tenke på andre måter enn det vi har gjort tidligere, når vi har møtt andre typer utfordringer. For meg er det verst tenkelige som kan skje nå, at vi får en stor oppsamling av saker pga. manglende saksbehandlingskapasitet, at folk blir sittende lenge på mottak uten å få et svar, at folk blir sittende enda lenger på mottak for å vente på et sted å bo – istedenfor å si at vi nå trenger en stor dugnad for å få saksbehandlinga unna fort og rask avklaring. Venstre er gjerne med på rask retur av dem som ikke skal være her, men de som faktisk skal være her, må få et svar raskt, og de må også få som svar at i Norge har vi forventninger til dem. Da må den dugnaden vi skal være med på, være en dugnad som også flyktningene skal være med på. Det ligger i dugnadens karakter. Og da skulle vi hatt et system som gjorde at folk kom i jobb fort, ble integrert fort, at vi tenkte nytt, både når det gjaldt språkskolering, og når det gjaldt hvordan vi skal få folk i jobb i det norske samfunnet så fort som overhodet mulig. Da er det også viktig at vi i Europa står sammen når vi ser at mange av verdiene våre og mange av de systemene vi har, blir presset. Jeg var i Italia før helga og møtte mye av ledelsen i de departementene som jobber med dette, i et av de landene som virkelig er i randsonen, og som virkelig opplever et stort antall flyktninger som når deres landegrenser. Og sjøl i et land som mottar 140 000 flyktninger, gledet departementsråden i innenriksdepartementet seg over at han den morgenen hadde plassert 19 eritreere på flyet til Luleå, som første gruppe som Europa delte på. Det viste at de var en del av Europa, at de var en del av noe som andre rundt også kunne stille opp i, og jeg tror det motiverer dem til å gjøre jobben sin som grensenasjon for våre felles Schengen-grenser på en bedre måte. Vi har en stor utfordring med å få de enslige mindreårige godt integrert og med gode tiltak rundt seg. Det er nok ikke riktig at det er mange enslige mindreårige som ber om familiegjenforening, men det er mange enslige mindreårige som trenger gode omsorgsrutiner rundt seg for å kunne fungere godt i det samfunnet de skal leve i videre. For å avslutte: Dette tror jeg vi kan klare. Norge bør virkelig være et land som kan klare dette. Men da må vi hjelpe dem som trenger det, da må vi ha støtteordninger til dem som trenger det mest, og vi må ha en dugnad som innbefatter dem som kommer. Vi må ha klare forventninger til folk som kommer, og forklare dem at den norske samfunnsmodellen bygger på en spleis og en dugnad som innbefatter alle. Men da må alle få muligheten til å bidra inn i det norske samfunnet. Og da er det mange av de ordningene vi i dag har rundt mottak av flyktninger, som vi faktisk må endre, sånn at det er mulig for dem sjøl også å få delta i den dugnaden.