trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-10:
Det er interessant å merke seg at når Fremskrittspartiet kutter på asylfeltet på grunn av lavere innvandringstall som følge av vår politikk, er det uansvarlig. Når regjeringen gjør det samme, er det helt greit. Det er bare interessant å registrere at man legger den argumentasjonen til grunn. Men det er ikke det jeg vil ta opp. Jeg har lyst til å utfordre statsråden til å løfte blikket litt opp fra kapitler og poster i statsbudsjettet og se på de langsiktige utfordringene Norge står overfor, når vi opplever en såpass omfattende innvandring som det Norge faktisk gjør. 1. januar i år var det 552 000 innvandrere i Norge, altså personer med innvandrerbakgrunn, og i årene som kommer, vil tallene stige dramatisk. Hva vil det gjøre med det norske samfunnet? Ønsker man ikke en styring på dette, er det greit å la det skure og gå? På alle andre områder legger man jo en såkalt bærekraftig utvikling til grunn, det gjør man ikke her. Har statsråden noen tanker om langsiktigheten når det gjelder innvandring?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-10:
Det jeg lurer litt på, er: Dersom man legger til grunn SSBs befolkningsfremskrivning, er det jo ikke snakk om at vi har noen titalls tusen flere innvandrere i Norge noen år inn i fremtiden. Det er snakk om hundre tusener, ja endog millioner. Man kan faktisk på lang sikt – på ordentlig lang sikt – komme i den situasjonen at personer med innvandrerbakgrunn faktisk blir i flertall i det norske samfunnet. Det er klart at det vil representere en helt radikal omveltning i det norske samfunnet. Det norske samfunnet vil stå overfor helt andre utfordringer den dagen noe slikt eventuelt skulle skje. Er det bare greit, eller bør man ha en politikk for å møte dette? – for det har man overhodet ikke i dag. I dag styrer man denne politikken fra år til år og fra budsjett til budsjett, i stedet for å ha noen langsiktige mål og noen langsiktige tanker om dette som fundamentalt vil endre det norske samfunnet. Er dette bare greit, den utviklingen vi ser?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
I den offentlige debatten, og for så vidt også i denne salen og nå sist representert ved det nylig avholdte innlegget til representanten Bekkevold, blir det tydeligere og tydeligere at det i innvandrings-, asyl- og integreringspolitikken går et hovedskille mellom Fremskrittspartiet på den ene siden og de andre partiene på den andre siden. I arbeidet i kommunal- og forvaltningskomiteen kommer det tydelig fram at integreringspolitikken er et viktig område for Kristelig Folkeparti, som har tydelige verdibaserte standpunkter på dette feltet. Om vi velger å kalle det for nestekjærlighet, om vi kaller det solidaritet, kan vel det egentlig gå ut på ett. Mitt spørsmål til representanten Bekkevold er: Er integreringspolitikken så viktig for Kristelig Folkeparti at det faktisk utelukker et framtidig regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Debatten om innvandring dreier seg ofte om veien til Norge for en av de minste gruppene som er her – asylsøkerne. Vel så viktig er det hvordan vi behandler dem som kommer hit og som skal starte et nytt liv i frihet. Regjeringen har siden den tiltrådte økt bevilgningene til integrering, fra 110 mill. kr i 2006 til 860 mill. kr i år. Dette innlegget skulle egentlig handle om hvordan vi tross gode resultater i Norge må bli enda bedre. Men etter VGs sensasjonsoppslag i dag, under overskriften «Tvinger kommuner til flyktning-ja», velger jeg å holde meg til bosetting som tema. «Alle bor i en kommune» – sitat fra Statistisk sentralbyrå. Opplagt? Ikke for alle. Noen kommer til Norge og søker asyl. Litt under halvparten, pluss-minus, får opphold fordi de tilfredsstiller kravene til beskyttelse i tråd med internasjonale menneskerettigheter. De fleste er velkommen i norske kommuner, men ikke alle. Noen blir sittende passive på mottak fordi ingen vil ha dem. Det er oftere enslige mindreårige og personer med funksjonshemninger enn andre. Summen av kommunenes ja og nei til bosetting er altså ikke nok. Det er en uverdig situasjon i verdens rikeste land. Det hemmer integrering og kan ikke fortsette. Neste år bevilges nye 87 mill. kr for bl.a. å stimulere til raskere bosetting. Men erfaringsmessig er ikke dette nok. Mange kommuner er seg sitt ansvar bevisst og tar imot flere enn de ellers ville gjort, fordi andre kommuner ikke tar imot noen. Danmark har siden 1999 hatt et system der kommunene samarbeider på regional basis om å fordele nye innbyggere seg imellom. Det er det dette handler om i Norge også. Erfaringene fra Danmark er positive. De har fått en bedre geografisk fordeling av nye innbyggere, flere blir boende i den opprinnelige bostedskommunen. I Drammen Arbeiderparti, som jeg tilhører, gjorde vi oss ferdig med denne debatten for 20 år siden. Vi gjorde et prinsippvedtak om å ta imot dem vi blir bedt om, fordi det er vår plikt som medmennesker. Drammen er nå styrt av Høyre og Fremskrittspartiet, men selv under borgerlig styre får kommunen skryt av IMDi for å være en av «bestingene» i Buskerud på bosetting. Jeg synes det er trist at en stor avis som VG i dag velger å fokusere på tvang og konflikt, når det som planlegges, faktisk kan bli bedre for kommunene – fraflyttingskommuner kan snu en negativ trend ved å bosette flyktninger. Ved å stå sammen regionalt kan kommunene høste erfaringer av hverandre, fordele etter beste evne og stå sterkere i en forhandlingsposisjon overfor staten. Min spådom er at vi kommer til å få et nytt system som er bedre for kommunene, bedre for flyktningene, og et velferdssamfunn mer verdig enn dagens tendens til sortering av mennesker.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-10:
Ja, jeg skal prøve å tilkalle all oppmerksomhet til talerstolen. Jeg skal ikke holde noe langt innlegg, men jeg skal kort gjøre rede for hvorfor Venstre stemmer som vi stemmer, ettersom vi ikke er representert i komiteen og ikke har muligheter til å skrive merknader. Jeg har bare lyst til å henvise til Larvik-eksemplet, som representanten Tetzschner også nevnte. Der har man etablert såkalte dialogforum eller budsjettkonferanse eller andre typer fora som jeg mener er klare lovbrudd, også slik loven er i dag, kommuneloven § 30, der det heter at folkevalgte organer behandler sine saker og treffer alle sine vedtak i møter. Grunnen til at Venstre stemmer for regjeringens forslag, er at vi oppfatter forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti som innskrenkende. De har klokelig nevnt personvern, men personvern mener jeg godt er ivaretatt i lovverket, i paragrafen foran og andre steder i lovverket, så det er det ikke nødvendig å nevne i denne sammenheng. Derfor stemmer vi for regjeringens forslag, som vi oppfatter som det mest åpne forslaget. Så har vi lagt inn to forslag, som er oversendt til stortingsbehandling, og jeg vil fremme dem her. Det ene gjelder åpenhet i kontrollutvalg. Venstre la fram et representantforslag om åpne møter i kontrollutvalget i 2009. Flertallet sa seg enig i hovedprinsippene om å ha åpne møter. Det ble så nedsatt et utvalg. I sammendraget i proposisjonen fra departementet heter det: «Departementet vurderer(…) korleis tilrådingane frå arbeidsgruppa skal følgjast opp.» (…) Vi mener at det må gis tydeligere beskjed fra denne salen om hva vi ønsker, nemlig åpne kontrollutvalg. Derfor har vi fremmet et forslag om det. Det siste forslaget gjelder åpenhet generelt i staten. Vi ser i dag at staten organiserer seg i veldig mange ulike organisasjonsformer, som gjør at åpenhetslovgivningen ikke gjelder – alt fra kulturråd, forskningsråd, helseforetak og andre typer AS-er som egentlig forvalter offentlige midler. Vi ønsker at det skal være mye større åpenhet knyttet til dette. Vi ønsker at man skal ha en helhetlig gjennomgang for å se på hvordan man kan praktisere mer åpenhet også i andre organisasjonsformer enn det som tradisjonelt er dekket i lovverket.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-10:
President! Jeg vil gjerne stemme mot forslag nr. 5, så jeg ville splitte voteringen. Vi stemmer over forslagene nr. 1, 2 og 4 nå, og over forslag nr. 5 separat.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-12-10:
Nei, det er det ikkje. Me har hatt ein realvekst i kommunesektoren dei siste fem åra som er stor samanlikna med det som har vore tidlegare, og samanlikna med det som skal til for å dekkje demografikostnaden. Demografi, som representanten peikar på, ligg inne i dei berekningane som me gjer når me bereknar kva som skal til for å dekkje kommunane sitt utgiftsbehov i dei komande åra. Når TBU no legg fram sine tal, viser dei at kommunane for 2009 vil få eit resultat – anslag så langt, men likevel – på 3 pst., som er det same som i fjor. Det betyr at det er rom for ein sunn kommuneøkonomi, og det er rom for å yte gode tenester og betre tenester i Kommune-Noreg enn det har vore tidlegare.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-12-10:
For det fyrste må eg rette opp det inntrykket, og den utsegna som kom her, at Senterpartiet er imot kommunesamanslåing. Senterpartiet har aldri uttalt, som eg kjenner til, at me er imot kommunesamanslåing, men me er imot tvangssamanslåing av kommunar. Me meiner at dei diskusjonane som skal til, og dei prosessane som må til, for å få vellukka kommunesamanslåingar, må takast lokalt. Det er ikkje nok å tre dei ned over hovudet på folk. Det er òg mange positive effektar ved dei små kommunane, bl.a. at folk er vel så fornøgde med tenestene. Det er tenestene det handlar om, og det er innbyggjarane det handlar om, ikkje strukturane i Kommune-Noreg. Når det gjeld Høgre-styrde kommunar, styrer jo Høgre dessverre – unnskyld, president – over både små og større kommunar. I mitt eige fylke har Høgre m.a. ein tidlegare ordførar, som er stortingsrepresentant no, som aldri har teke til orde for at Honndalen skulle slå seg saman med Stryn – ein bitte liten kommune i Sogn og Fjordane. Ein kan jo begynne der.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-12-10:
Ja, dersom svaret er gitt, at me skal ha ei storstila kommunesamanslåing, kan utgangspunktet vere det som representanten seier. Dersom svaret er at Noreg slik det no eingong er, med mange ganske store kommunar i utstrekning og geografi og forholdsvis tynt befolka, kanskje er betre tent med å ha ein differensiert kommunestruktur, så er ikkje det svaret så gitt. Eg trur at me i denne debatten treng ei røyst som ser distrikta, som ser dei lange avstandane, som ser dei som får dobla avstanden til dei kommunale tenestene, som ser dei som veit av erfaring at når kommunestrukturen vert endra, vert òg tenestestrukturen ofte endra – kanskje ikkje dei fyrste fem åra, men erfaringa viser at det vert det på sikt. Eg er oppteken av folket og dei som bur i distriktskommunane, og kjem til å fortsetje å lytte på dei. Det håpar eg Kristeleg Folkeparti vil vere med meg på òg i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-12-10:
Kommunane er den lokale velferdsprodusenten for innbyggjarane våre. 70 pst. av tenestene vert leverte i kommunesektoren. Korleis kommunane får handlingsrom til å prioritere, og til å utøve sitt mandat som sjølvstendige einingar, er viktig. Det er ein viktig prinsipiell diskusjon. I stortingsmeldinga som me har begynt å arbeide med no, vert forholdet mellom stat og kommune drøfta. Det har vore ein sterk vekst i statlege tilsyn – og styring – etter at høgreregjeringa oppretta mange direktorat og tilsyn, rett nok desentralt lokaliserte, all ære for det, men likevel rapporterer fylkesmennene om at det vert opplevd som fragmentert, og at samordningsrolla regionalt har vorte vanskelegare. Auka statleg byråkrati fordrar òg auka kommunalt byråkrati, for tilsynet går ofte på systemet og ikkje på sluttbrukaren – om ungen i barnehagen eller i skulen får den gode undervisninga. Nei, ein skal dokumentere systemet for at ein har levert dei gode tenestene. Me må gå igjennom og sjå på om me kontrollerer for mykje. Eigenkontrollen i kommunane er viktig i den samanhengen. Me har hatt eit uval som har levert 85 tilrådingar. Dei jobbar kommunane med, og me gjer det same i departementet. Dersom kommunen har, og når kommunen har, ein god eigenkontroll, må me òg drøfte om staten sitt tilsyn og detaljregulering skal lettast på. Eg trur at sterke sektorinteresser, dersom dei ikkje vert haldne imot kvarandre gjennom ei brei prioritering, kan skugge for heilskapleg samfunnsutvikling. Det gjeld både på velferdsområdet og, ikkje minst, i forhold til å ha dei rette verkemidla og den rette politikken for å få likeverdige tenester og ein god distrikts- og regionalpolitikk for å fremje vekst i heile landet. Det vert ein debatt som Stortinget vil verte invitert til å vere med på, og eg ser fram til å drøfte dei sakene vidare med Stortinget. Venstre tok opp støtte til Transparency – openheit i kommunesektoren, innsyn, er viktig. Eg var i går på eit seminar som Transparency arrangerte her i Oslo, og snakka akkurat om det. Det er definitivt ei sak som me òg kan diskutere vidare med Stortinget.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-12-10:
Først vil eg beklage at eg har måtta gå litt ut og inn av salen. Alternativet var at eg hadde vore borte i heile dag. Eg har fått ein infeksjon som gjer at eg ikkje er heilt i form, men eg har likevel funne det føremålstenleg å vere her. Eg beklagar at eg av den grunn ikkje har fått med meg alt. Gjeldsoppbygging i kommunesektoren er sjølvsagt bekymringsfullt, men kanskje ikkje fullt så bekymringsfullt som det ein kan få inntrykk av når ei ser på bruttotala. Når ein ser på kva slags gjeld det er, ser ein at det handlar om gjeld som er knytt til rentekompensasjonsordninga, der staten betalar rentene. Ein stor del er knytt til dei såkalla VAR-ordningane, renovasjon osv., som brukarane av tenestene, innbyggjarane, betalar. Det er òg ein del andre typar gjeld som ikkje nødvendigvis belastar dei kommunale budsjetta. Når det er sagt, har det dei siste åra vore ein vekst òg i den gjelda som belastar kommunebudsjetta. Det botnar i ein optimisme i kommunesektoren etter at den raud-grøne regjeringa overtok. Me ser det heilt tydeleg: Medan Høgre sat med kommunalministeren, var det fokus på nedskjering og kutt, og knapt nok nødvendig vedlikehald vart gjort. Me har hatt ei stor rehabilitering i kommunesektoren no. Sjølvsagt står det framleis mykje igjen. Ein stor innsats for at me skulle få alle ungane inn i barnehage, ha full barnehagedekning, har kravd mange nybygg – òg for at me skal få betre skular til alle dei ungane som kjem til, for at me skal få gode bygg, for at eldreomsorga vert bygd ut, og òg når det gjeld renovering av andre kommunale eigedomar. Me følgjer nøye med på dette og skal sjølvsagt gjennom dei budsjetta me legg fram, sikre at det skal vere rom for både å ha ei god drift og vareta dei investeringsforpliktingane som kommunane har. Så har kommunane som sjølvstendige einingar eit sjølvstendig ansvar for å sjå til at dei investeringane ein gjer, er innafor dei rammene ein har, og at ein òg ser at ein kan ta hand om forpliktingane. Når det gjeld rekneskapsføringa av pensjon, har me sjølvsagt der ein dialog med kommunane. Me følgjer veldig nøye med på utviklinga for å sikre at dette ikkje skal verte det som er omtalt som ei «bombe» i framtida. Me ser at det ligg nokre utfordringar knytte til det, men vi har som sagt god dialog med KS og kommunesektoren om korleis me skal møte dei utfordringane.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Det er helt riktig at jeg har uttrykt bekymring for datasikkerheten i det interne nettet i regjeringskvartalet. Derfor har jeg satt Nasjonal sikkerhetsmyndighet, som jeg sa i mitt innlegg, til å foreta en gjennomgang, sånn at vi får et oppdatert bilde på hvordan situasjonen er. Den rapporten forventer jeg å få i løpet av et par ukers tid. Da har vi hatt en total gjennomgang av det som er datasystemene i regjeringskvartalet. I tillegg er det utarbeidet gode internkontrollrutiner for sikkerheten i regjeringskvartalet. Jeg har nå engasjert en ekstern kvalitetssikrer for å forsikre meg om at det som skal gjøres, blir gjort. I tillegg er det som kjent gjennom tidligere budsjetter, bevilget penger til å øke kvaliteten og installere nødvendig utstyr i regjeringskvartalet, så gjennom de tiltakene regner jeg med at vi skal få den nødvendige sikkerheten på plass. Men du kan aldri garantere deg mot framtidige hendelser i den verdenen som vi nå ser rundt oss.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Mitt departement har nylig fått gjennomført en undersøkelse om konsulentbruken i statlig sektor. Den undersøkelsen viser at det er behov for å gjennomgå bevissthetsnivået i forhold til når man bruker konsulenter. Så er jeg helt sikker på at vi ikke skal slutte å bruke konsulenter i offentlig sektor. Det er enkelte prosjekter det ikke vil være naturlig at vi har tilstrekkelig kunnskap om for å kunne gjennomføre, f.eks. store IKT-prosjekter. Men for meg er det viktig at vi nå går gjennom erfaringene som er samlet inn gjennom den rapporten, slik at vi mer bevisst kan bruke konsulenter der det er riktig å gjøre det, og enda mer bevisst bygge opp den kompetansen vi trenger å ha i statsforvaltningen for å ta de riktige grepene der.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Det har jeg, men jeg tror jeg har et helt annet utgangspunkt enn representanten Amundsen. Og mitt utgangspunkt er ikke en sånn grunnleggende skepsis til mennesker som kommer fra andre himmelstrøk. Det er ikke en grunnleggende mistillit til det at mennesker som kommer fra andre land, bosetter seg i Norge, snarere tvert imot. For det første tror jeg man i veldig stor grad er veldig avhengig av det i en globalisert verden, og at man kan klare å skape et samfunn hvor mangfoldet gror, både for å få mer arbeidskraft og også for å få det beste ut av den arbeidskraften som finnes. De store utviklingene og de store trekkene med tanke på hvordan samfunn utvikles og hva som skapes globalt sett, vil ikke skje ensidig på nasjonens hånd, men i et globalt og flerkulturelt perspektiv. Derfor ser jeg muligheter i dette landskapet når jeg ser inn i framtida, ikke bare skremsler. Jeg tror at nettopp det å få opp en debatt om fordelene, vil kunne bidra til å lette integreringen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Når jeg hører spørsmålet, skjønner jeg at Fremskrittspartiet spinner i innvandringspolitikken, fordi man ser at regjeringa har en god hånd om bl.a. asylankomstene. Det er vitterlig sånn at de nesten er halvert i løpet av dette året, vi kommer på vel rundt 10 000 totalt sett. Men å snakke om en flom til Norge, når det kommer 10 000 asylsøkere til landet, har jeg problemer med. Jeg mener at et så rikt samfunn og et så velutviklet samfunn som Norge må tåle det. Så er det jo betydelige restriksjoner med hensyn til det å få annen type opphold i dette landet, også i familiesakene, og som etter mitt skjønn bidrar til at man har god kontroll og en god utvikling på dette feltet. Men jeg har lyst til å understreke at jeg ikke har noen tro på et Norge som for framtida isolerer seg helt, og bygger murer, og nærmest på autopilot sier at de som kommer fra andre land, vil man ikke ha noe med å gjøre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Aller først: Jeg mener at representanten Bekkevold tar opp kanskje det aller viktigste temaet i norsk flyktningpolitikk. Det handler ikke om hvor mange asylanter som kommer til Norge, om det er 8 000 eller 10 000, eller om hvor mye vi bevilger, eller noe sånt. De mest sårbare menneskene er altså barn ned i ti–tolvårsalderen, som reiser alene, og der det ikke er ansvarlige voksenpersoner som står bak, men uansvarlige, kriminelle voksenpersoner som er villige til å gjøre nærmest hva som helst for å få penger, og bruker barn som redskap. I år er opp mot 65 barn forsvunnet fra mottak. Tretten av dem er kommet til rette. Vi vet ikke hvor de andre er. Det er svært vanskelige oppgaver, men det er mange tiltak vi kan sette i verk. Vi hadde temamøte om dette på Hvalstad mottak forleden, for det er en viktig del av den stortingsmeldingen som kommer, og der kom det inn viktige forslag til tiltak. Ett tiltak som vi kan se på, er hvordan barn blir bosatt, hvor raskt barn blir bosatt, og hva slags voksenomsorg de faktisk har. For det er den viktigste drivkraften for å melde fra og gjøre noe.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Det er bred politisk enighet i denne salen, med unntak av ett parti, om at det er viktig å sikre bærekraftige pensjoner i framtiden. Og igjen ser vi altså et eksempel på at ett av partiene, det største opposisjonspartiet, stiller seg totalt på sidelinjen når krevende valg og krevende beslutninger må tas for framtiden. Jeg er helt komfortabel med det vi har lagt fram når det gjelder pensjonistbeskatningen. To av tre pensjonister vil få uendret eller lavere skatt, og i tillegg retter vi opp en rekke urettferdigheter som har vært i det gamle systemet. For eksempel vil det nå være slik at de pensjonistene som gjennom et langt liv har spart opp en formue i banken, ikke vil oppleve å bli skattet i hjel når det gjelder de renteinntektene de har, og i tillegg vil det at gifte og samboende pensjonister har blitt urettferdig behandlet, bli rettet opp. Så jeg er stolt av å kunne bære fram en ny reform i salen og stemme for den. Det som igjen er det store spørsmålet, er hvordan Fremskrittspartiet skal forholde seg til krevende politiske valg i framtiden når de heller ikke vil ta ansvaret for denne saken i denne salen.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Svaret på det er nei. Men det brukes der det er faglig belegg for at det kan finnes dynamiske effekter, der forskerne, de beste økonomene sier at det kan finnes. Det erkjenner Arbeiderpartiet, og jeg er helt sikker på at finansministeren kan bekrefte det etterpå i debatten. Men det som er oppsiktsvekkende med Fremskrittspartiets alternative budsjett og inndekningen av det, er at man legger til grunn at skattekuttene på 30 pst. eller 35 pst. – jeg er litt usikker, for det brukes ulike tall – skal finansieres ved at disse kommer tilbake til fellesskapet gjennom økte skatteinntekter. Vel, jeg har fortsatt til gode å se at Fremskrittspartiet har noe som helst belegg for at den måten å regne på er korrekt. Jeg vil oppfordre Fremskrittspartiet til å ringe til Statistisk sentralbyrå og spørre de forskerne som har utarbeidet rapporten som Fremskrittspartiet henviser til, om dette er riktig eller galt. Nå er det ikke bare vi som kritiserer den type dynamiske effekter. Fremskrittspartiet pleier jo å se til USA, og der har tidligere president George Bush omtalt dette som «voodoo-økonomi». Så hvis ikke det som Arbeiderpartiet sier, gjør inntrykk, kunne man kanskje høre på sine venner i det republikanske partiet i USA.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Det er avansert, president! Den er utrolig, den teknologien!
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Jeg forstår ikke hvor representanten har det fra at vi ikke er villig til både å se kritisk på det samfunn vi har i dag, og foreslå nye løsninger på de feltene. Jeg kan nevne ett eksempel. Det har vært et stort engasjement i denne salen fordi barnevernsbarna som er avhengig av det kommunale hjelpeapparatet, ikke har fått den hjelpen de skulle ha. Derfor er det lagd et nytt øremerket tilskudd til barnevern. Men det er et hovedspørsmål som gjenstår. Høyre kan prate så mye de vil om små sosiale forskjeller, om at man vil ha like muligheter, men hvorfor er det da i Høyres alternative budsjett én hovedsatsing som er omtrent ti ganger så stor som alt mulig annet, nemlig å kutte skattene til dem som har mest fra før? Jeg forstår det rett og slett ikke. Og hvis det er sånn at Høyre nå plutselig er opptatt av små sosiale forskjeller, synes jeg man skal gå tilbake på sitt valgløfte om å avvikle formuesskatten, som vil gjenskape nullskatteyterne og gi en gavepakke til de rikeste menneskene i Norge.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Arbeiderpartiet har ikke noe religiøst forhold til formuesskatten!
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Det har vi ikke. Den har sine svakheter som mange andre skatter og avgifter. Jeg får daglig telefoner, e-poster og folk på kontoret som har meget gode forslag til hvordan man kan svekke statens inntekter gjennom lavere skatter og avgifter, men også forslag som er veldig velfunderte med hensyn til å øke statens utgifter. Da står vi som politikere igjen med et valg: å tørre å si nei til noe for å kunne si ja til noe annet. I Arbeiderpartiet og regjeringen er vi veldig klare på at det er uaktuelt å fjerne 13–14–15 mrd. kr, som formuesskatten gir til fellesskapet, som kan finansiere 15 000 sykehjemsplasser i året. Men det er en helt ærlig sak at Høyre velger annerledes og vil fjerne den, som igjen skaper nullskatteytere og svekker statens inntekter kraftig. Men det er et valg. Det er en klar prioritering. Og det er en klar forskjell mellom Høyre og Fremskrittspartiet og dagens regjering utgått av de tre rød-grønne partiene.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Jeg kan nesten ikke tenke meg noen andre i det norske samfunnet som ikke fortjener at fellesskapet skal stille opp for dem. Det engasjementet for barnevernet deler jeg med representanten fra Kristelig Folkeparti. Det at barn opplever, punkt 1, å bli sviktet av sine foreldre eller foresatte, ikke opplever å få den omsorgen de trenger i hjemmet, og, punkt 2, at vi ikke har hatt et bra nok støtteapparat i det kommunale og det statlige barnevernet som ei heller der stiller opp med fellesskap, er uverdig. Men det har vi tenkt å gjøre noe med. Når man sier nei til noe, som jeg nå har redegjort for i flere replikker, har også det norske samfunnet mulighet til å løfte barnevernsbarn til et mer verdig liv. Da synes jeg det er litt rart at Kristelig Folkeparti, istedenfor å være med på dugnaden for å løfte barnevernet, skal angripe Arbeiderpartiet og regjeringen for at det ikke bevilges nok i øremerkede tilskudd i et år der vi tross alt har fått på plass et nytt øremerket tilskudd til kommunalt barnevern – som jeg er veldig stolt av.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Svaret på det er nei. Man skal være forsiktig med selvskryt, men jeg synes det var veldig godt skrevet på min egen blogg for et år siden. Jeg står inne for hvert eneste ord. Det er ikke slik at man i framtiden ikke må se for seg at alle typer drivstoff eller alle som bruker veier og bidrar til det negative ved bilkjøring, må være med og betale for de kostnader man påfører samfunnet. Jeg har jo ører, jeg også, og har fått med meg at det ikke var – hva skal en si – full applaus for det forslaget som kom i fjor. Derfor har vi foreslått det vi nå har gjort, men varsler en ny helhetlig gjennomgang av hele dette området, fordi det er viktig med både forutsigbarhet og allmenn politisk oppslutning om det vi blir enige om. Vi må bli enige om et system som kan bære gjennom flere regjeringer, som kan være bærekraftig i framtiden. Men jeg står inne for hvert eneste ord. Jeg mener fortsatt at den beste måten å fremme det beste biodrivstoffet verden kan se, på, er gjennom støtte til kommersialisering, forskning og utvikling, ikke gjennom avgiftsfritak.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Her var det mye man kunne ta tak i, men jeg tror vi skal konsentrere oss om ett forhold, for det har de siste dagene vært debatt om størrelsen på Fremskrittspartiets skatteløfter. I Arbeiderpartiet mener vi det er viktig å ha noe å måle dagens regjering mot, og vi har derfor beregnet disse løftene til vel 88 mrd. kr – i løpet av denne stortingsperioden, formoder jeg. Da holder vi fjerning av NRK-lisensen og sletting av bompenger og bompengegjeld, som Fremskrittspartiet også har lovet, unna. Jeg nevner et par eksempler: Det handler om fjerning av formuesskatt, arveavgift, elavgift, det handler om svenske alkohol- og tobakksavgifter, at det skal innføres «FrP-pris» på bensin og diesel osv. Mitt spørsmål til representanten fra Fremskrittspartiet, Ulf Leirstein, er: Kan Leirstein bekrefte at dette er gjeldende løfter Fremskrittspartiet har gitt, og at de er gitt med sikte på at de skal gjennomføres i denne stortingsperioden?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Jeg kan bekrefte at vi ikke har noe religiøst forhold til formuesskatten. Det er derfor det plager Høyre noe eventyrlig at det er den rød-grønne regjering som langt på vei har fjernet formuesskatten for vanlige folk, noe Høyre aldri var i nærheten av å gjennomføre da de selv satt i regjering. Men la nå det ligge. Jeg vil tilbake til dette oppslaget i dagens VG – samlivseksperter ville kanskje omtale Sanner og Leirstein som «turtelduer» eller noe i den duren. Jeg hører at Høyre nå er opptatt av at det er likheter på borgerlig side, men det er også store sprik. Et av de største sprikene, det det er mest uklarhet om, er den økonomiske politikken, nemlig bærebjelken i velferdsstaten og i næringslivet i Norge. Vi har nå hørt representanten Leirstein fra Fremskrittspartiet bekrefte at Fremskrittspartiet vil be om, og forlange, betydelig innflytelse i den økonomiske politikken i et eventuelt samarbeid med Høyre i framtiden. Hva er representanten Sanners respons på en slik uttalelse fra Leirstein?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-25:
Jeg skal ikke forlenge debatten, men jeg skal på vegne av kollegene i komiteen og som saksordfører for sak nr. 2 få takke for en frisk debatt, som nok har blitt litt annerledes enn noen hadde sett for seg. Jeg skal bare knytte noen få kommentarer til det representanten Sanner nå oppsummerte i debatten, sett fra Høyres side. Jeg mener nok at det etter at de rød-grønne vant valget i 2009 og gjennom det siste året, har vært et problem at den rød-grønne regjeringen til enhver tid blir målt opp mot himmelriket, mens det har vært krevende å se for seg hva som skulle være det reelle alternativet i norsk politikk, målt opp mot regjeringens politikk. Da synes jeg det er rimelig at opposisjonen i en debatt som finansdebatten, som representanten Thomas Breen helt riktig påpeker, hvor de reelle avveiningene til de ulike politiske partiene i denne sal legges fram, også må tåle å bli sett i kortene og satt et kritisk søkelys på. At det er ubehagelig når det er klare, sammenfallende trekk mellom de to største opposisjonspartiene på høyresiden for enkelte, er til å leve med. Det tror jeg man rett og slett må venne seg til, når man tross alt sier man vil samarbeide, er enige om det viktigste, og i det hele tatt har veldig sammenfallende inndekningsforslag i sine budsjettforslag. Det er den ene kommentaren jeg har. Den andre kommentaren er at den store x-faktoren som gjenstår i norsk politikk, handler jo om hvordan man skal legge opp en økonomisk politikk som det er mulig å bli enig om på borgerlig side. Jeg er helt sikker på at dette kommer vi til å ha mange anledninger til å diskutere, både med representanten Sanner, representanten Leirstein og andre som må finne løsninger på tvers av partigrensene, i et veldig krevende spørsmål på borgerlig side. Vi må ikke glemme at vi er vanvittig privilegerte i Norge. Vi lever i et samfunn som er trygt, et samfunn med alle muligheter hvis man vil, et samfunn hvor vi har mye å være stolte av og mye å bevare. Så tror jeg det fra ulike partier her har vært uttrykt utålmodighet på mange felt, men det har også vist at denne debatten har vært ideologisk, i den forstand at det er ulike varianter, ulike retninger, man ønsker for å oppnå de politiske målene man har. Da gjenstår dette til slutt: Man må tørre å si nei til noe for å si ja til noe. Da har denne debatten på nytt vist at det er markante hovedskiller i norsk politikk. Den rød-grønne regjeringen har lagt fram sitt budsjett, som har blitt kommentert og kritisert i ukevis før denne debatten. Nå har vi altså hatt anledning til å diskutere opposisjonens alternativer, og det har jeg vært glad for.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Jeg kan berolige representanten Micaelsen med at Fremskrittspartiet vil få innflytelse på kommende regjering når det gjelder økonomisk politikk. Det skjønner jeg at han er glad for og synes er rimelig. Det estimerte overskuddet på statsbudsjettet neste år er 153 mrd. kr. Dette beløpet planlegger regjeringen å overføre til Statens pensjonsfond. Det blir de sikkert glade for. For å komme frem til nøyaktig 153 mrd. kr har regjeringen sett seg nødt til å skattlegge hver tredje alderspensjonist hardere. For hadde man ikke gjort det, så hadde kun 151 mrd. kr blitt overført, og det skulle tatt seg ut. Alderspensjon er en rettighet basert på trygdeinnbetaling gjennom et langt arbeidsliv. Alderspensjonistene kan også i liten grad påvirke sin egen inntekt. Er representanten Micaelsen komfortabel med å redusere kjøpekraften til 200 000 pensjonister, og vil representanten forsøke å reversere den foreslåtte skatteøkningen dersom det i forbindelse med revidert viser seg at skatteinngangen blir større enn antatt, eller tilhører ikke disse 200 000 en del av Arbeiderpartiets økonomiske sjel?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Det var interessant å høre representanten Solhjell. Egentlig burde Høyre fått alle replikkene, for det var jo bare Høyre han snakket om – ingenting om SVs politikk, men mye om det han mente var Høyres politikk. Jeg har tenkt å utfordre ham på et annet område, jeg har tenkt å utfordre ham på det finansministeren uttalte, nemlig at skattekutt betyr over tid velferdskutt. Da definerer han at alle skattepengene går til velferd, og at det offentlige er de eneste som kan bidra med velferd. Som SV-representant er kanskje representanten Solhjell enig i det. Eller mener han at penger som man har i egen lomme, og som man kan bruke til det man ønsker, også kan defineres som velferd? I så fall er representanten Solhjell til høyre for finansministeren. Det var et ganske oppsiktsvekkende utsagn fra finansministeren.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Betyr det da at representanten Solhjell mener at skattekutt ikke nødvendigvis går ut over velferden? Dersom man har solid offentlig velferd i bunnen, kan skattekutt være helt ok, for da får private mennesker lov til å disponere mer av sin egen lønnsinntekt, eller kapitalinntekt, på sin egen velferd definert av dem selv. Forstår jeg da representanten Solhjell korrekt?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Fremskrittspartiet mener altså ikke at Innovasjon Norge er en forlenget arm av regjeringens distriktspolitikk. Vi mener at Innovasjon Norge eventuelt skal skaffe kapital til bedrifter med den beste ideen, uavhengig av hvor den er lokalisert. Hvis regjeringen ønsker å bruke penger på distriktspolitikk, får man kalle det distriktspolitikk i stedet for å skjule det gjennom midler til Innovasjon Norge. Innovasjon Norge har syv – tror jeg – oppdragsgivere, syv departementer, som alle har ulike motiver. Man har egen kvinnesatsing. Man har egen distriktssatsing, og alle fylker har sine underlagte organer. Det er svært uryddig hvordan man rapporterer innad i Innovasjon Norge, og vi mener at uansett hvor ideen er, om den så skulle være i Oslo, i Bergen, i Trondheim eller i Kristiansand, burde den beste ideen få kapitalen for å skape arbeidsplasser – uavhengig av hvor i landet den er. Derfor kutter vi på den type tiltak. Ikke minst gjelder det alt det sløseriet med Innovasjon Norge-midler som også finnes i distriktene. Vi har en rekke eksempler på det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Takk for spørsmålet fra representanten Kolberg, som kanskje burde lese seg litt opp på økonomi. Hvis man går tilbake og ser på hva som har forårsaket finanskrisen, er det akkurat ikke skattelettelser, men overforbruk. Det eneste landet blant disse såkalte PIGS-landene som hadde store skattelettelser – dette innlegget holdt jeg faktisk for et halvt år siden, men da var kanskje ikke Kolberg til stede – er Irland. Alle de andre landene som nå sliter blant PIGS-landene, hadde økt offentlig forbruk, ikke redusert skatt. Alle landene var styrt av sosialdemokrater. Det er altså det offentlige forbruket, særlig når det gjelder pensjon, og store forpliktelser kjempet gjennom av fagforeninger i de samme landene, som gjorde at økonomien gikk dårlig. Det var en av hovedårsakene. Når Kolberg tar opp skattelettelser, burde man være klar over hvor skattelettelsene faktisk fant sted før man kommer med en generell anklage, som også statsministeren har gjort på TV og i andre debatter. Det er direkte feil.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Du skal rett og slett være rimelig tjukk i hue – unnskyld, president, det er sikkert ikke et parlamentarisk uttrykk – hvis du ikke klarer å drifte Norge relativt bra. Vi har enorme inntekter fra olje og gass, som alle land misunner oss. Hvis man ikke klarer å drifte Norge relativt bra på det grunnlaget, gjør man en rimelig dårlig jobb. Vi har en stor offentlig sektor, og vi klarer å sysselsette mange i offentlig sektor, men fordi man har 25 pst. som lever på offentlige overføringer, altså som ikke er med i arbeidslivet, ja vel, da har man enormt store utfordringer. Og det går i den retningen: Det blir stadig flere uføre og stadig flere som lever på ulike trygdeordninger. Det næringslivet ber om, er å få muligheten til å skape egne verdier og arbeidsplasser. Det er slik nå at stadig flere bedrifter eies av det offentlige, fordi det ikke finnes tilstrekkelig med kapitalister som enten er villige til å eller kan investere i bedrifter. De aller største bedriftene i Norge i dag er eid av det offentlige, og det går i den retningen at stadig flere er det, for staten er den store kapitalisten. Staten burde distribuere disse pengene, slik at man få private kapitalister til å skape arbeidsplasser, slik at profittmotivet kommer tilbake i norsk næringsliv, og slik at det ikke er staten som sitter på all kapitalen og alle eierinteressene.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Dette kunne jeg snakke om i 1 time, tror jeg.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Ok. Takk for spørsmålet! Fremskrittspartiet mener integrering er viktig. For å bli integrert i det norske samfunnet må det ligge noen verdier i bunnen. Disse verdiene er likestilling, likeverd, ytringsfrihet, religionsfrihet, sekulære rettsregler – det som er fellesverdier for det norske samfunnet. Det er viktig. Integrering er ekstremt viktig. Integrering er først og fremst den enkelte innvandrers ansvar. Du reiser fra et land til et annet land, enten som flyktning eller frivillig. Når du kommer til Norge, ville jeg tro at det er noe ved dette samfunnet som er bedre enn det landet du dro fra. Hvis du tar med deg alle opprinnelseslands kulturer – og ukulturer – til Norge, vil det ikke fungere. Da lurer jeg på hvorfor du kom hit i utgangspunktet. Når vi ønsker å redusere innvandringen, er det av hensyn til å få til integrering gjennom tid, akkurat som da 800 000 nordmenn flyttet til Amerika. Da var det tiden som gjorde at de ble amerikanere til slutt. Hvis du pøser på med innvandrere slik at de ikke har sjanse til å integrere seg, får du heller ikke integreringen til å fungere. Dette er mitt korte svar på 57 sekunder.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Jeg har et spørsmål angående dynamikken som vi til stadighet angripes for. I et budsjettforlik mellom sentrumspartiene og Fremskrittspartiet fikk Fremskrittspartiet fjernet noe som kalles verdiavgift på biler. Det ble altså et proveny på 50 mill. kr. Året etterpå viste det seg at dette ikke førte til noen økt utgift for staten, men faktisk til en økt inntekt på over 100 mill. kr på grunn av den dynamiske effekten. Arbeiderpartiet er jo tilhenger av differensiert arbeidsgiveravgift i distriktene. Jeg går ut fra at man er det på grunn av at det har en dynamisk effekt, sånn at det skaper arbeidsplasser ute i distriktene. Men likevel går man altså til angrep på Fremskrittspartiets bruk av dynamikk. Er det sånn at dynamikken i Finansdepartementet og i Arbeiderpartiet bare brukes der det passer Arbeiderpartiet?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Min påstand er at de regjeringene som Senterpartiet har sittet i, har svekket Distrikts-Norge år for år. De har foreslått mer penger til bøndene, men ingen strukturendringer. Hva har de oppnådd disse årene? Jo, hvert år blir det færre bønder. Og de færre bøndene må bære flere og flere byråkrater på ryggen. De har hatt en sterk økonomisk styring på politikken med vekt på skatter og avgifter. Hva har de oppnådd med det? Stadig større forskjeller: De rike er blitt rikere og de fattige fattigere. Så har de oppnådd noe annet, og det er det de siste tallene fra Nordland viste: stadig større fraflytting fra Distrikts-Norge. De fortsetter på samme måten. De kjører altså på med mer av den medisinen som fører til dette, og tror at det skal løse problemene. Da lurer jeg på hvorfor de ikke legger om politikken sin og gjør noe som gir befolkningen goder: en lavere bensin- og dieselavgift til befolkningen i distriktene og bygging av nye veier som ikke må betales gjennom bompenger.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Statsbudsjettet baserer seg på kontantprinsippet. Det betyr at samtlige utgifter antas å ha samme virkning på økonomien. Alle vet at det ikke er rett. Én krone brukt i Norge vil ha en annen virkning enn én krone brukt i utlandet. Med andre ord: Konsekvensene for norsk rente, kronekurs og inflasjon vil være helt ulik uavhengig av om pengene brukes innenlands eller utenlands. Dette tar ikke statsbudsjettet hensyn til. Det er videre åpenbart at hvordan pengene benyttes, vil ha ulik virkning på norsk økonomi. Penger brukt på løpende utgifter til forbruk vil ha en annen virkning enn penger brukt på investeringer i form av infrastruktur. Alt i alt gir dagens budsjettsystem få indikasjoner på hvorvidt den finanspolitikken som føres, er bærekraftig over tid. Ser finansministeren svakheter med dagens budsjettsystem? Vil han jobbe for endringer slik at det ensidige fokuset på hvor mye penger som brukes i økonomien, erstattes av et system hvor man i større grad ser på hvordan pengene brukes?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Jeg prøvde å bruke teknologien. Jeg skal ta meg det ad notam. Men jeg tror representanten Micaelsen har en utfordring når han forsøker å beskrive en virkelighet – særlig når det gjelder Høyre – som folk ikke kjenner seg igjen i. Folk vet at Høyre står for en ansvarlig økonomisk politikk. Folk vet at Høyre står for en politikk der vi vil gi like muligheter til alle, og folk vet at vi står for en politikk som vil gi valgfrihet, innenfor at staten dekker kostnadene til tjenester, og vi vil ha færre køer. Micaelsen står og prater ut fra en situasjon der folk ser at køene øker, kvaliteten på tjenestene går ned, og man lager systemer som er bedre tilpasset systemet enn brukeren. Det er da en kjempeutfordring å få folk til å tro på sin egen virkelighetsbeskrivelse. Vi ser et budsjett som er lagd for å administrere Norge. Det er ingen prioriteringer til tross for at Micaelsen prøvde å si det, og det er ingen tanker om nye løsninger. Hvorfor frykter de rød-grønne å gå inn i en debatt rundt nye løsninger for norsk økonomi når vi vet at utfordringene etter 2020 er meget store?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Barnevern kan vi helt sikkert ta en debatt om, for der tror jeg folk ser at det pøses mye penger inn uten at det er en eneste løsning som virkelig treffer brukeren. Men det skal vi ikke ta en debatt om. Micaelsen ville inn på skattepolitikken, og den går vi svært gjerne inn på. Vi ser at fra Stoltenberg I-regjeringen til Stoltenberg II-regjeringen har man gått fra en vekstfremmende skattepolitikk til en veksthemmende skattepolitikk. Vi har en formuesskatt som er en særnorsk beskatning av norske arbeidsplasser eid av nordmenn bosatt i Norge, og det er godt gjort å prøve å framstille det som særlig vekstfremmende. Jeg tror folk ser at det er en skatt som rammer familieeierskapet ute i lokalsamfunn, og det rammer lokale bedrifter. Hvis man vil ta fatt i nullskatteyterproblematikken, og det er vi veldig gjerne med på en diskusjon rundt, har man andre løsninger enn å ramme eierskapet og arbeidsplassene ute i Distrikts-Norge. Det er underlig at Micaelsen ikke kan komme seg bort fra retorikken og inn på praktiske løsninger.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Det er ikke langt fra!
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Representanten Lundteigen er som alltid best når han snakker om hva regjeringen burde ha gjort, istedenfor hva den gjør. Det er ganske interessant. I fjor fikk vi biodieselavgift innført, og resultatet er at Synergos nå er lagt ned. I fjor skulle man kompensere det med forskningsmidler. I år har man tatt livet av dem som skulle utføre forskningen. Så går representanten Lundteigen ut i Finansavisen og sier at da skal han bli aksjemegler, og at han skal skaffe kapital til dem som vil satse videre. Jeg lurer på hvordan det går med Lundteigen som aksjemegler.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Ja, da får vi se hvordan det går, for det er åpenbart at her tok man bort en ganske stor mulighet for mye av primærnæringen i Norge. Siden representanten Lundteigen også er veldig opptatt av kapital, må det jo framstå som et paradoks for Senterpartiet at man siden 2005 har vært med på å doble formuesskatten på arbeidende kapital. Det er en beskatning som rammer ganske hardt i primærnæringene. Og det er godt gjort at representanten Lundteigen i lys av det klarer å framstille Høyres alternative budsjett som dramatisk i forhold til landbruket. Jeg tør påstå at det bare er et retningsskifte. Vi vil ha mer selvstendige bønder. Men hvordan ser da Lundteigen på en fordobling av formuesskatten på arbeidende kapital i lys av at både Bondelaget, Skogeierforbundet og Norskog er med i den grupperingen som jobber hardt for å få fjernet formuesskatt på arbeidende kapital?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Vi mener at vi er svært forsiktige når vi anslår de dynamiske effektene. Det som egentlig er mest forunderlig, er at regjeringen ennå ikke har begynt å ta det inn, for det er veldokumentert. Statssekretær Schjerva har et innlegg i Dagens Næringsliv i dag hvor han beskriver de dynamiske effektene. De dynamiske effektene tror jeg nå begynner å bli godt etablert. Det er klart at vi mener at Fremskrittspartiet er rimelig optimistiske i anslaget av sine dynamiske effekter, men vi er også veldig konservative. Jeg tror ikke vi ville hatt noen problemer med å forsvare større, men vi ønsker ikke å komme i den posisjon hvor det blir satt spørsmålstegn ved det. Vi ønsker heller at det er fokus på at dynamikken rundt skatt er ganske sterk, og vi venter vel heller på at regjeringen nå skal begynne å akseptere det ut fra de analyser man selv har gjort i Finansdepartementet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Jeg synes jo at spørsmålsstilleren kunne være konkret i forhold til hvilke innsparinger han da tenker på, for jeg tror ikke vi har noen nedskjæringer som gjør at det ikke går an å prioritere fortsatt innenfor reglene. De eneste midlene vi fjerner, er fylkeskommunens regionale utviklingsmidler. De ser jeg har utviklet et ganske stort byråkrati i fylkeskommunen. Jeg tror svært lite penger kommer til næringslivet. Det vi imidlertid gjør, er å plusse på 400 mill. kr til regional utvikling som kommunene skal disponere. Man kan gjerne gjøre prioriteringer innenfor Innovasjon Norge når det gjelder næringshaver, inkubatorer og den type virkemidler, som jeg også har ganske sterk tro på. Jeg tror det er viktig å finne arenaer der forskning og forskjellige aktører møtes for å skape ny virksomhet ut av den kunnskapen man har.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-11-25:
Jeg klarte vel ikke helt å finne spørsmålet, men jeg kan jo snakke litt om formuesskatt. For jeg mener at er det noe som virkelig rammer Distrikts-Norge, er det formuesskatt. Det slår uhyre kraftig ut på det lokale eierskapet og familieeierskapet i mange av de små hjørnesteinsbedriftene rundt i Norge. Til representanten Lundteigen kan jeg også opplyse at 1,3 mrd. kr i formuesskatt betales av hans velgergruppe innenfor landbruket. Så et betydelig tiltak for å bedre egenkapitalsituasjonen i landbruket er å ta bort formuesskatten. Men det viktigste er å stimulere til et bredt privat eierskap i Norge, for det tror jeg er selve kjernen i forhold til ny innovasjon og arbeidsplasser. Den som sitter på et eierskap av en liten bedrift, har ikke andre muligheter enn å ta mer kapital ut av bedriften for å dekke formuesskatten. Det er argumentet for å fjerne formuesskatten.