André Oktay Dahl (Høyre), 2004-11-18:
Forhistorien til denne saken er forholdsvis spesiell, ved at Stortinget gjorde noe så sjeldent som å vedta en instruks til Riksrevisjonen om å foreta nærmere undersøkelser på vegne av Stortinget. Jeg skal ikke bruke mye av taletiden til å diskutere hvorvidt dette i sin tid var en riktig beslutning eller ikke, selv om det nok var riktig sett på bakgrunn av denne sakens ganske så komplekse natur. Jeg konstaterer at vi har fått en rapport til behandling, men benytter samtidig anledningen til å vise til vår tidligere behandling av Frøiland-utvalgets innstilling, hvor Stortinget understreket viktigheten av Riksrevisjonens uavhengighet, og at det må være en forutsetning at Riksrevisjonen kan fungere uavhengig av skiftende politiske konstellasjoner. I dette ligger innbakt en varsomhetsstandard, som jeg ser det, selv om Stortinget også ved behandlingen av Frøiland-utvalgets innstilling slo fast at Stortinget kan gi generelle instrukser om hvordan Riksrevisjonen skal drive sin virksomhet, samt at det må være klart at Stortinget i plenum kan instruere Riksrevisjonen til å påta seg et oppdrag. Slik jeg oppfatter det, skal Stortinget heller ikke for fremtiden benytte denne instruksjonsmuligheten i tide og utide, men jeg understreker nok en gang at dette ikke nødvendigvis har vært tilfellet i denne saken. Bakgrunnen for Stortingets vedtak om å instruere Riksrevisjonen om å gå Samferdselsdepartementet nærmere etter i sømmene var en henvendelse fra tidligere administrerende direktør i BaneTele AS, Trygve Tamburstuen, som anmodet om at kontroll- og konstitusjonskomiteen iverksatte gransking av Samferdselsdepartementets behandling av arbeidet med finansieringen av BaneTele AS og av GSM-R-saken. Stortingets bestilling derimot ble vesentlig bredere og omfattet Samferdselsdepartementets saksbehandling av statslånet til BaneTele AS med utgangspunkt i Stortingets vedtak og forutsetninger på etableringstidspunktet for selskapet og hensynet til statens helhetlige interesser, samt også i hvilken grad organisasjonsmodellen som ble valgt for styringen av BaneTele AS, tilknytningen til Jernbaneverket mv., åpnet for uheldige beslutningsprosesser i BaneTele AS og i krysningspunktet mellom selskapet og dets eier. Komiteens konklusjoner har også blitt vesentlig bredere enn det som dannet bakgrunnen for Trygve Tamburstuens brev, bl.a. på bakgrunn av at komiteen ved forberedelsen til saken avholdt åpen høring. Temaet for denne høringen var de forhold som fremkommer i Riksrevisjonens rapport og i annen dokumentasjon i saken, herunder til illustrasjon en intern granskningsrapport på en del interne forhold i BaneTeles styre og administrasjon, slik som håndtering av habilitetsregler, lov om offentlige anskaffelser, styringsrutiner osv. Utgangspunktet for hele komiteen, selv om det er noe ulik ordlyd mellom et flertall og et mindretall, men det materielle utgangspunktet ser ut til å være noenlunde likt, er at det ved etableringen av BaneTele AS var nødvendig å skille ut BaneTele AS for å benytte overskuddsfiberoptikken i nettet kommersielt, samtidig som de rent jernbanefaglige sikkerhetsbehovene skulle ha forrang ved en eventuell konflikt mellom disse hensynene. I åpen høring med komiteen ble nettopp disse forhold trukket spesielt frem både av tidligere samferdselsminister Terje Moe Gustavsen og nåværende statsråd Skogsholm. Alle husker Åsta-ulykken og hvor ille det kunne ha gått på Lillestrøm i sin tid. Det lå selvfølgelig i pannebrasken i departementet i hele undersøkelsesperioden. Det har vi fått klarlagt. Flertallet her i salen er også av den oppfatning at omdanningen var nødvendig på grunn av at den tidligere organisasjonsmodellen åpnet for uheldige bindinger og rollekonflikter. Samtidig valgte man en organisasjonsmodell som vel må sies kun har vært en mellometappe på veien i forhold til å få gjort noe med akkurat dette, ikke minst sett på bakgrunn av det vi nå ser i Riksrevisjonens rapport, at den organisasjonsmodellen som ble valgt, var krevende, kompleks og også medførte at de ulike aktørenes roller ble uklare. Slik komiteen ser det, er problemene som oppstod i BaneTele, et eksempel på følgene av uheldig sammenblanding av forvaltning og forretning. BaneTeles problemer oppstod på grunn av et rent forretningsmessig oppkjøp som manglet en forsvarlig finansiering. BaneTele gjorde seg avhengig av fremtidige vedtak i regjering og storting. Etter kontroll- og konstitusjonskomiteens mening har Samferdselsdepartementet i prosessen ivaretatt statens interesse både som eier og som långiver, selv om det kan diskuteres om departementet kunne ha agert raskere både i forhold til avklaringen av konverteringen av statslånet og i forhold til de juridiske avklaringer man måtte innhente. Komiteen registrerer imidlertid at Riksrevisjonen lar svaret på spørsmålet om dette har hatt faktisk innvirkning på driftsproblemene, stå åpent. Sentrale aktører i henholdsvis BaneTele AS’ styre og administrasjon hadde bred politisk og administrativ erfaring, men flertallet i komiteen ser det ikke nødvendigvis slik at dette manifesterte seg i altfor positiv og tydelig grad i den perioden det er snakk om. Hva angår dialogen mellom departementet og BaneTele, må vel den folkelige konklusjonen være at dialog er vanskelig. Men at departementets diverse brev til BaneTele skulle være spesielt egnet til å misforstås, ikke minst på bakgrunn av den nevnte brede erfaringen som aktører i BaneTele hadde, regner komiteens flertall som lite trolig. Det er greit nok at man jobber for å oppnå det ønskede resultat, nemlig å få koblet statslånet med en eventuell fremtidig GSM-R-utbygging. Det er en ærlig sak. Men den følelsen man kan få av at noen underveis i prosessen nærmest drev oppholdende strid og satset på at man fikk rett til slutt på tross av departementets signaler, er ikke like grei. Komiteens flertall legger til grunn at det måtte være synbart for aktørene at BaneTele AS hva angår GSM-R-utbygging, kun var nevnt som et hypotetisk mulig redskap i forbindelse med en eventuell utbygging, men altså da ikke noe mer sannsynlig enn noe annet, og det forutsatte vedtak både i regjering og storting, altså betydelige politiske prosesser uten kjappe omveier. Det er i denne sammenheng verdt å merke seg at jernbanedirektøren i åpen høring vedgikk at man ikke hadde fått noe tilsagn fra departementet om at BaneTele skulle forestå GSM-R-utbygging på tidspunktet da Jernbaneverket foretok den direkte tildelingen til BaneTele AS. Slik komiteflertallet ser det, virker det heller ikke umiddelbart tillitvekkende at eksempelvis oppkjøpet av Enitel, som var den direkte årsaken til driftsproblemene i BaneTele, først så sent som den 22. mai 2002 formelt ble brukt som begrunnelse overfor departementet i den pågående prosess om vilkårene for tilbakebetaling av statslånet. Det må sies at det foreligger en rekke forhold ved den interne styringen i BaneTele i undersøkelsesperioden som gir grunn til noe undring. Komiteens flertall er innforstått med at den interne granskingsrapporten om visse disposisjoner foretatt av tidligere administrerende direktør i BaneTele ikke omhandler de samme konkrete forhold som Riksrevisjonens rapport. Men vi er likevel av den oppfatning at denne gir en indikasjon på og kan være illustrerende i forhold til at administrasjonen i BaneTele AS i denne perioden hadde betydelige utfordringer knyttet til å opptre på en tillitvekkende måte både innad og ikke minst utad i forhold til eksempelvis lov om offentlige anskaffelser, habilitetsregler, ansettelsesavtaler, rapporteringsrutiner mv. I sum finner komiteens flertall grunn til å sette spørsmålstegn ved styrets og administrasjonens økonomiske og politiske realitetssans i denne fasen. Nå skal saksordfører også vise litt politisk realitetssans og avslutte her. Jeg viser for øvrig til komiteflertallets merknader.