Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
: Hvis Senterpartiet har følt seg lett på foten i det siste, må det være fordi de er på flukt fra gamle standpunkter. En slik spydighet må jeg kunne tillate meg, selv om jeg skal prøve å legge meg på en konstruktiv linje framover. Jeg visste at høyrepolitikk var ille, men at den var så «bånn» kjedelig som dagens debatt har vist, kom litt overraskende på meg. Og når hr. Petersen og hr. Hagen her i stad sa at de gjerne ville bruke julen til å se hverandre eller seg selv på video, holdt jeg på å «prime»! La meg derfor straks gå storkapitalen et lite ærend og anbefale diverse blandede fra Walt Disney. Vi har f.eks. «Aladdin». Det er en meget god tegnefilm. Den handler om en ung og attraktiv mann som fikk prinsessen selv om han ikke var prins. Vi kan anbefale «Løvenes Konge», hvis det smaker Petersen bedre, «Askepott» eller «Skjønnheten og udyret». Det finnes mye annet å bruke juleferien sin på enn å sitte og studere videoer av seg selv. Tro meg, Petersen! Det som er situasjonen i Stortinget, er følgende: For tredje gang har sentrum funnet sammen med Fremskrittspartiet og Høyre i et budsjettkompromiss. Det skjedde i fjor høst, det skjedde i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og det skjer nå. Og det er mye som tilsier at dette blir sporet framover, for det er ingenting som skulle tilsi at ikke «Tøffe-Jan» fremdeles kommer til å være tøff. Han har fått blod på tann, selvsagt! Han har fått belønning, og det er ingenting som skulle sette han på den tanken at han skal være mykere neste gang. Regjeringen har uansett vært villig til å strekke seg veldig langt. Det som uroer oss i SV, er jo at det på denne måten føres mer høyrepolitikk fra regjering og storting enn det det egentlig er flertall for i stortingssalen, og det folk flest ønsker og har sagt fra om at de ønsker i forbindelse med et valg – og mye mer høyrepolitikk enn hvis partiene rolig og saklig satte seg ned sammen, la partiprogrammene etter hverandre og sa: Hør her! Hva kan vi faktisk være enige om? Det er jo det ekstremt frustrerende i denne situasjonen, ikke bare for meg, men for alle andre som nå sitter og skal sy sammen kommunebudsjetter, og som lurer på hva de vil få i utgifter til neste år, for de skattelettene som nå er gitt, eller de kronene som man har hindret i innstramminger, er det jo kommunene som vil få den sure jobben med å ta inn isteden. Jeg tror det er historisk at Stortinget og Regjeringen strammer inn 8 milliarder kr uten at privat sektor skal bidra med én eneste krone. Det har her vært ført en heroisk kamp fra Høyres og Fremskrittspartiets side for at de rikeste ikke skal betale én eneste krone mer i skatt, og det samtidig som skatt på sykdom øker betydelig. Denne sentrumsregjeringen har overfor Stortinget tort å foreslå skatt eller egenandeler på sykdom som er mye høyere enn det Stortinget har sett på mange år. Og jeg forundres veldig over at Fremskrittspartiet i en tidligere replikk til Erik Solheim sa seg så glitrende godt fornøyd med det de faktisk hadde fått til. Fremskrittspartiet har flydd land og strand rundt og sagt at de skal være de gamles og sykes varmeste forsvarer. Egenandelene ved sykdom øker neste år med nesten 700 mill. kr, og det Fremskrittspartiet har klart å forhandle det ned med, er 95 mill. kr – ergo er netto økning neste år på ca. 600 mill. kr. Men skatteskjerpelsene for de rikeste er nullet helt ut, og det sier Carl I. Hagen seg helt fornøyd med. Ja, jeg hadde nesten inntrykk av at han hadde ført en heroisk kamp for dette. Pinlig er det – en elendig forhandlingsjobb fra Fremskrittspartiets side hvis det virkelig er slik at de mener at folk som er syke og betaler både for medisin, helsetjenester og egenandeler på kuropphold, skal slippe mer skatt. Det skal vi sørge for at de får vite. Dette er jo politikk. Jeg kikket litt i tabellene og fant ut at fru Halvorsen får 600 kr i skattelette neste år. Men det ble en kort fornøyelse: En stortingsrepresentant tjener godt og trenger ikke skattelette. Den skatteletten er også spist opp gjennom antakelig to måneders betaling til skolefritidsordningen. I tillegg er fordelen av fagforeningskontingenten vekk. Dette er en politikk som til og med jeg – en høytlønnet sosialist – både på kort og lang sikt taper på, på kort sikt direkte i min egen lommebok og på lang sikt fordi fellesgodene undergraves slik de gjør. Det tror jeg folk flest burde tenke litt mer over, og jeg har heller ikke hørt at det har vært noen kjemperop fra folk om lavere skatt. Det jeg merker når jeg er ute og reiser, er at alle er bekymret for hvordan det står til i skolen, i omsorgssektoren og hvordan en skal klare å holde standarden på det offentlige tilbudet – at det skal matche med det vi har privat. Se dere rundt i de største norske byene. Hva er det som ligger på de fineste tomtene? Det er kirker og skolebygg. For 100 år siden bygde en det som skulle være det viktigste i barns og voksnes liv. Det dreide seg om tro og om utdanning. Det var det man skulle vise hele samfunnet rundt at man satset på. Den skolen mine barn går på, er nå blitt vernet fordi den er Oslos første barneskole. På den skolen var det mye bedre standard enn det de fleste barna hadde hjemme da barna begynte der da den stod ferdig. Det var nesten et lite palass de kom til. Det var fint og flott, og skolen hadde en helt annen standard enn den barna var vant til ellers. Nå er det omvendt. Nå opplever mange barn mye dårligere standard i sin skolehverdag enn den de er vant til hjemmefra. Det er bare å åpne døra nærmest til et hvilket som helst barnerom og se. Standarden på møbler er bedre enn standarden på pulter og stoler i mange skoler. Standarden på datautstyr enten hjemme hos dem selv eller hos kamerater er mye bedre enn på mange skoler. Det gjelder også standarden på leker, på bøker og på alt mulig. Hva slags signaler sender dette? Det sender to signaler. Det sender et signal til barna om at kunnskap ikke er så viktig som vi sier i festtaler, og det sender et annet signal, nemlig om at offentlig sektor og alt som har med kommunene å gjøre – alt vi skal gjøre i fellesskap – er nedsarvet og i dårligere stand enn ellers. Nå maler jeg med litt bred penn, for jeg vet at det også fins veldig mange fine barneskoler rundt omkring, og særlig i forbindelse med 6-åringsreformen fikk mange barneskoler et løft. Men ungdomsskolene er omtrent slik jeg sier, og på altfor mange grunnskoler er det også slik. Vi kan ta det samme når det gjelder omsorgstjenestene. Det kommer ikke til å være slik at folk vil finne seg i omsorgstjenester som er slik at en ikke kan bestemme selv når en skal legge seg om kvelden, at andre skal bestemme hva som skal stå på menyen hver eneste dag, at en ikke får se TV3 eller TV Norge hvis en ligger på et sykehjem osv. Det er ikke offentlig fattigdom med stor F som er det store problemet framover. Det er den standardforskjellen som kommer til å eksistere mellom det vi ønsker oss privat – det vi syns er viktigst i livet – og det vi møter i offentlig sektor. Derfor er den høyrepolitikken som kommer i kjølvannet av å kjøre offentlig sektor på sparebluss, det verste. Det kommer til å bety en betydelig privatisering om noen år, hvis vi ikke blir enige om å bruke noen flere kroner i fellesskap. Det er jo slik at hvis du vet at barnet ditt sitter på skolen på en stol som er for lav eller for høy, og du selv har penger i lommeboka, kommer du til å kjøpe ny stol. Din guttunge er ti år én gang i livet, og du venter ikke i ti år til før skolen er rustet opp. Det har ikke skjedd så mye enda, men det kommer, det er jeg helt sikker på. Og da er vi i gang med en ny privatiseringsbølge. Allerede nå går 6 pst. av ungene i Oslo-skolen i private skoler. Mange vil ønske å kjøpe bedre tjenester på de områdene de syns er viktigst. Det er den store utfordringen vi står overfor i årene framover. Det er bl.a. det Dagsavisen tar opp i dag. Den store fordelingskampen i et av verdens rikeste land har stått mellom at det private forbruket har økt år etter år mye mer enn det offentlige forbruket har gjort. Og når man da forhandler med Høyre og verner alle kroner som kan gå i felleskassen, uansett hvor rike de er som skal betale en krone eller mer, kommer det gapet til å øke. Og det er der en burde mobilisert – Arbeiderpartiet burde mobilisert, de har jo vært rundt her, og jeg må komme med en liten visitt. Det er jo ikke slik at Arbeiderpartiet har tatt dette skikkelig på alvor i sitt budsjettalternativ. De har 1 milliard kr mer enn regjeringspartiene har til kommunene. Kommunene er allerede i manko på 4,5 milliarder kr på grunn av et dyrt lønnsoppgjør. Jeg har lagt merke til at både Thorbjørn Jagland og Hill-Marta Solberg er forsiktige med å bruke den milliarden mange ganger. Men resten av Arbeiderpartiets talere har brukt den opp og vel så det, til mange gode formål her i dag. Dette er altså en ganske vesentlig kamp mot økte forskjeller i Norge. Jeg beklager å måtte si at SV står ganske alene om å kjøre den forsvarskampen når det kommer til kroner og prioriteringer.