Erna Solberg (Høyre), 2013-06-18:
Jeg må si jeg ble litt forbauset over det forrige innlegget. Ja, hvis private investerer penger eller utfører et oppdrag for det offentlige, tjener de som oftest penger på det. Hvis Arbeiderpartiet er imot det, får de innføre kommunismen, da. Men for hvert enkelt prosjekt som legges ut på anbud i Norge, er det faktisk et firma som tjener penger på det – eller går konk! Det er ikke noen forskjell på det og det som regjeringen driver med. Det er ikke noen forskjell på OPS og det som regjeringen driver med. Så bare til det retoriske spørsmålet: Hvem tjener på dette? Jo, de som får en ny vei raskere enn de ellers ville fått det. Hele poenget med det vi gjør i dag, er jo å forsøke å løfte investeringene i infrastruktur i Norge fordi vi mener det vil ha en samfunnsøkonomisk effekt. For oss er det viktig at vi bygger ut større regioner og større arbeidsmarkeder, sånn at folk raskere kan pendle, og sånn at både næringsliv og innbyggere rundt omkring i Distrikts-Norge får en mer solid fremtid. De tjener på at vi bygger veiene raskere. Så er det viktig at vi rundt de store byene sørger for at vi løfter opp kollektivspørsmål, at vi sørger for at folk kan komme raskere på jobb og raskere tilbake, og at det blir lettere å utløse flere boliger, slik at boligprisene blir lavere. En av grunnene til at vi har foreslått store bypakker og gitt en veldig klar og tydelig anvisning på at vi skal bevilge mer i årene som kommer – 50 pst. av investeringene skal brukes på kollektivløsningene i de store byene fremover – er at vi mener det har en samfunnsøkonomisk gevinst. Vi gjør det også på noen områder med modeller som gjør at vi bygger det raskere. Det er byene som tjener på det. Så er det selvfølgelig sånn at norsk næringsliv – norske bedrifter – får lavere kostnader når vi får ned transportkostnadene ved å bygge raskere. Også de får gevinsten. Det er det som ligger i begrepet «samfunnsøkonomisk lønnsomhet». Når du har samfunnsøkonomisk, positiv lønnsomhet i et prosjekt, gir det effekter for det norske samfunnet. Det gir mer solide jobber, det gir bedre familieliv, og det gir større vekstkraft i norsk økonomi. Derfor skal vi bygge raskere. OPS er én av måtene, men ikke den eneste. Jeg har lyst til å si at det i denne innstillingen er mange positive trekk ved det man har sett mellom de fire borgerlige partiene, med hensyn til å finne frem til løsninger for å organisere seg frem til en bedre modell for vei- og baneutbygging i årene fremover i Norge. Vi trenger faktisk å bygge veier raskere i vårt samfunn, for skal vi skape trygge, lønnsomme arbeidsplasser i årene fremover, må transportkostnadene ned. I et av verdens dyreste land å produsere i og hvor vi alle har et ønske om at vi skal ha gode lønninger, må vi gå systematisk igjennom hvor vi har høye kostnader. Transport er et av de områdene. Ved å investere mer og få bygget raskere med raskere metoder realiserer vi altså tryggere arbeidsplasser i årene fremover. Det er ikke minst viktig når det gjelder regionutvikling, for det som er spesielt med Norge, er jo at så mye av det lønnsomme næringslivet også ligger i distriktene. Så mye av ryggraden i vårt næringsliv er utenfor de sentrale strøk. I mange andre land er vekstkraften størst rundt de store byene også i økonomiske bedrifter. I Norge har vi mange vekstkraftige steder. En av grunnene til at vi må prioritere å bygge ut E39 raskt, er ikke nødvendigvis at folk skal kjøre fra Kristiansand til Trondheim, men at enkeltprosjekter på den strekningen vil utløse store samfunnsøkonomiske gevinster fordi det er så store og lønnsomme bedrifts- og næringsmiljøer som ligger der. Det å sikre dem tilgjengelig arbeidskraft uten at folk er nødt til å flytte, fordi de har fått bedre kommunikasjon, er viktig i årene fremover. Så er det viktig at vi får til bedre fungerende byer. Vi kan alltids lure på hvor mange flere nordmenn det blir på hvor kort tid, men anslagene er uansett at det kommer til å vokse mye rundt de fire største byene. Derfor har vi sagt at vi vil ha et forpliktende, langsiktig samarbeid med disse byene, der utløsning av boligarealer og utvikling av infrastruktur ses i kombinasjon. Vi kan godt klage over at det er 22 innsigelsesinstanser, men vi vet at en av de viktigste innsigelsesgrunnene er at det ikke er laget en kollektivløsning som gjør at nye, store boligområder lar seg realisere. Med vår modell for å gjøre dette i samarbeid – ikke i konflikt – med byene vil vi faktisk kunne realisere også trygge, gode og levedyktige byer i årene fremover.