Stefan Heggelund (Høyre), 2014-12-08:
Jeg skal snakke om budsjettet, men siden jeg nå først står her, tenkte jeg at jeg bare fort skulle nevne Prop. 10 L for 2014–2015 også. Jeg har lyst å takke komiteen for et godt samarbeid. Det er ingen tvil om at det er godt arbeidsmiljø i arbeids- og sosialkomiteen. Men i dag diskuterer vi et budsjett som gjør Norge klart. Det er et budsjett som tar tak i utfordringer vi vet vi står overfor, men som er tøffe å møte. Det måtte altså en borgerlig regjering til for å følge opp utfordringer vi ble bevisste på i et rød-grønt dokument. Perspektivmeldingen er helt klar på det vi har foran oss. Ut ifra debatten som har vært om budsjettet, virker det som om venstresiden har bestemt seg for at medisinen er mer av det som gjør det vanskeligere for oss å omstille oss. Vi vil bruke medisin som virker. Det innebærer prioriteringer som ikke nødvendigvis får en naturlig plass i festtaler, men det er prioriteringer som vil være viktige for bærekraften til velferdsstaten vår. Det er prioriteringer som ruster Norge for framtiden. Det er prioriteringer som gjør noen viktige omlegginger i velferdssystemet. Det er grunnen til at vi følger opp viktige utvalg på dette området. Det ene er Uførepensjonsutvalget, og noe fra utvalget står vi sammen om. Utvalget var med på å legge grunnlaget for uførereformen, og selv om det kan virke som om de rød-grønne partiene ikke lenger vil vedkjenne seg den, er det en viktig reform, som det er bra at vi er enige om. Det andre utvalget er Velferds- og migrasjonsutvalget. Vi vet at endringer og omlegginger er nødvendig for å sikre bærekraft og legitimitet. Dessverre var det sånn at da jeg spurte Arbeiderpartiet, ved representanten Dag Terje Andersen, i en replikkrunde for litt siden om hvilke velferdsordninger Arbeiderpartiet mener trenger en omlegging for å sikre bærekraft og legitimitet, ble representanten svar skyldig. Status quo er svaret. Det kan virke som om prosjektet til de rød-grønne partiene på dette feltet er fullført. Det er ingenting mer som trengs å gjøres. Men det er ikke riktig. Vi må fortsatt styrke arbeidslinjen i Norge. Hvorfor må vi det? Jo, fordi arbeidslinjen er et grunnleggende sosialt prosjekt. Det er et sosialt prosjekt fordi arbeid er bra for helsen. Det er et sosialt prosjekt fordi arbeid gir mulighet til å stå på egne ben. Og det er et sosialt prosjekt fordi arbeid er det som finansierer velferden. Representanten Christoffersen sa at Arbeiderpartiet og regjeringen har ulik definisjon av arbeidslinjen. Da kunne det vært ganske interessant å få vite hva som er Arbeiderpartiets definisjon av arbeidslinjen. Skal det f.eks. lønne seg å jobbe i en arbeidslinje? Vi mener det – vi mener det er et viktig prinsipp. Jeg kan ikke tolke Arbeiderpartiets og de andre rød-grønne partienes budsjettprioriteringer denne høsten som noe annet enn å si farvel til arbeidslinjen og heller legge seg på en stønadslinje. Det er ikke en arbeidslinje å prioritere sånn som Sosialistisk Venstreparti gjør: å bruke penger på at vi alle skal jobbe mindre. Hvis vi jobber mindre, vil vi få større utfordringer med å finansiere velferden. I Arbeiderpartiets alternative budsjett ligger det et kutt som er vanskelig å forstå. Vi vet at veien inn til utenforskap for mange begynner med sykmelding. Vi skal ha en god sykmeldingsordning i Norge, men jeg må jo spørre hvorfor Arbeiderpartiet ikke ser seg tjent med tiltak som kan få langtidssykefraværet ned. Det er to små kutt på 26 mill. kr som stopper normerte sykmeldinger og et forsøk med en ordning hvor man må be om en ny medisinsk vurdering etter seks måneders sykmelding. Hvorfor i all verden gjør man et slikt kutt? Hvilke alternativer har Arbeiderpartiet for å få ned langtidssykefraværet? Det hadde det vært interessant å få svar på.