Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Jeg skal bruke mesteparten av mitt innlegg til å snakke om Miljøverndepartementets budsjett. La meg likevel begynne med å uttrykke skuffelse over at Midt-Norge og kraftsituasjonen i Midt-Norge ikke er gitt veldig mye fokus i Olje- og energidepartementets budsjett. Det betyr helt åpenbart at vi går inn i valgkampen i 2009 med helt andre kraftpriser i Midt-Norge enn det vi hadde i 2005. Det er selvfølgelig synd for Midt-Norge, men det trenger ikke være en ulempe for Fremskrittspartiet. Så til forvaltningsplanen for Barentshavet. Det hele komiteen sa om forvaltningsplanen for Barentshavet, var at vi skulle legge til grunn kunnskapsbasert forvaltning. Fremskrittspartiet kan ikke tenke seg å åpne et eneste oljefelt i Norge uten at vi har et forsvarlig kunnskapsgrunnlag for det. Når først en enstemmig komité og et enstemmig storting har stilt seg bak prinsippet om kunnskapsbasert forvaltning av havområdene utenfor Lofoten, Vesterålen og Barentshavet, blir det noe paradoksalt at i hvert fall tre, om ikke fire eller fem, av partiene i dette storting har til hensikt å konkludere før SEAPOPs og MAREANOs resultater er lagt fram for Stortinget. Det finner jeg paradoksalt. Jeg er helt sikker på at rådene vi kommer til å få fra forskerne, er at vi ikke kan åpne alle, men noen av disse havområdene. Det er klart at det er det Fremskrittspartiet venter på, og det er det vi legger til grunn, at noe kan åpnes og noe kan ikke åpnes – ikke slik Solheim gir uttrykk for, at vi sier ja til alt uten å ha et reelt og greit faktagrunnlag på bordet. Så litt om de grunnleggende prinsippene for hvordan Fremskrittspartiet tilnærmer seg Miljøverndepartementets budsjett. Her er det konsistens. Jeg vet at en del av representantene hevder at det ikke er konsistens i Høyres budsjett – det regner jeg med at de selv kommenterer – men i vårt budsjett er det det. Fremskrittspartiet mener at aktiv artsforvaltning basert på kunnskap er veien å gå. Derfor styrker vi det aktive artsvernet med over 50 mill. kr på forskjellige poster. Passivt arealvern er vi derimot mer skeptisk til, spesielt omfanget av dette. Derfor reduserer vi på den posten. Fremskrittspartiet er også skeptisk til sentralmaktstyrt forvaltning, noe også Senterpartiet var en gang i tiden, men det er det tydeligvis slutt på nå. Fremskrittspartiet er for lokal forvaltning, og derfor tilfører vi også på dette punktet mer penger til forvaltning av verneområder. For meg er det et gigantisk paradoks at forvaltningen av særskilt viktige naturområder som er godt holdt av både de grunneierne og den befolkningen som bruker dem, skal styres fra Oslo. Det er vel knapt noen kommune i Norges land som har hatt så stort tap av artsmangfold som Oslo, men det er altså fra Oslo forvaltningen av norsk natur skal styres. Det er for Fremskrittspartiet et paradoks. Når det gjelder vern, er størrelsen på vernet i ferd med å bli et problem – ikke bare det at man ikke har nok penger til å forvalte vernet, men fordi vernet er i ferd med å true ressursgrunnlaget til norsk skogindustri. Regjeringen erklærer selv at de ønsker 14 TWh mer bioenergi. Det tilsvarer 7 millioner kubikk, eller en økning på 60 pst. av uttaket fra norsk skog. Hvor skal man hente denne skogen fra, hvis man skal verne all skogen i samme slengen? Men forvaltningen trenger mer penger. Det har Riksrevisjonen slått grundig fast. Naturmangfoldet i en del av de vernede områdene er under press, og vernekvaliteten er under press. I tillegg mener jeg at det er viktig å styrke den lokale forvaltningen. Det kommer signaler fra Direktoratet for naturforvaltning i motsatt retning. Jeg har lest de samme rapportene som Direktoratet for naturforvaltning legger til grunn for sin konklusjon, og jeg tror at Direktoratet må ha lest de rapportene som – hvis jeg kan bruke det begrepet – fanden leser Bibelen. For begge disse rapportene slår klinkende klart fast at lokal forvaltning, som f.eks. Dovrefjellrådet har holdt på med, har veldig mange gode sider. Likevel snakkes det nå om å redusere den lokale forvaltningen av norske verneområder, i stedet for å gå stikk motsatt vei, noe vi mener ville ha vært en fordel. Det er etter min oppfatning ingen tvil om at lokale politikere og grunneiere er bedre i stand til å forvalte disse verneområdene enn noen byråkrater, uansett om de sitter i Oslo eller i Trondheim. Så sier representanten Inga Marte Thorkildsen i sitt innlegg at forvaltningen skal skje i samarbeid med organisasjonene. Men hva med lokaldemokratiet og grunneierne? Er det slik at lokaldemokratiet og grunneierne skal sitte og se på at NGO-er, Erik Solheim og en hel gjeng med byråkrater fra Trondheim og Oslo skal bestemme over disse tingene? Det vil jeg gjerne utfordre Senterpartiet til å si noe om. Jeg skal gi statsråd Solheim en gavepakke. Breheimen kommer til å bli vernet i løpet av 2009 – hvis det blir det verneåret Solheim sier det skal bli – eller 2010. Der har man en glimrende mulighet, for der er det stor oppslutning om det aller meste av vernet lokalt. Solheim, og hans forgjenger Helen Bjørnøy, hadde ballen – ballen lå på ellevemetersmerket, men man valgte å score selvmål i stedet. Nå har man en ny sjanse i Breheimen til å si ja takk til frivillig vern og gjerne også til å belønne det sterke, gode naturfaglige miljøet i Skjåk kommune, ved å si til dem at nå kommer staten og verner areal i samarbeid med dere, og for den innsatsen, kjære lokaldemokrati og kjære grunneiere, får dere en naturveilederstilling i regi av SNO eller andre i tilknytning til det vernet. Da har vi altså servert statsråden en gavepakke av de sjeldne. Artsvern handler om veldig mye. Vi har fjellrev, villrein, atlantisk villaks, som alle er ansvarsarter for Norge. Det er bra at Regjeringen nå øker fokuseringen på det jeg kaller kunnskapsbasert aktivt artsvern. Det er dessverre ikke nok, men det blir da ivaretatt i Fremskrittspartiets budsjett. Så har jeg lyst til å analysere det med fjellreven. Fjellreven var nesten utryddet da man både i Sverige og i Norge startet Prosjekt Fjellrev. Sverige er kommet ganske langt, og for en gangs skyld er Fremskrittspartiet veldig for innvandring, for den første innvandringen av vill fjellrev fra Sverige er kommet til Norge siste år, noe som selvfølgelig er veldig bra. Men jobben er ikke gjort. Avlsstasjonen på Oppdal trenger fortsatt midler. Prosjektet på Varangerhalvøya trenger fortsatt midler. Jeg tror at både avl og fôring av fjellrev og utskyting av rødrev må videreføres på bred basis over hele landet. Dette er prosjekter som koster penger, og jeg viser nok en gang til Fremskrittspartiets budsjett, hvor det arbeidet er styrket. Sist torsdag var det stor enighet om villaksen, i hvert fall om målsettingen. 88 mill. kr til kalking er i realiteten et kutt, noe som gjør at elver blir stående i kø for å bli behandlet. Jeg minner da om at 15 pst. av all laksen som blir fisket i Norge hvert eneste år, er fisket i et kalket vassdrag. Så da hadde man jo gjerne sett, med tanke på den generelt meget store økningen i budsjettet, at man også hadde kunnet finne noen få millioner kroner til å opprettholde kalkingsnivået. Så er jeg veldig glad for de signalene som statsråd Solheim kommer med i forbindelse med sitt svar på mitt spørsmål – som overhodet ikke handlet om Driva riktignok, men Driva kommer en vakker dag til å markere slutten på kampen mot Gyrodactylus salaris. Gyro er den eneste trusselen som kan utrydde norsk villaks, men vi kan utrydde Gyoren. Driva kommer til å bli den siste elva som behandles, og jeg er nå blitt lovet et brev fra statsråd Solheim. Da kan jeg bare kvittere til Solheim at hvis jeg ikke får et slikt brev, må statsråd Solheim møte i spørretimen ganske kjapt etter jul. Når det gjelder villaksen, er den truet av flere forhold. I dag står det både en stor artikkel og en kronikk i FiskeribladetFiskaren om hvordan lakselusen er i ferd med å utvikle resistens mot en lang rekke bekjempelsesmidler. Dette er et problem som vi må ta på alvor. Det kan man jo si til statsråd Solheim. Det må også de enkelte partier kommunisere til fiskeriministeren, fordi det man peker på i den artikkelen og i den kronikken som står i FiskeribladetFiskaren i dag, er at man kan om få år bli stilt overfor et valg mellom å si ja til oppdrettslaks eller å si ja til villaks. Det krever at vi handler nå, for jeg tror ingen i denne salen er innstilt på å si ja eller nei til villaks og oppdrettslaks. Så til gjerding. Det er det viktigste og bortimot det eneste virkemiddelet som Regjeringen bruker i rovdyrpolitikken. Gjerding er etter min oppfatning å frata dem som bruker utmarken, århundrelange rettigheter, for når man prøver å gjerde ute rovdyr, gjerder man faktisk også sauen inne, og sperrer dermed sauen ute fra områder og arealer som i århundrer har vært brukt. Retten til utmarksbeite på statsallmenning er like gammel som den første norske loven, altså 800 år gammel. I tillegg tenker jeg at når man skal bygge så mange gjerder som man må ha for å holde 600 bjørn unna sauen, blir det ganske store naturinngrep. Det er naturinngrep som representanten Thorkildsen, representanten Kvassheim, Lars Haltbrekken, Rasmus Hansson og en hel rekke folk hadde protestert høylydt mot hvis det var noen som kunne tjene penger på det. Men bare fordi man bruker dette store naturinngrepet til å sperre bjørnen inne eller ute, eller hva man gjør, aksepteres det. Det finner jeg svært merkelig. Så vil jeg bare kort si at jeg går ut fra at det beror på en misforståelse når Høyre ikke er med på forslagene nr. 9 og 10. Jeg ber Høyre avklare det i et treminutters innlegg.