Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg slutter meg til alle de foregående talerne når det gjelder denne merkedagen og denne ratifiseringen som nå synes å gå i orden. Prosessen som vi nå avslutter her, startet allerede i 1967, da Norge og Sovjetunionen igangsatte forhandlinger om avgrensning av kontinentalsokkelen i Barentshavet. Nå har vi en grense for både hav og sokkel. Det skal vi være særdeles glad for. Norge og Russland arbeider nå sammen og vil gjøre det framover. Det har vært tillit mellom partene for å inngå en avtale, og nå må vi bruke denne tilliten til å se muligheter framover på dette viktige området. Det er ikke grensene som skaper verdier. Det er menneskene som samarbeider, som skaper disse verdiene i dette viktige området. Jeg vil understreke at det er de som bor i området og i denne regionen, som skal se mulighetene og være med og påvirke dette samarbeidet videre i framtiden. Det er ikke så rart at det har tatt tid. Det er to ulike kulturer, osv. Russland, som ikke lenger er Sovjetunionen, har hatt store endringer i samfunns- og styringsstrukturen. Det har skjedd fundamentale forandringer i dette store riket. Grensene var før mellom vest og øst, hvor NATO møtte Warszawapakten, osv. Nå er grensene mellom disse nabofolkene trukket opp på en helt annen måte. Vi må søke sammen, se på samarbeidet og se felles muligheter, som jeg tidligere sa, og det må være fast forankret i våre prinsipper om demokratiske samfunnsverdier, også i dette området. Vi har et spesielt ansvar som stor kyststat når det nå åpnes for nye transportmuligheter og økt trafikk i området. Det gir muligheter, men det pålegger oss også et stort ansvar. Eksempelvis må vi ha felles ansvar for havovervåkningen, for søk og redning i et veldig stort område – jeg kan nevne Svalbard osv., som vi tidligere har diskutert – og internasjonal rettsorden til havs. Alt dette må framover formes på en atskillig bedre og tryggere måte. Ikke minst må vi ta vare på det unike, sårbare miljøet som er i området, og vi må utnytte ressursene. Vi har høstet, og vi har høstet med ansvarlighet av de fornybare ressursene i området. Dette må vi fortsette med. Det forvaltningssamarbeidet vi har med Russland, har vært særdeles vellykket. Det må det bygges videre på. På petroleumsområdet må det regler og prosedyrer på plass. Mye er på plass, slik som det framkom i de høringene vi har hatt. Og vi har god erfaring fra sokkelen, fra Nordsjøen, med hvordan man fordeler de ressursene som ligger på havbunnen. Russland er den største leverandøren av naturgass til Europa. Vi leverer ca. 40 pst. av all gass som forbrukes i EU. Reservene er store for begge disse nasjonene nå. Norge og Russland har felles interesser, og vi ser også store felles muligheter i dette området. Denne avtalen åpner, som jeg sa, for nye muligheter i nord når det gjelder samarbeid, ressurser, næringsliv, arbeidsplasser, kunnskap og ikke minst velferd. Nordområdene er regjeringens viktigste satsingsområde i utenrikspolitikken. Nå er den store byggesteinen på plass. Det er denne delen av våre nærområder som er mest i forandring. Vi har avgjørende interesser i området. Vi har både ansvar og muligheter. Et nytt, godt kapittel skrives for nord.