Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2010-11-16:
Prop. 151 L tar opp i seg flere endringer knyttet til forvaltningsloven og straffegjennomføringsloven. Som sakens ordfører vil jeg spesielt trekke fram to hovedtemaer. Det er behandlingen av personopplysninger i kriminalomsorgen og innsyn i benådningssaker. Det første hovedtemaet er personvernet til straffedømte som soner en dom i kriminalomsorgen. Utgangspunktet for denne lovendringen har en spesiell forhistorie. Det hele startet ved Ila fengsel, hvor en innsatt la merke til at flere av vikarene satt fordypet i fangenes journaler. En dag spurte han en av vaktene hvorfor han brukte så mye tid på å lese disse mappene. Han svarte at han syntes det var spennende fordi mange av fangene var omtalt i media. En annen dag spurte han en annen vakt om han syntes det var moralsk riktig å sitte og lese i disse mappene. Da ble vakten irritert og minnet den innsatte om at han var forvaringsfange og ikke skulle bry seg med slikt. De innsatte i fengslene er naturlig nok under observasjon store deler av døgnet. Observasjonene dokumenteres skriftlig. I tillegg registreres store mengder sensitive personopplysninger om alt fra oppvekstforhold og seksuell legning til rusproblemer eller sykdommer. Det er viktig i arbeidet inne i fengselet at man har denne oversikten og de observasjonene og vurderingene. De innsatte fant imidlertid ut at alle ansatte i kriminalomsorgen hadde ubegrenset tilgang på opplysninger om alle fanger i hele Norge gjennom datasystemet KOMPIS, uavhengig av om de hadde noen tilknytning til disse fangene eller ikke. De innsatte ved Ila opplevde dette som en krenkelse og bestemte seg for å gjøre noe med det. Selv om de var straffedømte og idømt frihetsberøvelse, mente de at de hadde krav på vanlige menneskerettigheter, og at personopplysningsloven også måtte gjelde for dem. Det er jeg helt enig med de innsatte i. Fangene ble etter en lang kamp hørt. Og for å gjøre en lang historie kort, resulterte fangenes kamp i at regjeringen nå foreslår å regulere behandlingen av personopplysninger i et nytt kapittel i straffegjennomføringsloven. Sensitive personopplysninger om fanger skal for framtiden bare være tilgjengelig for ansatte i kriminalomsorgen som har direkte bruk for dem. Det innføres regler for hvem som har ansvaret for behandling av personopplysninger, formålet med behandlingen og hvem kriminalomsorgen kan innhente personopplysninger om. En enstemmig justiskomité mener med dette at personvernet både til de straffedømte og deres pårørende blir styrket. Det andre hovedtemaet omhandler innsyn i benådningssaker. Da Stortinget behandlet ny offentlighetslov gjennom Innst. O. nr. 41 for 2005–2006, ble regjeringen bedt om å gå igjennom den gjeldende lovgivningen for benådningssaker, for deretter å komme tilbake med forslag til hvordan man kan gjennomføre mer åpenhet i slike saker. Det er en allmenn oppfatning at en viss åpenhet i behandlingen av benådningssaker bidrar til at benådningsinstituttet får den legitimitet det trenger for å kunne fungere. Den vanskelige avveiningen er selvsagt hvilke opplysninger som kan offentliggjøres uten at personvernet blir krenket. Benådning kan medføre at den domfelte blir fritatt for straffen sin, eller at straffen blir mildere. Alternativt kan en som har begynt å sone straffen sin, slippe å sone ferdig, eller straffen bli omgjort til en vilkårsdom. Begrunnelser for benådning kan f.eks. være helsetilstand eller familieforhold, og det må sies å være av særlig sensitiv karakter. En enstemmig komité støtter regjeringens vurdering av at innsynsretten i benådningssaker skal gjelde opplysninger som forteller om en navngitt domfelt eller bøtelagt er benådet eller ikke, og hvilken reaksjon vedkommende blir benådet til. Begrunnelsen skal ikke offentliggjøres. Avslutningsvis vil jeg si at det muligens kan framstå som et paradoks at man i en og samme proposisjon foreslår lovendringer som styrker personvernet til straffedømte når det gjelder behandling av personopplysninger i kriminalomsorgen, mens man i et annet lovforslag foreslår større åpenhet, som går på bekostning av personvernet til den straffedømte. Men med større åpenhet i benådningssakene vil man kunne bidra til at tilliten til benådningsinstituttet opprettholdes. Det vil på sikt være avgjørende for dem som søker benådning.