Sveinung Stensland (Høyre), 2016-05-30:
Først takk for nok en legemiddelsak som har blitt behandlet på konstruktivt og godt vis i komiteen. Vi skal i dag behandle regjeringens forslag til endringer i legemiddelloven § 6, endringer som vil legge til rette for rabattavtaler mellom legemiddelindustrien og staten for legemidler som blir finansiert over blå resept-ordningen. Formålet er å sikre befolkningen likeverdig og rask tilgang til effektive legemidler til lavest mulig pris, noe som også er i tråd med legemiddelmeldingens intensjoner. Totalkostnadene for nye legemidler kan i fremtiden bli så store at den offentlige finansieringen av disse vil kunne fortrenge annen etablert behandling. Dermed kan det føre til et samlet dårligere helsetilbud til befolkningen. Vi i fellesskap vil kunne stå overfor valget om nye legemidler ikke skal finansieres, sette stramme kriterier for bruk eller få redusert prisen for legemidlene. Vi må derfor se på hvilke muligheter som finnes for å redusere prisene, og dermed totalkostnadene for helsetjenesten. Mange land har i større grad gått over til å forhandle om priser og rabatter. De landene aksepterer at rabattene ikke nødvendigvis blir gjenspeilet i de offisielle listeprisene. Avtalene er ikke ensartete, men kan f.eks. være avtaler der kostnadene er knyttet opp mot de samlede utgiftene for den enkelte pasientgruppen, oppnådde behandlingsresultat eller abonnementsordninger. Som følge av markedssituasjonen og utviklingen i de europeiske landenes innkjøp av legemidler er det behov for å legge til rette for at det kan forhandles om innkjøpsavtaler og rabatter også i Norge. Dette gjelder både for legemidler som finansieres av spesialisthelsetjenesten, og legemidler som blir finansiert over folketrygden. Vi mener legemiddelloven ikke skal legge føringer på hvordan avtalene utformes, og når rabattene gis. Dette er noe som en enstemmig helsekomité har sluttet seg til. Det blir foreslått at forbudet mot etterskuddsvise rabatter ikke skal gjelde rabatter som følge av avtaler mellom det offentlige og legemidlets rettighetshaver for å sikre offentlig finansiering av legemidlet. Bruk av refusjonskontrakter og rabattavtaler vil kunne innebære at utsalgspris fra apotek ikke samsvarer med den reelle prisen for legemidlet. Dette kan i en viss grad redusere verdien av offentlig legemiddelstatistikk, som Folkehelseinstituttet forvalter. Dette kompenseres langt på vei ved at det vil være kjent hva slags legemiddel det er inngått refusjonsavtaler for, og at det ikke blir åpnet opp for avtaler om etterskuddsvise rabatter mellom legemiddelindustrien og grossistene og apotekkjedene. En samlet komité stiller seg bak lovendringen som gjennomføres for å legge til rette for fleksible avtaler med rabatter på legemidler som finansieres av folketrygden. Målsettingen er at lovendringen skal legge til rette for lavere utgifter for folketrygden, sammenlignet med en situasjon der de samme legemidlene blir tatt i bruk uten rabatter. Komiteen peker samtidig på at de årlige budsjettvirkningene vil bli store dersom disse legemidlene tas i bruk i helsetjenesten og bruken dekkes over offentlige budsjetter. Det er fare for at totalkostnadene for nye legemidler blir så store at offentlig finansiering av disse vil kunne fortrenge mer kostnadseffektiv behandling. Legemiddelloven § 6 begrenser i dag bruk av refusjonskontrakter til de situasjonene der det er risiko for at et legemiddel vil forskrives til flere pasienter enn forutsatt. En samlet komité støtter forslaget om at det offentlige og legemidlets rettighetshaver kan inngå slike refusjonskontrakter om offentlig finansiering av legemiddel. Men igjen viser en enstemmig komité til at bruk av slike kontrakter er et mulig virkemiddel for å utnytte konkurransen mellom ulike legemiddel for å få budsjettkontroll, og Stortinget vil med dette vedtaket legge til rette for en mer utstrakt bruk av slike kontrakter. Høyre støtter imidlertid ikke mindretallets forslag om å pålegge regjeringen å ta et initiativ om mer åpenhet i legemiddelmarkedet. Statsråden er allerede en aktiv pådriver for å bidra til internasjonalt samarbeid for å ivareta fellesskapets interesse i denne sammenhengen. Det kan stilles spørsmål om et krav om full åpenhet vil bidra til å styrke vår forhandlingsposisjon i dette markedet. Norge er for øvrig allerede en aktiv pådriver i arbeidet med lavere legemiddelpriser og bedre samhandling og utvikling av nye vaksiner og andre legemidler.