Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2009-02-26:
Fremskrittspartiet stilte i dag spørsmål om renten på innlån gikk ned med den forrige bankpakken. La meg presisere: Det var markedet som sviktet. Det var markedet som ikke fungerte. Det er vel ikke noen som burde skjønne bedre enn Fremskrittspartiet at prisen går opp når det ikke er et marked. Jeg tror at det er vanskelig for Fremskrittspartiet å innrømme det, men til og med Fremskrittspartiet må jo skjønne de problemene som vi nå har i finanskrisen. Markedet fungerer ikke uten statens bidrag. For oss andre er det ikke så vanskelig. I de tiltakene som nå foreslås, er forskjellen fra det som vi vedtok i forbindelse med bankpakken, og som Stortinget behandlet før jul, at bankpakken var ment å løse et akutt likviditetsproblem. Bankene stolte ikke på hverandre og torde ikke låne penger til hverandre. En bank som ikke får refinansiert sine innlån, kan gå konkurs, uansett hvor solid den er. Bankpakken bidrog altså til å få i gang pengemarkedet igjen, selv om det ennå ikke er normalt. Tiltakene som nå foreslås, tar sikte på å løse to problemer som har oppstått. Selv om bankene har nok egenkapital i forhold til myndighetenes kapitalkrav, krever markedet høyere kapitaldekning før de låner penger til bankene. Det er derfor nødvendig å styrke soliditeten i bankene. På kort sikt er det ikke noe problem for bankene om de ikke får tilført egenkapital, siden de oppfyller de lovpålagte kravene. Men det blir et problem for dem dersom bedrifter går konkurs fordi bedriftene ikke får finansiering og dermed ikke kan betjene sine lån i bankene. Det er derfor i bankenes interesse at problemet blir løst. For å styrke soliditeten i bankene får de tilbud om statlig kapitalinnskudd. Vilkårene knyttet til innskudd, f.eks. pris, er fortsatt ikke bestemt, og det er derfor ikke sikkert hvor mange banker som vil ta imot tilbudet. Det andre problemet er at bedrifter som vanligvis finansierer seg ved å låne i utlandet, eller ved å utstede obligasjoner, ikke får lån. Obligasjonsmarkedet har nesten tørket ut, dvs. at ingen er interessert i å kjøpe selskapsobligasjoner. Det er heller ingen løsning for bedriftene å henvende seg til norske banker, fordi disse stort sett ikke gir lån til nye kunder. Statens obligasjonsfond skal derfor gå inn og kjøpe slike obligasjoner. Det er viktig å understreke at opprettelsen av de to statlige fondene har en umiddelbar signaleffekt, noe representanten Sponheim var inne på tidligere i dag. Selv før tiltakene begynner å virke, gir vi et signal om at myndighetene er villige til å gå inn og treffe tiltak for å normalisere markedet. Et slikt signal er viktig, fordi noen av problemene skyldes mangel på tillit i markedet. Jeg stilte tidligere i dag et spørsmål til representanten Flåtten fra Høyre om hvilke land han mente hadde en bedre medisin enn Norge. Det kunne han ikke svare på, men han stilte i alle fall tilnærmet det samme spørsmålet til representanten Heikki Holmås i replikkordskiftet etterpå. Representanten Sponheim sa at en skulle høre på Heikki Holmås, fordi han var en sosialistisk leder i hovedstaden vår. Ja, det kan være en veldig fordel å høre på sosialister når det gjelder den krisen som nå har oppstått, fordi denne regjeringen har medisin i forhold til det vi nå har sett i hele perioden. Vi har historiske overføringer til kommunene, vi har økt rammene til Innovasjon Norge, vi har økt ledighetstrygden, vi har økt kampen mot sosial dumping, vi har en historisk satsing på veisektoren, vi har en historisk satsing på jernbane, vi har en historisk miljøsatsing, og vi har nå en større offentlig satsing for å motvirke ledighet enn vi har hatt på over 30 år. Det er det grunn til å være stolt over.