Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-04:
«Vår norske modell kommer fremover ut i tøffere farvann», kunne vi høre Kongen si i går, og gårsdagens taler tegnet opp noen utfordringer som for så vidt deles, men der det avgjørende vil være om klimakrisen, behovet for velferd og behovet for arbeid møtes med høyresidens eller venstresidens løsninger. For sannheten er at de farligste skjærene i sjøen for den norske modellen er meislet ut av regjeringen selv. Grunnleggende for velferd er arbeid, og grunnleggende for den norske modellen er et organisert arbeidsliv. Nå ser vi en alvorlig situasjon med veldig mange arbeidsløse og stadig flere med en løs tilknytning til arbeidslivet gjennom midlertidighet og forskjellige former for løsarbeidersituasjon. Det er et resultat av politikken som føres, og av politikken som ikke føres. Det er et resultat av at næringsnøytralitet og passivitet settes foran en aktiv næringspolitikk der statlige midler og muskler skulle blitt brukt til å holde hjulene i gang. Det er et resultat av en svekket arbeidsmiljølov der man har fått flere folk i midlertidig arbeid, men ikke flere i jobb. Og det er et resultat av en manglende evne og vilje til å ta grep om situasjonen til de mange som lever på arbeidsgivers nåde, for å kunne leve av sitt lønnsarbeid. Vi vet fra forskning og erfaring at når folk har en løs tilknytning til arbeidslivet, organiserer folk seg i mindre grad, og uten en høy organiseringsgrad forskyves maktforholdene i arbeidslivet. Det er en politikk for tøffere farvann for den norske modellen. I lag med en skattepolitikk for at de som har mest fra før, skal få mer, er dette en politikk for økte forskjeller. SV kjemper for et varmere samfunn med mindre forskjeller. Vår politikk virker – det beviste vi da vi satt i regjering, og vi så at for første gang på flere tiår gikk forskjellene ned. Derfor kjemper vi for et arbeidsliv der folk skal ha full jobb og fast jobb. Vi kjemper for et arbeidsliv der folk ikke bare skal ha begge beina i arbeidslivet, men også ha trygghet i ryggen, for trygghet er avgjørende for en rød og rettferdig omstilling til et grønt skifte. Store forskjeller er gift for et samfunn – små forskjeller gir gode samfunn å leve i. Det gir mer tillit, mer likestilling, mindre kriminalitet og bedre folkehelse. Derfor er jeg dypt bekymret – dypt bekymret for sysselsettingssvikten, likestillingsreversen og forskjellsveksten. 92 000 barn lever i dag i vedvarende fattigdom, 139 000 mennesker står uten arbeid, og Klassekampen slår i dag opp at de 50 rikeste i gjennomsnitt har fått 20 mill. kr hver i skattelette av regjeringen. Det er forskjellspolitikk som svir, og den svir målrettet. Kampen mot forskjellssamfunnet må føres med en rettferdig skattepolitikk. Den må føres ved at folk har arbeid eller sikres inntekt, og den må føres med en velferd som evner å utjevne forskjeller. Høyresiden omtaler ofte velferdsstaten som et sikkerhetsnett. SV ser på velferdsstaten som en forutsetning for å leve frie og selvstendige liv og for å få ned forskjellene. Friheten ligger i fellesskapet – ikke bare fordi fellesskapsløsningene er en effektiv og rettferdig måte å organisere samfunnet på, men også fordi de som av forskjellige grunner står utenfor arbeidslivet, er nødt til å sikres inntekt. Derfor er det leit å se alle dem som har fått et tøffere liv gjennom uførereformen, gjennom kutt i barnetillegget og gjennom at arbeidsløse ikke lenger får feriepengeopptjening. Årene som har gått, viser at valget til neste år vil avgjøre om farvannet som den norske modellen skal navigere i, vil preges av storm, med fare for skipsforlis, eller om den skal få ny vind i sine seil.