trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg er veldig glad for at representanten Ågot Valle er fornøyd med det svaret jeg gav. I det arbeidet vi gjør på dette feltet, er i hvert fall jeg opptatt av at vi skal få en god kvalitet på institusjonene. Da kan vi ikke være konservative i formen, vi er nødt til å bruke alle muligheter for å gi et best mulig tilbud til barna. Og hvis en godkjenningsordning kan være med og bidra til det, vil jeg selvfølgelig være åpen for det. Når det gjelder behandlingsmåten, ber jeg om forståelse for at jeg må få komme tilbake igjen til det. Befring-utvalget la fram sin rapport i forrige uke, og jeg føler at jeg er nødt til å bruke litt mer tid for å se på helheten i rapporten. Men jeg kan forsikre representanten om at denne regjeringen er opptatt av å gi et tilbud som er best mulig på dette feltet, og da vil vi vurdere eventuelt å komme tilbake igjen til en godkjenningsordning særskilt.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg vil bare gjenta det svaret jeg gav i stad. Jeg kan i grunnen ikke si noe særlig mer. Selvfølgelig vil jeg se på mulighetene for å ta ut enkeltdeler av Befring-utvalgets rapport, men jeg synes det mest forsvarlige nå er å få en god gjennomgang selv av dette, og se på om det også kan være ulike ting som man kan komme tilbake til Stortinget med før det går ut på en bred høringsrunde. Det kan være ting som er såpass åpenbare at det kan kreve beslutninger raskt, om det kan være mulig, men det ber jeg om forståelse for at jeg får komme tilbake igjen til litt senere.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Tanken bak KRL-faget er at elevene skal være sammen på tvers av tros- og livssynsgrenser når det skal arbeides med religiøse og etiske emner. Tidligere gikk elevene hver til sine rom når de skulle arbeide med disse spørsmålene, noe som i liten grad fremmet toleranse og respekt på tvers av tros- og livssynsgrenser. Målsettingen med faget har derfor vært at det skal være åpent og bidra til innsikt, respekt og dialog på tvers av tros- og livssynsgrenser og fremme forståelse og toleranse i religiøse og moralske spørsmål. Faget er et ordinært skolefag og skal ikke gi opplæring til tro, men gi kunnskap om tro og livssyn. Ingen religioner eller livssyn skal presenteres som bedre eller mer sanne enn andre, og ingen religioner eller livssyn skal diskrimineres. Religionen skal presenteres ut fra sin egenart. I dette faget er det meningen at elevene både skal bli bedre kjent med sin egen tro og lære om andre religioner og livssyn, slik at de får hjelp til å leve sammen med ulik tro. Ettersom kristendommen har hatt en spesiell stilling i landet vårt, er det kristendomskunnskapen som har fått størst plass i KRL-faget. Det er åpnet for stort lokalt handlingsrom når det gjelder organiseringen av undervisningen i faget. Det er dessuten åpnet for avvik fra hovedmomenter i læreplanen når opplæringen i faget fortsatt er egnet til å nå de felles målene for faget og målene for hovedtrinnet. I tillegg har elevene rett til fritak fra «dei delar av undervisninga ved den enkelte skolen som dei ut frå eigen religion eller eige livssyn opplever som utøving av annan religion eller tilslutning til anna livssyn». Stortinget har bedt om en evaluering av faget og fritaksretten. Evalueringen av faget er satt bort til Norges forskningsråd. Jeg har fått opplyst av evalueringen vil være sluttført innen 15. oktober i år. Evalueringen vil bringe på det rene om intensjonene bak faget blir realisert. Evalueringen vil videre kunne gi en pekepinn om behovet for endringer. Jeg vil derfor avvente evalueringen av faget før jeg vurderer et eventuelt behov for endringer.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg merket meg at det i tilleggsspørsmålet gjøres et forsøk på å trekke konklusjoner av evalueringen. Som jeg sa i hovedsvaret, skal evalueringen av faget sluttføres i oktober i år. Det er da viktig å understreke at det er evalueringen av faget som skal avdekke om det er behov for endringer. Jeg syns ikke det vil være riktig av meg å prøve å forskuttere resultat av evalueringen allerede nå. Problemstillingen som tas opp i tilleggsspørsmålet, vil være en naturlig del av evalueringen. Under alle omstendigheter er det viktig for Regjeringen at våre internasjonale forpliktelser på området overholdes. I den sammenhengen finner jeg det også viktig å minne om at opplæringsloven § 2-4 understreker at KRL-faget skal være et ordinært skolefag, og at undervisning i faget ikke skal være forkynnende. Så må jeg si meg enig med representanten i at vi ikke må legge opp til en vi og de-tenkning i vårt samfunn.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Ved behandlingen av budsjettet den 10. desember 1998 bad Stortinget departementet om å etablere et grunnkurs i medier og kommunikasjon. Etablering av nye læreplaner er en omfattende prosess hvor både aktuelle bransjer samt organisasjonene er involvert. Selv om departementet har hatt maksimalt trykk på denne prosessen, vil dette arbeidet ikke være avsluttet før en gang i løpet av sommeren. Dette har departementet informert Stortinget om tidligere. I øyeblikket er departementets utkast til læreplan på høring til aktuelle instanser, med frist den 26. mai. Det er fylkeskommunen som er ansvarlig for å etablere tilbudet ute på skolene. Så langt departementet kjenner til i dag, vil nesten halvparten av fylkeskommunene gi tilbud om det nye grunnkurset høsten 2000. Med bakgrunn i det foreliggende utkast til læreplan startet departementet allerede i første uken av april arbeidet med etterutdanning for lærere som skal undervise i studieretningsfagene i grunnkurs medier og kommunikasjon. En arbeidsgruppe bestående av fagpersoner fra de ulike fagområdene som læreplanen omhandler, har vurdert hvilke etterutdanningstiltak som er nødvendige. De har gitt departementet råd om etterutdanningens innhold og omfang. På bakgrunn av de avgitte rådene vil departementet om kort tid fastsette innhold og omfang av etterutdanningen og deretter raskt sørge for at de nødvendige tiltakene blir gjennomført. Fylkeskommunene vil bli informert så snart beslutningen om innhold og omfang av etterutdanningen er fattet. Den andre delen av representanten Dales spørsmål gjelder forholdet mellom den nye studieretningen for medier og kommunikasjon og de mediefagene som i dag er plassert på studieretningene for allmenne, økonomiske og administrative fag. Departementet har på det nåværende tidspunkt ikke tatt stilling til dette. En slik beslutning vil først bli tatt når læreplanene for videregående kurs I og videregående kurs II i studieretning for medier og kommunikasjon er klar. Om det er behov for to forskjellige utdanninger på de to studieretningene, eller om det skal utvikles en utdanning med moduler som kan brukes begge steder, er det for tidlig å ta standpunkt til. Det som er klart, er at den ordningen vi i dag har på studieretning for allmenne, økonomiske og administrative fag, vil fortsette inntil de endelige beslutningene om læreplanene i studieretningen for medier og kommunikasjon er fattet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Selv om det nå kan være fristende for statsråden å prøve seg på et svar, tror jeg at jeg skal være litt forsiktig siden feltet ikke tilhører denne statsrådens fagområde til daglig. Men jeg viser til svaret mitt og jeg føler også behov for å si at det ikke vil være slik at det vi nå legger opp til, skal ha en tilbakevirkende kraft, for de elevene som begynner på en utdanning, skal kunne få lov til å fortsette med det de i utgangspunktet har begynt på. Dette vil departementet jobbe nøye med. Og det representanten nå var opptatt av i sitt oppfølgingsspørsmål, vet jeg at utdanningsministeren vil følge opp nøye.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «En del barne- og ungdomsorganisasjoner er fratatt statsstøtten fordi Fordelingsutvalget ikke godkjenner graden av demokrati i organisasjonene. Også organisasjoner som har tilpasset seg det nye regelverket, blant annet ved å skille ungdomsorganisasjonene ut fra moderorganisasjonene, har fått avslag på sin søknad med henvisning til moderorganisasjonenes vedtekter. Mener statsråden det er dekning for Fordelingsutvalgets vedtak med bakgrunn i dagens regelverk og de intensjoner Stortinget har lagt til grunn?»
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er for så vidt klar over at saken er underlagt klagebehandling, men i og med at det i denne saken er utøvd et betydelig skjønn, må det også være tillatt å sette et offentlig søkelys på dette skjønnet. Og i denne saken dreier det seg om selvstendige demokratiske organisasjoner som har gjort store anstrengelser for å tilpasse sin organisasjon til den strukturen regelverket krever. Det er i dag arenaer for medbestemmelse, slik statsråden understreker. Det er riktig at disse organisasjonene fortsatt har ideologiske bindinger til sine respektive moderorganisasjoner, men det ser jeg på som positivt, og det er heller ikke noe krav i regelverket, iallfall ikke for å bli plassert i gruppe B, om ikke å ha det. At de har gjennomgått en omfattende prosess for å bli selvstendige i forhold til moderorganisasjonen, noe som er i tråd med regelverket, burde vel heller honoreres enn straffes ved at de skal tvinges inn i en strømlinjeformet A4-struktur som er politisk korrekt.(Presidenten klubber.) Er statsråden enig i at det må være en viktig offentlig oppgave å stimulere til slike prosesser istedenfor å straffe dem? (Presidenten klubber.)
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-05-10:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg forstår at statsråden ikke kan gå inn i klagebehandlingen, men i og for seg synes jeg vel at statsråden gikk ganske langt i å antyde hva som har vært motivene for å stenge for noen av organisasjonene, at det er et politisk skjønn som er utøvd. Jeg har bare lyst til å minne statsråd Bekkemellem Orheim om en enstemmig uttalelse i innstillingen til den såkalte frivillighetsmeldingen i fjor, fra den komiteen som representanten Bekkemellem Orheim var medlem av. Man sa følgende: «Komiteen vil understreke betydningen av at statlige støtteformer og kontrollordninger tilpasses de ulike formene for frivillig virke. Dette både for å fange opp mangfoldet, behovene for økonomisk støtte til enhver tid og for å sikre at kontrollordningene ikke er mer omfattende og byråkratiske enn strengt tatt nødvendig.» Riktignok ble dette sagt i forbindelse med den nye ordningen som er kommet, men det er også sagt at man skulle samordne slik at man fikk mest mulig like regler over departementsgrensene. Ser ikke statsråden at dette vedtaket bryter med hensynet til mangfold?
Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Prøveperioden for det nye KRL-faget avsluttes i nåværende skoleår. Siden innføringen av KRL-faget i 1997 har protestene strømmet inn. Lærerorganisasjonene har uttalt seg mot det nye faget. Hittil har foreldre demonstrert mot faget flere ganger. Oslos biskop har appellert til myndighetene om å ta disse protestene på alvor. Hva vil statsråden gjøre med faget, slik at elever fra religiøse minoriteter føler seg rettferdig behandlet med hensyn til religionsfrihet i Norge?»
Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2000-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg mener den kristne formålsparagrafen bryter med prinsippene om en inkluderende skole. Den virker ekskluderende, da én religion foretrekkes framfor andre. Den kristne formålsparagrafen må derfor fjernes. KRL-faget i skolen oppfattes fortsatt som et kristendomsfag. Mange lærere underviser i faget som før, selv om det i veiledningen understrekes at alle religioner og livssyn skal presenteres likt. Dette blir stadig viktigere for at barna skal få en forståelse for det kulturelle mangfold i vårt samfunn. Vi må ikke forholde oss slik at det blir en vi og de-tenkning i forhold til minoriteter, hvor majoriteten forvalter de rette verdier som majoriteten skal trekke minoriteter med i. Jeg mener at KRL-faget bør erstattes av et nøytralt religions- og etikkfag. Inntil dette skjer må det gis full fritaksrett, med et fullverdig alternativ til KRL-faget.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-04:
På vegne av Terje Knudsen og meg selv vil jeg sette frem forslag om salg av statens eierandeler i AS Olivin. I tillegg vil jeg sette frem forslag på vegne av John I. Alvheim, Harald T. Nesvik og meg selv om en trygdefinansieringsordning for pasienter som lider av raskt fremskridende eller alvorlig periodontitt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-05-04:
På vegne av May Britt Vihovde og meg selv vil jeg sette frem forslag om strakstiltak for bygging av billige boliger for unge i etableringsfasen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-04:
Jeg viser til det jeg sa i mitt første svar om at vi er innstilt på at kommunene skal få beholde en større andel av sine skatteinntekter enn tilfellet er i dag, og det kommer vi tilbake til i løpet av ikke mange dager. Når det så gjelder spørsmålet om evaluering av selskapsskatten, er det et klart flertall – som representanten Solberg og jeg kjenner veldig godt til – i dette Stortinget som har gått inn for å gjøre om den. Men vi vurderer selvfølgelig alle sider av de endringer som er gjort i inntektssystemet, også selskapsskatten, når vi nå foretar en gjennomgang av det. Vi vil komme tilbake med konkrete forslag til Stortinget den 19. mai, og jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan være mer detaljert enn det pr. i dag. Men så langt som råd er, kommer vi selvfølgelig tilbake med en gjennomgang av inntektssystemet, og spesielt når det gjelder det som Stortinget har bedt om i forhold til Rattsø. Vi prøver å vurdere så mange sider som overhodet mulig, og vi kommer altså tilbake den 19. mai med noe mer konkret utover det jeg nå har sagt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-04:
Først en kommentar til spørsmålet fra representanten Øye, som spurte om kommunene har gode nok incentiver til å kreve inn skatten. Det skal vi se på. Uansett er det slik at kommunene bør kreve inn skatten, men vi skal se på det spørsmålet som representanten Øye tar opp. Når det så gjelder spørsmålet om selskapsskatten, som stort sett alle har vært inne på, vil jeg advare litt mot å stirre seg blind på at det er spørsmålet om selskapsskatten som på en måte er det ene avgjørende for om det er incentiver eller ikke for kommunene til å drive næringslivsutvikling. Jeg mener at det er mye mer enn spørsmål om det som faktisk er avgjørende for om det er mulig. Dessuten mener jeg, slik flere har sagt, at det at selskapsskatten ble gjort statlig, førte til mer rettferdighet og større muligheter til å tilby et mer likeverdig tjenestetilbud i hele landet. Det synes jeg også er viktig å ha med seg. Så må jeg si at både Høyre og Fremskrittspartiet kanskje er de to partiene som sterkest har gått inn for at man skal gjennomføre det som ligger i Rattsø-utvalgets innstilling. Hvorfor er da ikke de samme partiene også for at det skal innebære så å si alle Rattsøs elementer, eller iallfall mange av dem? Men det kan vi eventuelt komme tilbake til i debatten senere, i løpet av en måned eller to. Jeg tror det er mer enn lokale incitamenter som er viktige. Det er veldig mange ting som er avgjørende for om en velger å etablere bedrifter i distriktene. En av de tingene som jeg har signalisert, er at kommunene skal få beholde en større andel av skatteinntektene sine. Da vil jeg også si til representanten Solholm at jeg trodde at Fremskrittspartiet også var opptatt av det. Da skjønner jeg ikke hvorfor representanten Solholm er så veldig indignert over at jeg som representant for denne regjeringen nå sier at vi faktisk har til hensikt å gjøre det. Jeg trodde det var målet som her var det viktigste. Når det så gjelder inntektssystemet for øvrig, er det ikke slik at den gjennomgangen av det kommer i revidert, slik representanten Meltveit Kleppa sa, men den kommer den 19. mai i kommuneøkonomiproposisjonen. Det er klart at selve rammene for hele kommunesektoren, hvordan vi fordeler de rammene, er svært viktig, også når vi snakker om næringsutvikling og de ulike muligheter til tiltak vi har innenfor det systemet. Det skal vi altså få en gjennomgang av, og jeg kan ikke kommentere det mer her i dag. Så er jeg helt enig med representanten Bjørnsen i at det er svært viktig at kommunene sikres en mest mulig forutsigbar kommuneøkonomi, slik at de vet hva de har å forholde seg til. Det tror jeg også er viktig når vi prater om arbeidsplasser. Det er et viktig spørsmål representanten Solberg har tatt opp. Jeg har gitt noen positive signaler, så får vi se hva som kommer ved gjennomgangen av inntektssystemet for øvrig.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-05-04:
Arbeiderpartiet mente det var riktig å legge om selskapsskatten, og mener det fortsatt, fordi det gir en bedre fordeling kommunene imellom. Jeg tror også at selskapsskatten har avdekket hvordan inntektssystemet for kommunene egentlig er, at man her har fått fram ting som man egentlig ikke var klar over. Derfor er det grunn til å se nærmere på dagens system. Det har jo Stortinget bedt om, og jeg regner med at statsråden vil komme tilbake til det i kommuneøkonomiproposisjonen, som kommer snart. I tillegg har vi innført løpende inntektsutvikling fra nyttår. Det mener Arbeiderpartiet er riktig. Men det er grunn til å se på om systemet er godt nok, slik at kommunene får godt nok incitament til fortsatt å kreve inn tilnærmet 100 pst. av den skatten som blir utskrevet, samt til å kontrollere at grunnlaget er riktigst mulig. Jeg er redd for at det kan være fristende å slanke skatteetatene i kommunene når kommuneøkonomien er trang og virkningene for kommunene til å få inn mer penger så å si er borte. 99 pst. av utlignet skatt blir innbetalt, og det er bra. Men den siste prosenten utgjør faktisk mellom 2 og 3 milliarder kr, et meget høyt beløp. Å kreve inn den siste prosenten, krever også ekstra stor innsats. Derfor er det rimelig at kommunene også sitter igjen med en større andel. Jeg har et eksempel fra Moss kommune som konkret viser problemstillingen i denne kommunen. For at Moss kommune skal øke sine inntekter med 400 000 kr, må kommunen kreve inn nesten 14 mill. kr i samlede skatter. For å få til denne økningen vil det gå med tre årsverk, som koster kommunen ca. 1 mill. kr pr. år. Det gir altså kommunen mindre penger totalt. Det viser også at det er staten som er den nest største taperen i denne innkrevingen. Jeg tok opp dette spørsmålet med den forrige kommunalministeren i fjor høst, men selv om han var åpen for problemstillingen, har det ikke skjedd noe. Derfor setter jeg min lit til at den nye kommunalministeren, som nå også signaliserer at hun vil se på problemene, tar fatt i dem og gjør noe med dem. Det bør være mulig å finne et system som gir de nesten 400 minsteinntektskommunene en bedre gulrot eller en premiering for å satse på kontroll og innkreving av skatt, selv om selskapsskatten er blitt statlig.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-04:
Norge har i dag en kommunesektor som er preget av rigide kommunale monopoletater, der konkurranse og privatisering nærmest er helt fraværende. I Norge har man for lengst skjermet all vesentlig kommunal tjenesteproduksjon fra enhver konkurranse. Dette har bidratt sterkt til å skape en nærmest håpløst ineffektiv kommunal sektor. I mange år har kommunene kunnet kompensere for denne betydelige mangel på effektivitet ved å øke skattene og avgiftene, altså øke kommunenes inntekter på den minst kreative måten. Innenfor dette kommunale monopolsystemet er det blitt utviklet en sterk kultur for å arbeide mot sentrale politikere, for på denne måten å skaffe større og flest mulig passive overføringer fra staten. Kommunene har altså i mindre grad fram til nå måttet se på hvordan kommunene selv kan spare penger, eller aktivt måtte arbeide for å påvirke sine egne inntekter på en positiv måte. Da stortingsflertallet utrolig nok fratok kommunene selskapsskatten i 1999, falt en av kommunenes aller siste selvstendige muligheter til å kunne påvirke sine egne inntekter på en positiv og samfunnstjenlig måte. Da kommunene ble fratatt skatteinntektene fra bedriftene, falt også kommunenes interesser for å drive aktiv tilrettelegging for næringsetableringer. Enkelte kommuner sier nå utrolig nok nei til bedriftsetableringer, fordi de ser svært små økonomiske fordeler ved å tilrettelegge for næringsvirksomhet etter bortfallet av selskapsskatten. Dette er en uheldig utvikling, og Fremskrittspartiet foreslår da også å gjeninnføre selskapsskatten for kommunene. Dagens inntektssystem er altså blitt lite motiverende for kommunenes lyst til å tilrettelegge for næringsetableringer, og hele rammefinansieringssystemet virker dessuten passiviserende på det lokalpolitiske engasjement. Inntektssystemet er i tillegg også delvis feilslått i forhold til den innebygde omfordelingsideologien i inntektssystemet. Dagens inntektssystem er utformet med tanke på en økonomisk og tilbudsmessig millimeterrettferdighet i alle kommuner. Men i så måte har man altså ikke lyktes i særlig grad. Inntektene varierer fortsatt enormt, og standarden på tjenestetilbudene varierer tilsvarende. Kommunenes inntektssystem er også sterkt preget av ambisiøse distriktspolitiske prioriteringer. Den sterke distriktspolitiske vektleggingen kan man også si har bidratt til å fastsementere det noen vil kalle en uhensiktsmessig kommunestruktur. Man kan også hevde at utjevningsideologien i dagens inntektssystem for kommunene straffer de foretaksomme kommunene og belønner de vanstyrte kommunene.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-04:
Interpellanten Erna Solberg stiller flere viktige spørsmål, og avslutter med om ikke verdiskaping i større grad bør forbli i kommunene. På det spørsmålet svarte statsråden ja, klart og tydelig. Det er jeg glad for. Jeg har nettopp besøkt Kvænangen kommune, en liten kommune i Distrikts-Norge hvor de produserer og eksporterer for mellom 150 000 og 200 000 kr pr. hode – hver gammel og hver ung medregnet. Det er klart de burde ha fått lov til å beholde mer av verdiskapingen i Distrikts-Norge. Rattsø hadde i oppdrag å komme med forslag om et enklere og mer rettferdig inntektssystem. Stortinget har i alt vesentlig gitt sin tilslutning til de mange forslag Rattsø har fremmet. Ett av forslagene fra Rattsø var å gjøre selskapsskatten statlig, slik at den skulle fungere mer rettferdig. Det er altså det stortingsflertallet har sagt ja til: større rettferdighet. Det er blitt pekt på allerede i debatten at verdier skapt ett sted i landet, kanskje ble beskattet andre steder. Selskapsskatten slik den fungerer nå, ivaretar prinsippet om et mer rettferdig inntektssystem. Staten tilbakefører selskapsskattten til kommunesektoren på en mer rettferdig måte. Skal vi bo i hele landet, må det være arbeid til folk som skal bo i bygd og by, og i hver kommune. Jeg kjenner ikke igjen den beskrivelsen at det ikke drives næringsutvikling i Kommune-Norge. Kommunene ber ikke først og fremst om å få tilbake noe selskapsskatt. Kommunene ber om aktive redskaper i form av kommunale næringsfond, utvikling av næringshager, et SND som er mer risikovillig, som ønsker å støtte mer etablering og ikke bare bli en storbank. Interpellanten har pekt på et viktig problem når det gjelder skatteinnkreving. Dette håper jeg vi kommer tilbake til, men jeg håper at holdningen i Kommune-Norge er slik den var i eget fylke, hvor man satte i gang en aksjon mot svart arbeid og fikk inn enorme skatteinntekter på grunn av dette. Skal vi i dette landet klare våre oppgaver, må vi ikke bare se på hva som tjener den enkelte, men hva som tjener fellesskapet. Jeg er glad for at spørsmålet om økt skatteandel er tatt opp, og støtter det.
Petter Løvik (Høyre), 2000-05-04:
Det er ei svært viktig sak som blir tatt opp her, og vi er midt inne i kjernepunktet av det som trengst for å få til utvikling i heile Noreg, nemleg stimulering og motivering meir enn direkte styring. Kommunalministeren peikte i si utgreiing om distrikts- og regionalpolitikken på at det ikkje er noka ulempe at ungdom flyttar ut frå store delar av landet. Men det er eit problem at så altfor få flyttar tilbake igjen. No kan ein sjølvsagt diskutere i det uendelege kva som skal til for å få folk til å flytte tilbake, men vi kjem ikkje utanom at arbeidsplassar er heilt sentralt. Så det å stimulere til at det blir skapt nye bedrifter, og at eksisterande får utvikle seg, er ei hovudoppgåve for det offentlege på alle nivå. Så kan ein sjølvsagt stille spørsmålet: Ja, men kva er rolla til kommunane i dette systemet? Næringsetat er for så vidt viktig i kommunane, men ordførar, rådmann og teknisk etat har langt viktigare funksjonar enn den reine næringsetaten. Eg kjenner ikkje igjen det som representanten Østberg nettopp sa, at det er næringsfond og andre tiltak kommunane spør etter. Då har Østberg i tilfelle snakka med heilt andre kommunar enn det eg har gjort, fordi akkurat det å få behalde ein større del av inntektene og få tilbake selskapsskatten blir både i sentrale område og i den desiderte utkanten framheva som kanskje det viktigaste. Det er snakk om infrastruktur, det er snakk om planlegging, spesielt arealdisponering, men det er også snakk om ein masse småting når ein skal bygge, det er snakk om tidsperspektiv, saksbehandlingstid, det er snakk om prioritering av midlar, men det er også snakk om prioritering av fokus og prioritering av kva som skal satsast på. Kommunane har ei vesentleg rolle i dette, og her trengst stimulansar. Statsråden framheva også i si utgreiing tidlegare i dag motivasjonar og holdningar og holdningsskaping overfor enkeltmenneske. Men eg trur vi også må utvide dette til å gjelde kommunane. Vi må få ei fornying av offentleg sektor, sa statsråden. Den fornyinga bør gå i retning av å få ei meir positiv holdning og meir positive handlingar overfor det eksisterande og det ufødde næringslivet. Det er korrekt som det er sagt, at denne motivasjonen ikkje berre kjem av skatteinntekter. Her er også mange andre ting. Men det er heilt klart at inntektssystemet, bortfall av selskapsskatten, for mange kommunar iallfall blir følt slik at dette fører til svært store ulemper og mindre motivasjon, og den følte ulempa i seg sjølv er eit hinder for utvikling. Så eg har også lyst til å utfordre statsråden heilt på tampen: Bør det gjerast meir for å stimulere kommunane til næringsutvikling? Og kva er det statsråden konkret vil gjere med det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-04:
Senterpartiet vil sikra alle kommunar ein økonomi som gjev samsvar mellom dei oppgåvene som skal løysast, og dei midlane som er til disposisjon. Vi har i og utanfor regjering år for år sytt for meir midlar til kommunesektoren. Vi har òg gjennom etablering av konsultasjonsordningar med KS sytt for eit grunnlag for felles forståing av oppgåver og midlar, som dagens regjering no har moglegheit til å følgja opp. Det er rammene som er avgjerande for kommunane sine moglegheiter til å ta vare på sine eldre og sine funksjonshemma, gje ungane ein god skole og eit trygt oppvekstmiljø og stimulera til næringsaktivitet og til kultur. Interpellanten sitt utgangspunkt, å la meir av inntektene bli verande lokalt, er sjølvsagt interessant. Ho nemner spesielt selskapsskatten. Kommunane har i dag ulike føresetnader og svært ulike moglegheiter til eigne inntekter og òg til selskapsskatt. Det er difor utjamning mellom kommunane er så høgt på dagsordenen. Det er for å gje alle kommunar moglegheit til å stimulera til auka aktivitet og til å sikra likeverdige levekår. Det var uvisse i Senterpartiet omkring omlegginga av selskapsskatten. Vi ser med interesse fram til den varsla gjennomgangen om følgjene som er meld til finanskomiteen, og som kjem i revidert budsjett. Men lat meg understreka: Dei fleste innbyggjarane i dette landet har eit ynske om å arbeida der dei bur, og det er ikkje slik at kommunane ikkje har andre ringverknader av næringsverksemd enn selskapsskatt. Det er tvert imot slik at det er både andre inntekter og engasjement på fritida og elles som har mykje å seia. Kva er Høgre sine svar til dei av kommunane som har størst behov for lokale incitament, nemleg utkantkommunane, som ikkje har moglegheit verken for fylkeskommunale og statlege arbeidsplassar eller for dei store lokomotiva sentralt? Ja, det har så langt vore reduksjon i rammene, nei til kommunale næringsfond og til og med trugsel om tvangssamanslåing dersom ein ikkje driv effektivt nok. Lat meg òg nemna avsetjing av ein senterpartistatsråd som hadde eit sterkt engasjement for å gje alle kommunane like moglegheiter. No er kommuneøkonomiproposisjonen den fyrste prøvesteinen. Lat oss oppfordra kvarandre til å sjå på rammene og fyrst og fremst dei frie inntektene, og auka dei.
Helge Bjørnsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-04:
Interpellanten Erna Solberg argumenterer for og ønsker å endre inntektssystemet for kommunene. Hun ønsker at kommunene skal få beholde en større del av bedriftsbeskatningen slik at kommunene gis et spesielt incitament for å legge til rette for næringsutvikling. Jeg formoder at hun ønsker et system som gir alle kommunene denne mulighet. Representanten Solberg vet selvfølgelig at å endre profilen på selskapsbeskatningen krever en ny gjennomgang av helheten i kommunenes inntektssystem. SV vil være med og evaluere disse systemene, men vi vil minne om at inntektssystemet for kommunene basert på Rattsø I og II, foreløpig er utsatt gjennom tilsynelatende varige overgangsordninger. Så langt er det således bare mulig å se fragmentert på dette. Skattesystemet er og skal være et fordelingsinstrument. Vår oppgave er å sørge for riktig og rettferdig fordeling. SV er ikke uenig i at skattesystemet også skal brukes som et instrument for å oppnå en ønsket utvikling og til å gi nyttige incentiver. Vi ser eksempelvis ikke bort fra at kommunene ved å beholde mer av personbeskatningen gis et incitament til å legge bedre til rette for å skaffe folk bolig til overkommelig pris. For SV er det særdeles viktig at kommunene sikres en forutsigbar og tilstrekkelig økonomi for å ivareta de oppgaver kommunen er pålagt eller pålegger seg. Slik er det ikke i dag. Og jeg vil minne om at nettopp hensynet til forutsigbarhet har vært sentralt i omleggingen av bedriftsbeskatningen. Denne er sterkt konjunkturpåvirkelig, og som et vesentlig element for å dekke kommunenes driftsutgifter egner den seg dårlig. SV krever av overføringssystemet at brukere av kommunenes tjenester ikke år for år endrer sine forventninger basert på kortsiktige svingninger i næringslivet. SV vil alltid lytte til de budskap som kommer fra kommunene. I denne saken har flere kommuner fremmet spørsmålet, og jeg må si det forundrer meg litt. Det er jo ikke noe nytt at den kommunale innfordringsmyndighet krever skatter og avgifter kommunen ikke nyter godt av umiddelbart. Trygdeavgifter og arbeidsgiveravgift er eksempler på dette. I tillegg er det slik at forutsetningen for at det ikke skal lønne seg, som det ble sagt, å kreve inn de marginale skatterestansene, er at alle andre faktisk gjør det. Dette vet kommunene. Og det er ikke spesielt nytt og ukjent for kommunene at de faktisk fungerer i et solidarisk kollektivt system. Det mest forunderlige er imidlertid at kommunene skal framstille det å gjøre noe som ikke lønner seg økonomisk, som spesielt utfordrende. Det er jo snarere regelen enn unntaket at kommunal virksomhet har en større utgiftsside enn inntektsside. Jeg lar meg også forundre over at noen synes å mene at det viktigste element i kommunens næringsarbeid er å få den mer umiddelbare tilgang til noen marginale skattekroner. Det er andre virkninger som er større.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-05-04:
Jeg følte behov for å ta ordet og komme med en liten kommentar til representanten Erna Solberg når hun nå ber om at vi må se på inntektssystemet slik at vi kan tilrettelegge for at næringsutvikling blir en prioritert oppgave i kommunene. Da er det litt kjekt å minne om den politiske hukommelsen. I den forbindelse slo jeg opp i budsjettinnstillingen for i år og Høyres budsjett, og der foreslo jo Høyre å redusere bevilgningene til lokal og regional næringsutvikling. Det synes jeg er litt rart, og et eksempel på litt dårlig politisk hukommelse. Ellers er jeg glad for det statsråden sa, at hun vil vente til den 19. mai, hvor vi får en bred gjennomgang av inntektssystemet. Jeg håper at den er tilfredsstillende. Jeg håper også at det i kommuneøkonomiproposisjonen kan signaliseres at vi i fremtiden vil nærme oss det som Rattsø I og II har vist til. Vi kjenner jo det som Rattsø I og II sier, og det har faktisk også flertallet i Stortinget vært enige om at vi bør forsøke å gjennomføre. Jeg håper at vi nå kan manne oss opp, i hvert fall en gang i fremtiden, og få til det som Rattsø pekte på. Jeg er også helt enig med statsråden i det hun sier om selskapsskatten, for det var helt klart at inntektene fra selskapsskatten i hovedsak gikk til Oslo. Og bedriftene som skaffet disse inntektene, lå ikke i Oslo.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-05-04:
Eg trur heller ikkje Leif Lund har rett når han seier at dei inntektene i hovudsak gjekk til Oslo. Det ein skal vere klar over, er dimensjonen på dette, kor mange små kommunar som var avhengige av den lille skatteinntekta som den lille bedrifta verkeleg la igjen i ein kommune på 1 100, 1 200, 1 300,1 400 eller 1 500 innbyggarar. Det er det vesentlege, og det er det som no blir sakna ute blant kommunepolitikarar, ordførarar og rådmenn, at dei ikkje lenger har den inntekta som dei hadde før. Det er heller ikkje rett slik som representanten Ivar Østberg seier, at dette blir kompensert. Det blir ikkje det. No har eg reist rundt i mange kommunar i Møre og Romsdal. Ikkje ein kommune kan legge fram rekneskap på at dei har fått kompensert det inntektstapet som dei har fått ved at selskapsskatten blei gjord statleg. Alle ordførarar eg har treft, med unntak av ein, for dei har ikkje selskapsskatt, har sagt, uavhengig av partifarge, at dette var galt. Det verste av alt var at eg opplevde til og med ein bedriftseigar som merka at kommunen slutta å interessere seg for næringsutvikling, fordi det var ikkje noko incitament til å gjere eit arbeid. Dei merka at den kommunale interessa for å halde oppe dei kommunale tenestene til næringslivet i kommunen var sist på prioriteringslista, fordi det ikkje skaffa inntekter i kommunekassa. Då er det eit eller anna som ikkje er slik det skal vere. Eg får det ikkje til å stemme når statsråden seier at meir av skatteinntektene skal vere igjen i kommunane, og så er det ikkje meir enn eit år sidan ho sat her i salen og var representant og stemte for eit forslag som gjekk ut på å ta dette vekk, ta frå kommunane inntekter som dei hadde. Dette får eg ikkje til å henge saman. Vi har eit uttrykk for slikt, men eg reknar med at det ikkje er parlamentarisk språkbruk, så eg skal ikkje seie det. Men poenget må jo vere: Dersom det skal vere slik at dei kommunane som prøver å ta eit initiativ, skal bli straffa, slik som systemet verkar i dag, mens kommunar som seier ok, det spelar ikkje noka rolle kva vi gjer, for inntektsutjamningssystemet ordnar opp for oss, kvar ligg då incitamentet til å gjere ein innsats sjølv? Når det gjeld dette med konsernskattlegginga, er ikkje det eit større problem enn at det måtte ein kunne løyse separat, uavhengig av den andre selskapsskatten. Eg må også seie at eg ser fram til den utgreiinga som kjem fredag om 14 dagar, og så får vi sjå kva tiltak vi i fellesskap kan kome fram til.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-04:
På vegne av Lisbet Rugtvedt og meg selv vil jeg sette fram forslag om å innføre forbud mot kjøttbeinmel i fôr til husdyr mv.
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-12-04:
Kontroll- og konstitusjonskomiteens budsjettinnstilling, som er enstemmig, omfatter Stortinget og de institusjoner som er underlagt Stortinget. Det vil si Stortingets ombudsmann for forvaltningen, Riksrevisjonen og Stortingets kontrollutvalg for etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjeneste. Forsvarets ombudsmannsnemnd er ikke omhandlet i innstillingen, det er forsvarskomiteens ansvar. Budsjettinnstillingen, som også er i samsvar med Presidentskapets opprinnelige forslag, bygger på et nøkternt og godt underbygd materiale fra henholdsvis Stortingets administrasjon, Stortingets ombudsmann for forvaltningen, EOS-utvalget og Riksrevisjonen. I og med at kontroll- og konstitusjonskomiteen ikke har noen avvikende kommentarer i forhold til forslagene, finner jeg for min del ingen grunn til noen ytterligere bemerkninger, bortsett fra når det gjelder Stortingets budsjett å gjøre oppmerksom på de viktige utredningsoppgavene som nå er på gang. Det gjelder for det første arbeidet med å utrede Stortingets kontrollfunksjon, som i stor grad berører kontroll- og konstitusjonskomiteens virkeområde, og spesielt bestemmelsen om at komiteen kan foreta de undersøkelser i forvaltningen som den anser nødvendig for Stortingets kontroll med forvaltningen, eller sagt med andre ord: hvordan Stortinget kan håndheve det konstitusjonelle og parlamentariske ansvaret overfor Regjeringen og dets medlemmer. Stortingets eget bredt anlagte seminar i mars i år, etter initiativ fra stortingspresidenten, under tittelen «Er det behov for konstitusjonelle reformer» gav gjennom interessante innledninger og etterfølgende debatt nyttige innspill i så måte. Kontroll er en av de oppgaver som ethvert parlament utøver, og kontroll har vært en konstitusjonell kjerneoppgave som Stortinget for sin del har utøvet siden høsten 1814. Men spørsmålet en nå står overfor, er på hvilken måte en skal eller kan intensivere kontrollfunksjonene, og hvem de skal omfatte. Stortinget kjenner nemlig ikke bare statsrådene. Det andre utredningsarbeidet omhandler stortingsrepresentantenes egne arbeidsvilkår. Selv om jeg etter over 30 års erfaring fra livet på Løvebakken vil påstå at det har skjedd en stille revolusjon til det avgjort bedre, er det ingen tvil om at det er behov for en grundig gjennomgang av de muligheter og også hindringer og barrierer som representanter møter i sitt virke for folk og fedreland. Jeg anbefaler med dette budsjettinnstillingen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-12-04:
Når det gjelder budsjettforlikene som ble inngått mellom Høyre, Fremskrittspartiet og sentrum, ble det i begge de budsjettforlikene foretatt betydelige påplussinger på justisbudsjettet – 50 mill. kr det første året og 100 mill. kr det andre. Og de som var høringsaktører knyttet til justisbudsjettet, bl.a. ansatte i fengselsvesenet og ansatte i politiet, var enige om at det var viktige forbedringer, og de fikk – f.eks. for politiets del – det de bad om. I mellomtiden har det vært en økning i faste kostnader i både politi- og fengselsvesen. Og ikke bare det – det har vært en Schengen-tilpasning som vi er for, men som vi innrømmer er dyr. Og det gjør at de samme fagforeningene nå er krystallklare på at de disponible midlene disse har å rutte med i år, er betydelig lavere enn de disponible midlene man hadde i de årene Høyre og Fremskrittspartiet var budsjettpartnere for sentrum. Politiet selv sier de mangler 100 mill. kr for å være på samme nivå som man var den gangen, og talsmenn for fengselsvesenet sier de mangler 50 mill. kr. Det er de konkrete innspill til oss. Og det er nokså underlig i en budsjettdebatt å sammenlikne krone for krone når det er snakk om ulike år, og når det ikke er tatt hensyn til utviklingen i faste kostnader, som jo ikke gir en eneste politimann til ut i gaten. Når vi er enige om så mye politikk, går det fortsatt an å kritisere mangler på kroner og øre. Dette budsjettforliket mellom sentrum og Arbeiderpartiet flytter på enormt store summer, men 2,7 mill. ferske kroner ble flyttet inn på justisbudsjettet av den enorme summen. Og det er klart at når det gjelder å få ned køene, både i fengselsvesenet og når det gjelder saksbehandlingen hos politiet, hadde det hjulpet å ha litt mer enn gode ord – også noen kroner med på veien.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-12-04:
Jeg vil innlede med å takke for rosende ord for politisk innhold fra representanten Marthinsen og si – jeg husker jo så pass fra den budsjettbehandlingen vi hadde med sentrum – at det har aldri vært lett å finne gode kutteposter som mottakeren av disse kuttene er særlig fornøyd med, heller ikke i departementet. Men jeg vil minne om at Høyres alternative budsjett hadde et kuttforslag på 5 mill. kr på Justisdepartementet, og sentrum-arbeiderpartialliansen har et kutt på 2,7 mill. kr. Det er altså en forskjell der på 2,3 mill. kr. Det spørs om det tallet gir grunnlag for den store uenigheten mellom Høyre og budsjettalliansen når det gjelder departementet. For øvrig vil jeg si at av et administrativt budsjett til Justisdepartementet på 210,5 mill. kr vil det alltid være mulig å finne 5 mill. kr som kan flyttes på. Sannheten er jo at så lenge politiet, fengselsvesenet og domstolene ikke har penger nok til å ta unna køene sine, ikke har penger nok til de mest primære oppgavene og må kutte på useriøse poster hver eneste dag, da må alle – inkludert statens eget byråkrati, departementet – være villig til å lete med lys og lykte. Jeg tror altså at av et budsjett på 210 mill. kr kan enhver finne 5 mill. kr å flytte på. Og det er i hvert fall ikke den helt store forskjellen mellom 2,7 mill. kr og 5 mill. kr.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-12-04:
Jeg vil takke justisministeren for et godt innlegg, som tar opp og kvitterer ut mange av de temaene som komiteen har vært opptatt av i innstillingen. Statsråden avsluttet vel med å si at samfunnsforholdene endrer seg fort, og at vi må ta konsekvensen av det på justissektoren. Og det er sant. En av de måtene samfunnet endrer seg på, er at vi får en tøffere og tøffere vold ute på gaten, og det berører vanlige folk. Men det berører også politifolk. En ting som har bekymret politiforeningen, er at antall bevæpnede oppdrag stiger veldig mye. I Oslo regner man nå med at man har inntil 400 bevæpnede oppdrag i året, altså over ett pr. dag, og at vi har så mye som 1 200 politifolk som kan regne med å måtte bevæpne seg. Det som da er viktig for å ivareta sikkerheten både for politifolk og for – jeg holdt på å si – tilfeldig forbipasserende, er at man er godt opplært og godt trent. Derfor har komiteen sagt at det er viktig at departementet utreder muligheter for å få til en innendørs skytebane for Oslo-politiet, og at denne enten kan bygges eller det kan inngås langsiktige leiekontrakter. Det er viktig å få vurdert disse ulike alternativene, herunder en mulighet for samlokalisering med fotballhall på Hasle. Jeg er ikke i tvil om at justisministeren vil følge opp disse merknadene fra komiteen, men fordi det haster litt, har jeg et spørsmål om det hadde vært mulig å gi en tilbakemelding til komiteen i løpet av våren, senest i revidert, slik at vi var sikker på at vi hadde gjort vårt for å få realisert mulighetene for Oslo-politiet til relevant skytetrening når vi altså vet at de har mer enn ett oppdrag pr. dag som går ut på å bevæpne seg. Det tror jeg alle vil være tjent med, og jeg imøteser et positivt svar fra justisministeren på det.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-12-04:
Jeg er veldig glad for at komiteens leder i sitt innlegg fokuserte på de viktige utfordringene og tiltakene som vi alle er enige om. Vi er enige om at noe må gjøres, og for det meste om hvordan det bør gjøres. For det er jo slik i justispolitikken at vi faktisk er enige om det meste og det viktigste. Men desto mer skuffende og forunderlig er det da at Høyre i innstillingen bl.a. trekker som en konklusjon at for Regjeringen, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre «er kampen mot kriminalitet nedprioritert og oversett.» De har oversett kriminaliteten, sier Høyre om de fleste andre på Stortinget. Men hva gjør så Høyre når de har innflytelse og påvirkning på budsjettet? I budsjettet for 1998 stod Høyre bak forliket. I forkant av det budsjettet hadde både Høyre og Fremskrittspartiet profilert seg på kampen mot kriminalitet, og de skrøt etterpå av at de langt på vei hadde diktert budsjettresultatet. Og hvordan så justisbudsjettet ut det året? Jo, det var bevilget 1 milliard kr mindre enn det Arbeiderpartiet og mellompartiene går for i år. Det var mer enn 10 pst. lavere enn det vi går for nå. Det var et budsjett som Høyre mente det var forsvarlig å stille seg bak, mens årets budsjett altså blir karakterisert som å være av en slik art at kampen mot kriminalitet er nedprioritert og oversett. Hva var det da i 1998, når det var 1 milliard færre kroner å bruke mot kriminalitet? Og det er til tross for at Høyre nå ønsker å ta fra bistandsmidlene for å styrke justisbudsjettet. Man vil ta fra de fattigste, nettopp de som blir dratt inn i kriminalitet i utlandet. Likevel klarte man altså ikke i det hele tatt å matche det budsjettet vi står bak i dag. Det er lett med harry-penger og store ord når man er i opposisjon, men kanskje burde man vurdere ordene sine i innstillingen litt bedre.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-12-04:
Jeg satte pris på den grundige og objektive gjennomgangen komiteens leder hadde av den innstillingen som foreligger – helt fram til hun presenterte Høyres synspunkter. De var heller ikke egnet til å skape det store engasjementet i negativ retning, fordi vi kjente jo til disse tingene. Det er nettopp i forbindelse med Høyres egne merknader i innstillingen at jeg har lyst til å stille representanten Krohn Devold et spørsmål. Da flertallskonstellasjonen skulle finne fram til de områder hvor det var nødvendig for oss å kutte for å få plass til de påplussingene som det var gjort avtale om i forhandlingene, henvendte vi oss bl.a. til departementet for å få høre hvor man der kunne kutte. Og så har vi fått svar tilbake på det. Vi har kommet fram til et tall som er realistisk i forhold til de oppgaver og de forventninger som komiteen har til departementet. I innstillingen under Justisdepartementet er også Høyre enig i: «Det er viktig å halde på eit godt arbeidsmiljø som gjev tryggleik og slik få god og effektiv ressursutnytting av alle tilsette.» Og videre:«Det er difor viktig at det til ei kvar tid vert brukt midlar på prosjekt og forsking som vil kunne heve kunnskapsnivået som underlag for politiske vedtak.» Jeg undres på: Hvor i departementet er det Høyre har tenkt å hente de pengene som de har ekstra å trekke?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-12-04:
Det er alltid interessant å høre på representanten Simonsen. Det har en stor underholdningsverdi, for her trekkes det inn både likt og ulikt. Jeg vet ikke alltid hvorvidt jeg mener at det er en komikveld eller om det er tragikomikken som er det mest fremtredende. Men evnen til å fortegne virkeligheten er iallfall velutviklet. Ikke minst ser man, når man år etter år har opplevd nå at politiet er tilført ressurser, at uansvarligheten understrekes hvert år som et refreng. Det er vel kanskje noe som allerede står i Fremskrittspartiets program – uten at jeg har studert det spesielt nøye – som skal sies i enhver debatt fra Stortingets talerstol for å beskrive dem som tar ansvar. For det er nemlig mitt hovedpoeng: Fremskrittspartiet har jo ikke behov for å prioritere mellom noe; de har penger til alt. Og det er den store forskjellen på Fremskrittspartiet og andre, ansvarlige partier her på Stortinget. Fremskrittspartiet har en sekk der de bare kan trekke opp det de trenger til ethvert godt formål. Hadde det vært så vel, skulle vi sannelig vært med på det, men noen av oss er jo nødt til å prioritere. Og det er prioriteringene som kommer til uttrykk i disse innstillingene. Mener representanten Simonsen at de forslagene som Fremskrittspartiet står bak, og som de legger sånn voldsom kraft i, er egnet til å imponere eventuelle framtidige samarbeidspartnere?