Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Spesialisthelsetjenesten forbruker på årsbasis omtrent 15 milliarder kr. Det er naturligvis et høyt beløp, men et samlet storting er interessert i at vi skal ha en godt utbygd spesialisthelsetjeneste, og at vi skal ha et helsevesen som sikrer likeverd i helsetjenestetilbudet. Man må derfor ha forståelse for at det koster å drive helsevesenet, og at det vil være behov for å ruste det opp på en del områder ut fra prioriteringer som fremstår som fornuftig. I februar hadde vi en situasjon her i Stortinget der det ble fokusert på ressurssituasjonen i sykehusene, og hvor Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet tok til orde for at man nokså raskt burde komme med en bevilgning til sykehusene og ikke avvente situasjonen til revidert nasjonalbudsjett. I SV var vi uenige i den vurderingen. Vi mente at det var viktig å kartlegge først hvor man skulle bruke ressursene, få en oversikt over det, og så diskutere både størrelsen på beløpet og hvor man eventuelt skulle sette inn innsatsen. Med bakgrunn i den holdningen skrev vi et brev til statsråden den 7. mars, som vi fikk et grundig svar på kort tid senere, og som gav en ganske detaljert beskrivelse av situasjonen innenfor spesialisthelsetjenesten. Etter SVs syn viste det svaret at vi pr. dato mangler en oversikt over spesialisthelsetjenesten generelt med hensyn til situasjonen. Det er vanskelig å vite nøyaktig hvor man skal sette inn prioriteten. Men etter SVs og mitt syn klargjorde brevet at det i hvert fall er en situasjon innenfor psykiatrien generelt og barne- og ungdomspsykiatrien spesielt som man er nødt til å gjøre noe med, og man må gjøre noe med den raskt. I brevet fra statsråden beskrives det at ventetiden for å komme til barne- og ungdomspsykiater eller til spesialist innenfor barne- og ungdomspsykiatrien er over tre måneder. Den var 101 dager ved utgangen av 2000 og hadde gått ned til 97 i 2001. I praksis er jo det nærmest ingen endring. Ca. 2 500 barn venter på en vurdering og en behandling hos spesialist. Det vi vet, er at de barna i praksis har ventet atskillig lenger enn det. Når allmennpraktikere går til det skritt å henvise videre til spesialisthelsetjenesten innenfor det området, snakker vi om barn som er dårlige, og som er i et sterkt behov av hjelp. Det har derfor, med bakgrunn i det brevet vi fikk fra statsråden, vært viktig for SV å prioritere psykiatrien høyere og sette inn ressurser utover det man har lagt til rette for i opptrappingsplanen. Vi hadde også en interpellasjon den 19. mars som gikk på det psykiske helsevernet. I debatten uttrykte statsråden med bakgrunn i en del eksempler der man hadde sett at det var bebudet kutt innenfor barne- og ungdomspsykiatrien: «Når det gjelder de refererte eksempler om kutt i psykisk helsevern i Oslo og Vestfold, er forutsetningene for opptrappingsplanen nå presisert overfor de regionale helseforetakene. Jeg vil påse overfor alle helseforetakene at forutsetningene om videreføring av ressursbruken blir fulgt opp.» Reaksjonene på de bebudede kuttene var sterke også fra andre partier. Arbeiderpartiets Asmund Kristoffersen uttalte: «Hvis det ved gjennomgangen av helseforetakenes disponeringer av penger til behandling av pasienter med psykiske lidelser viser seg at det faktisk er foretatt kutt i behandlingstilbudet og pengebruk, så er det totalt uakseptabelt.» Han uttrykte også: «Foretaksstyrer som saboterer dette, må snarest gjøre det de skal, eller så bør de finne seg noe annet å gjøre.» Det var meget sterke tilbakemeldinger, vil jeg si, i forbindelse med interpellasjonen i forhold til den opptrappingsplanen som Stortinget har vedtatt, som man har forventning om blir fulgt opp, og at man med bakgrunn i det ikke skal ha kutt. Så ser vi av et oppslag i Dagbladet den 19. juni fra Oslo, der det i en protokoll fra styremøtet for barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo helseforetak, datert 7. juni, beskrives at det bebudes et kutt svarende til 8,5 mill. kr, dvs. 15 årsverk innenfor barne- og ungdomspsykiatrien, og at det kommer på toppen av et ekstraordinært kutt innen barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo som allerede er gjennomført, og som er på 26 mill. kr Det skjer altså på tross av at man får en beskrivelse. Man kan sikkert tolke brevet fra statsråden forskjellig, og noen vil si at det er ikke gitt at det nødvendigvis er barne- og ungdomspsykiatrien som kommer dårligst ut. Jeg vil si at det er relativt lett å fortolke brevet dit hen, fordi man ser nedgangen på andre områder, og man ser at det stort sett er voksne som tas godt hånd om. Men likevel får man altså et kutt, kanskje i den kommunen der situasjonen fra før av er verst når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien. Det er ikke en situasjon vi kan leve med. Hvis 15 stillinger skal bort, og man skal ha en opptrappingsplan for å satse på en utvidelse av tilbudet, er man nødt til å foreta seg noe, og man er nødt til å gjøre det raskt. Jeg har registrert når det gjelder et annet område, nemlig hjertekirurgien, at det fra Ullevål sykehus – jeg har selv besøkt sykehuset og fått en gjennomgang der – er beskrevet en overkapasitet innenfor hjertekirurgien. Der tas det nå så mange operasjoner i regi av Feiringklinikken og Hjertesenteret at man tidvis har hjerteteam stående uvirksomme på Ullevål. Det er klart at det er positivt at man får avviklet køene innenfor helsevesenet, og at man har rimelig bra kapasitet når det gjelder hjertekirurgien. Men jeg ser dette opp mot den situasjonen jeg nå har beskrevet når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien. I en situasjon der det er rimelig klart at kapasiteten er god, i en situasjon der Feiringklinikken bygger ut en rehabiliteringsavdeling uten engang å få ekstrabevilgninger til det fra det overskuddet som hjertekirurgien gir, i en situasjon der Feiringklinikken lønner sine hjertekirurger i størrelsesordenen 2,5–3 mill. kr på årsbasis, blir Regjeringen og Fremskrittspartiet enige om at man skal ha en ekstrabevilgning til hjertekirurgien, nettopp mot Feiringklinikken og Hjertesenteret, med 30 mill. kr. Det gjør man samtidig med at man ikke ser noen spor i dette forliket av en økt satsing innenfor barne- og ungdomspsykiatrien. Da er både jeg og SV spørrende til, når man sier at man skal ha en økt satsing innenfor spesialisthelsetjenesten, og når man også beskriver at man skal ha en målrettet satsing, hvor målrettet den satsingen kan være. Når man koster på seg å bruke enda mer ressurser på institusjoner som tydelig viser, gjennom avlønning av sitt personell og gjennom utvidelse av virksomheten, at de har rikelig med midler fra før, og man ikke prioriterer de 2 500 barna som står i kø og venter på behandling, er det noe galt med prioriteringen. Da er det noe galt med prioriteringen opp mot det som Stortinget så klart har uttrykt når det gjelder opptrappingsplanen for psykiatri. Min respekt for statsråden er meget stor. Jeg synes at det har vært en lojalitet i forhold til vedtak i Stortinget, og det har vært en retning på helsepolitikken som SV på mange områder kunne ha vært enig i. Jeg ser at man i framlegget når det gjelder sykehusøkonomiproposisjonen, beskriver en omlegging av cellegiftbehandlingen, der man skal ha den ut der det er praktisk forsvarlig. Det samme gjelder dialysebehandlingen. Jeg er naturligvis positiv til innkjøpsenheten i Vadsø, ikke bare fordi den blir liggende i mitt eget hjemfylke, men fordi den typen koordinerte tilbud også er fornuftig ressursbruk. Men jeg må si at i forhold til det som nå vi ser innenfor opptrappingsplanen for psykiatri, er jeg alvorlig bekymret, fordi vi ikke når den gruppen som burde hatt den høyeste prioriteten, og fordi det er så få spor i sykehusøkonomiproposisjonen av at man er opptatt av å nå denne gruppen. Jeg ser at man skal satse i kommunene på oppbygging av et bedre boligtilbud, omsorgsboliger for psykiatriske pasienter, og det er viktig, og det er bra. Men det er klart at i forhold til det akutte tilbudet til dem som nå står og venter, er det mildt å uttrykke at det er bekymringsfullt at tilbudet nå blir redusert. Man kunne ha sagt mye om mange områder i forhold til sykehusøkonomiproposisjonen. Når jeg her velger å legge så stor vekt på det som har med psykiatrien å gjøre, er det fordi det er en situasjon som bekymrer SV. Den bekymrer oss mye. Vi vet at Stortinget har vært veldig klar i forhold til hva slags retning det skal ha, og jeg må også si at jeg er overrasket – jeg har oppfattet at lederen av sosialkomiteen, Alvheim, også har uttrykt bekymring i de dokumentene – når regjeringspartiene og Fremskrittspartiet lager en avtale og man ikke i større grad går inn og prioriterer nettopp det området som det synes å være en felles erkjennelse i denne salen av at man burde ha prioritert. Jeg håper at statsråden vil komme tilbake og si noe om hvordan man har tenkt å komme i takt med det Stortinget forventer i forhold til den situasjonen man ser i Oslo. Hvordan kan man nå sikre seg at man ikke får en utgang i Oslo der tilbudet reduseres, men at man tvert imot får den styrkingen som Stortinget har vedtatt at man skal ha? Jeg tar opp de forslagene som SV har fremmet i innstillingen.