trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det kan være grunn til å se på utviklingen i norsk arbeidsliv de siste åtte årene. Det er i dag færre midlertidig ansatte enn det var i 2013. Der kan man si at der bomma vi på en måte, for vi hadde en svær debatt i denne sal om regjeringens forslag til oppmykning av midlertidige ansettelser. Mange av oss tenkte at det ville føre til at mange flere fikk sjansen i arbeidslivet. De gjorde nok ikke det. Det er faktisk færre midlertidig ansatte i dag enn det var i 2013. Faktisk var andelen midlertidig ansatte i 2020 den laveste siden SSBs registrering startet i 1996. Det er i dag 90 000 flere kvinner som jobber fulltid, enn i 2013. Hvis man ser på undersøkelsen om svart arbeid, ser man at det er flere som frykter at de blir oppdaget. Aksepten for svart arbeid går nedover. Det er altså ikke slik at norsk arbeidsliv er inne i en slags nedadgående spiral hvor alt bli mørkere og mørkere, snarere tvert imot. Når ni av ti nordmenn trives på jobb, er ikke det bare et uttrykk for at folk flest i Norge har det bra. Det er også et uttrykk for at på vesentlige områder har norsk arbeidsliv blitt bedre disse åtte årene – ikke verre, som opposisjonen hevder. Men det er fortsatt sånn at det er deler av norsk arbeidsliv som er uakseptabelt. Vi har i mange omganger snakket om arbeidslivskriminalitet, sosial dumping, dem som ikke respekterer norske lover og regler. Det skal vi slå ned på, og regjeringen er opptatt av å skaffe seg stadig nye virkemidler og verktøy for å gjøre det. Det er viktig at når vi f.eks. skal følge opp organisasjonsgrad i arbeidslivet, så gjør vi det ved å snakke med partene. Vi er for øvrig en regjering som tror vi skal snakke med alle partene, også alle fagforeningene, ikke bare én fagforening, hvis man skulle ha nære bånd til en bestemt. Vi har derfor satt i gang et arbeid sammen med partene, hvor vi diskuterer høyere organisasjonsgrad. For øvrig har norske fagforeninger fått 200 000 flere medlemmer siden 2013. Vi har også på eget initiativ fra regjeringen satt i gang utredninger for å se på nye og kanskje problematiske sider av norsk arbeidsliv, hvor vi er nødt til å balansere hensynet til fleksibilitet og la nye bransjer kommer fram med trygghet. Det er det Fougner-utvalget skal se på. Og helt til slutt så stusser jeg over noe av det Rødt sier. Når man angriper ideen om gjennomsnittsberegning, har man ikke skjønt hvordan arbeidsmiljøloven er bygget opp, hvor det er forskjellige terskler for den individuelle arbeidstaker, lokal fagforening og fagforeningen nasjonalt med innstillingsrett. Å fjerne det vil være så – «absurd» er kanskje ikke et parlamentarisk uttrykk – radikalt at jeg skjønner godt at ingen i denne sal støtter det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det var ikke noen skremsler mot innstramminger av innleie, all den tid det var regjeringen som foreslo det. Regjeringen kom til Stortinget med forslag om å stramme inn på innleiereglene. Forskjellene var jo litt som å barbere seg og skjære av seg haken. Regjeringens forslag var en ganske kraftig innstramming rettet inn mot de bransjene hvor det åpenbart var et stort problem, og mot de geografiske områdene hvor det åpenbart var et stort problem. Så valgte flertallet isteden å gjøre dette til et regelverk for absolutt alle i hele Norge. Jeg tror mange av de store selskapene i Norge håndterer dette greit. Jeg tror det er litt verre for mange av de små og mellomstore bedriftene. Det er en av de tingene som kanskje ikke opposisjonen har med i bakhodet – litt mer overraskende med et parti som Senterpartiet – og det er at disse reglene skal også fungere for små næringsdrivende i Norge, små bedrifter, femmanns, timanns bedrifter, og ikke bare for de aller, aller største.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Svaret på det er nei. Representanten Grande var jo her, så det er litt rart at han ikke klarer å beskrive det som skjedde. Regjeringen la frem forslag til innstramminger, bl.a. opphevelse av nulltimerskontrakter, strenge begrensninger, særlig for byggebransjen knyttet til Oslo generelt. Det daværende opposisjon gjorde, var å gå mye lenger enn det. Hvis en spør næringsorganisasjonene, har de flere ganger meldt om at dette har reelle konsekvenser og skaper reelle problemer. Nå skal man være forsiktig med anekdoter, men jeg møtte Byggmesterforbundet for et par uker siden. De beskrev hvordan dette regelverket nok er lett å håndtere for de aller største entreprenørene, vanskelig for en familieeid bedrift f.eks. med 20 ansatte, som ikke har de samme økonomiske musklene. Så forskjellen er jo ikke mellom å ha villvest og fri mulighet til å leie inn alt man vil. Forskjellen er mellom å gå så langt som daværende opposisjonen gjorde, og det regjeringen den gang la frem.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Nei, jeg er ikke enig i det. Jeg er for øvrig heller ikke enig i at det er historieforfalskning å si at regjeringspartiene la frem forslag til en rekke innstramminger knyttet til innleie, men stortingsflertallet gikk mye lenger. Så er jeg enig med representanten Lundteigen kanskje ikke i det som er det vesentligste poenget, men i det underliggende poenget hans, og det er at midlertidighet og innleie henger sammen. Det vil si at der er det en balansegang. Når det tidligere i denne sal har vært veldig stor oppmerksomhet rundt midlertidighet, og man har vært opptatt av veldig stramme rammer der, er det veldig lett at det pipler ut gjennom høyere innleiegrad. Tilsvarende, hvis man er veldig opptatt av å stramme inn på innleie, er det lett for at det over tid kan piple ut gjennom midlertidighet. Så er jeg også opptatt av at samtidig som vi har faste, hele stillinger som hovedregel, skal vi ha et regelverk som små og store næringsdrivende kan leve med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det overrasker meg at representanten Kolberg ikke før har hørt det jeg skal si nå, men jeg kan i og for seg ikke forvente at representanten Kolberg skal følge med på alle innlegg som jeg og andre har. Derfor skal jeg si det her fra Stortingets talerstol: Fagbevegelsen er en kjempefordel for Norge. Å ha et organisert arbeidsliv er et kjempefortrinn for Norge. Det er et uttrykk for tillitssamfunnet vårt, og det at den tillitsmodellen ikke bare finnes sentralt i det politiske systemet vårt, men er bygd opp på den tilliten som finnes ute i det norske arbeidslivet, og som gjør at det er kort vei fra en norsk fagarbeider til dem som bestemmer, og at man slipper å gå via fem mellomledere for å få tatt en beslutning hvis det er noe galt i en produksjonsprosess, har en kjempestor verdi for verdiskapingen i Norge. Så er jeg nok litt uenig i historieskrivingen hvis man tror at tilliten er noe som dukket opp i det øyeblikket sosialdemokratiet kom, men det er ikke disse tre minuttene nok til å si noe om. Men jeg vil også si at det er veldig viktig at vi har samlende fagorganisasjoner som har både offentlige og private i seg, som f.eks. LO har. Og så er det viktig at vi har en organisert arbeidsgiverside. – Det var det, og jeg sier det gjerne igjen. Men jeg har lyst til å sende en utfordring til representanten Kolberg nå på tampen av en stortingssesjon. Representanten Kolberg snakker som om det å være fagorganisert og være i en fagbevegelse er det samme som å være sosialdemokratisk. Hva sier han da til de ca. 50 pst. i Norge som er organisert i ikke-partipolitiske fagforeninger, som er organisert i Akademikerne, YS, Unio eller andre? Hvilken plass har de i dette bildet? Det er bare for å understreke at det å ha et trepartssamarbeid betyr faktisk at man snakker med alle organisasjonene, ikke bare med én organisasjon. Man må også snakke med de største, og de største er størst, men alle skal ha en plass ved bordet. Så til slutt en utfordring til det virkelige liv. Jeg synes Rødt skal reise rundt til dem som jobber i anleggsbransjen i Norge, og som f.eks. er på brakker og har lang reisevei hjem, og så synes jeg de skal fortelle dem at de nå kommer med det venstreradikale frigjøringsprosjektet å fjerne gjennomsnittsberegning – avskaffe det, ikke ha muligheten til det. Så kan man prøve å telle hvor mange minutter den applausen kommer til å vare. Min spådom er at man behøver ikke engang å sette på stoppeklokken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Jeg beklager å forlenge debatten, men det kan jo være en av de siste anledningene jeg har til å svare representanten Kolberg på det som egentlig har vært et gjennomgangstema i mange av hans innlegg. Det er ikke noen tvil om at dette er representanten Kolbergs grunnsyn. Det tviler jeg ikke på. La meg starte med det positive. Det er helt åpenbart at sosialdemokratiet også var en viktig bidragsyter – den avgjørende formative kraften i det moderne Norge, det er det heller ikke noen tvil om – til å bygge opp igjen tillitssamfunnet etter 1945. Hvis man går tilbake og ser på 1920- og 1930-årene, var det ikke mye som var preget av tillit da, men Norge hadde sterke institusjoner og fikk ikke de radikale politiske omveltningene som man hadde i andre land. Hva kan være grunnlaget for det? Jo, man kan peke på f.eks. hovedavtalen i 1935 – det som den radikale venstresiden kalte for et stort klassekompromiss og et klassesvik fra sosialdemokratiet. Man kan gå lenger tilbake og se hva som er grunnlaget for at Norge klarte å bygge opp en demokratisk nasjon – reformasjonen i 1537 og det at vi hadde en selveiende klasse med bønder i Norge. Vi hadde ikke føydalsamfunnet, bl.a. som følge av svartedauden. Vi hadde folk som lærte å lese og skrive. Vi hadde en moderniserende embetsmannsstat gjennom 1800-tallet. Vi hadde bondeopposisjonen. Vi hadde venstrestaten, hvor veldig mye av grunnlaget for det moderne, tillitsbaserte Norge ble lagt. Det er helt riktig at da Einar Gerhardsen vant overveldende flertall i 1945 og Arbeiderpartiet fikk sitt gjennombrudd, var det også et bidrag til tilliten. Men det kan jo hende at det hadde skjedd noe – altså i 1945 og i årene før – som ikke hadde noe med sosialdemokratiet å gjøre, som også ga et avgjørende bidrag til at den negative spiralen fra 1920- og 1930-tallet ble brutt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Representanten Arild Grande var inne på et veldig vesentlig poeng om den norske arbeidslivsmodellen. Det er at i motsetning til i mange andre land hviler store deler av den norske arbeidslivsmodellen på sedvane og avtaler mellom partene i arbeidslivet. I mange land er det f.eks. sånn at venstresiden tar opp en diskusjon om lovfestet minstelønn. I Norge er fagbevegelsen og venstresiden veldig sterke motstandere av det – det er for øvrig også regjeringen. Det er fordi det ikke passer med vår måte å organisere på. For hvis politikken går for langt inn i det som er partenes ansvarsområde, risikerer man ikke å styrke det systemet vi har bygd opp gjennom generasjoner, men snarere å svekke det ved å reelt sett svekke partenes innflytelse og incitamentet til å organisere seg på både arbeidsgiver- og arbeidstakersiden. Det er derfor også min mening at en gjennomgang av f.eks. tvungen lønnsnemnd, som er et svært alvorlig virkemiddel – nettopp fordi streikeretten er så grunnleggende, ikke bare som en arbeidsrettighet, men også en grunnleggende menneskerett – ikke burde starte med et vedtak i Stortinget, men tvert imot starte med en prosess sammen med partene. Det har gjennom noen år vært en diskusjon med partene om hva som skal til for å unngå tvungen lønnsnemnd. Signalene fra partene har overordnet vært at dagens system i hovedsak fungerer godt, men jeg kommer til å ta et nytt initiativ sammen med partene, altså med partene, for å diskutere dette. Nå som vi er ferdig med den konkrete saken fra 2020 som ble referert til fra representanten Lundteigen, kan vi kan ha en mer prinsipiell tilnærming til den typen saker og løfte det som problemstilling. Men også problemstillinger knyttet til f.eks. minimumsbemanning og annet er det naturlig å lufte med partene. Men det er viktig også å understreke at partene må ha det avgjørende ordet, som de også har i forhandlinger. Det er derfor det også er viktig at hvis staten må gripe inn, kan det utelukkende baseres på fare for liv og helse eller andre alvorlige samfunnskonsekvenser. Det er ikke slik at når det oppstår en slik situasjon, så tipper det over, eller nå liker man egentlig ikke streiken, så avslutter man den – nei, det er utelukkende det som kan være begrunnelsen. Det er Stortingets kontrollfunksjon, i etterkant av at man vedtar loven, å sjekke at det er den faktiske begrunnelsen og ikke noe annet. Så vil jeg helt til slutt bare advare mot at vi politiserer råd fra faglige instanser. Vi må, når vi vurderer fare for liv og helse, basere oss på Helsetilsynet, Mattilsynet, Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap eller andre – ikke på politiske meninger.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Jeg takker for spørsmålet. Det er helt riktig, som representanten Grande sier, at bl.a. i kjølvannet av vaskeristreiken i 2014 påpekte ILO at man burde gå i dialog med partene om forskjellige måter å unngå å havne i tvungen lønnsnemnd på. Fra tidligere statsråd Anniken Hauglie ble det også tatt et initiativ til den type dialog med partene, og som jeg refererte til i mitt innlegg, var nok hovedtrekkene da at partene, selv om ikke systemet alltid ender der de ønsker, i store trekk mente at systemet i dag fungerer godt slik det er. Men jeg mener at med den grunnleggende respekten for partenes ansvar og politikkens ansvar i den norske modellen, må vi hele tiden også være selvkritiske. Vi må se på om det er noe som kan gjøres bedre, og om det er rutiner som kan være annerledes i den, skal man si, statlige delen av saken, og det er blant de tingene jeg har tenkt å ta opp med partene på et møte allerede kommende uke.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Utgangspunktet for at vi ikke har ment det er nødvendig, er at vi mener ILO og ILO-bestemmelsene er godt ivaretatt i norsk lovverk i dag. Vi har også hatt denne diskusjonen flere ganger her. Men jeg har også den holdning at når jeg møter partene i arbeidslivet, er hele poenget at vi skal ha en åpen og god diskusjon. Noen ganger blir vi enige, noen ganger er det interessemotsetninger, det er klart. Arbeidslivet består av masse interessemotsetninger mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, også mellom forskjellige yrkesgrupper. Det er ikke noen tvil om det, men vi skal ha en åpen og god dialog. Da er jeg selvfølgelig også åpen for å diskutere ILO og implementering av det. Så vil jeg bare understreke til slutt, og det er jeg helt sikker på at representanten Grande er enig i, at Stortinget også har en veldig viktig kontrollfunksjon, for når regjeringen går til det alvorlige skritt med tvungen lønnsnemnd, er det selvfølgelig viktig at Stortinget etterpå ser på hva regjeringen har gjort, og kan ettergå regjeringens beslutninger basert på den informasjonen regjeringen har fått.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Utgangspunktet for mitt svar var at ILOs konvensjoner og regelverk i det store og hele er godt ivaretatt. Vi er et godt medlem av ILO. Så har det vært politisk uenighet mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet helt konkret knyttet til spørsmålet om ILO skal inn i menneskerettighetsdelen av vårt lovverk. Jeg mener nok at dagens system har en god balanse og sikrer både hovedansvaret hos partene og samtidig, i det store og hele, har de nødvendige rammer rundt også de gangene staten skal gripe inn. Og så har Stortinget selvfølgelig en viktig kontrollfunksjon i etterkant. Men som sagt: Noen ting er jeg helt sikker på, og der er min mening hogd inn i steinplater. Dette er ikke blant de tingene hvor det er hogd inn i stein, men det er standpunktet vårt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Når jeg snakker om dette, forutsetter jeg også at man følger et normalt norsk lønnsnivå. Jeg forutsetter ikke at man bryter det som er vanlige prinsipper for det. Men det har vært flere rapporter – og representanten må gjerne stille meg et skriftlig spørsmål om dette også, så det kan legges frem – som bl.a. har påpekt at for barnerike familier kan kombinasjonen av ytelser kombinert med sosialhjelp og diverse andre støtteordninger i sum gjøre at man kommer veldig nær det man vil få i arbeidslivet, og særlig hvis man sammenligner med en vanlig lønnsmottaker, som kanskje er barnehageassistent, butikkmedarbeider – viktige yrker i det norske samfunnet, men på ingen måte høytlønnsyrker. Dette er ikke en problemstilling som Arbeiderpartiet heller er fremmed for. Snarere har det vært en viktig begrunnelse for Arbeiderpartiet gjennom mange år at det må være et rimelig forhold mellom det man får i ytelser, og det man kan få i arbeidslivet, og da kan det ikke bare være de mest solide middelklasselønningene som er utgangspunktet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Grunnen til det er rett og slett, som jeg sa, at dette gjør vi allerede, og det er rapportert til Stortinget – nå skal jeg se om jeg finner riktig referanse. Dette var en uførereform som kom i 2011, og jeg antar det er den representanten sikter til. Nå finner jeg det ikke i papirene mine, men det er rapportert grundig tilbake til Stortinget, også på effekten av den. Det er fordi Nav, bl.a., og systemet vårt er rigget sånn at vi gjør fortløpende vurderinger. Vi har ikke ett stort forskningsprosjekt eller én stor evaluering, men det gjøres i hvert fall ofte evalueringer, særlig av store politikkomlegginger.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det tekniske med uføretrygd er at en skal ha nedsatt arbeidsevne, sånn at en ikke kan delta i arbeidslivet, hvis en er hundre prosent ufør. Det betyr, kort sagt, at en er for syk til å jobbe. Det er klart at det er en litt annen situasjon enn for en som kan jobbe. Men mitt poeng er at det er ikke sånn at rundt omkring i Norge sitter det – la oss ta en aleneforsørger som er trebarnsmor eller tobarnsmor, og som har full jobb. Det er ikke sånn at det er en enkel tilværelse. Det er heller ikke sånn at alle sykdommer, eller alle vansker eller alt som gjør at livet kan være tungt – til og med av og til føles veldig tungt – kvalifiserer til en offentlig ytelse. For mange er livet veldig hardt. Det er det som er mitt poeng; ikke å sette direkte likhetstegn mellom det å være for syk til å jobbe og det å jobbe, men det må være en rimelighet der. Hvis man ikke også ser at for mange i Norge kan hverdagen være tøff – og da må det være en rettferdighet mellom ytelse og lønn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Beklager igjen å forlenge debatten, men jeg har på en måte bestemt meg for å svare bl.a. representanten Kolberg litt i dag. Det er ikke fordi jeg ikke har stor respekt for representanten Kolberg. Jeg synes til og med han er en dyktig politiker og en mann jeg respekterer mye, men det er noe med den manglende erkjennelsen og evnen til å se – hva er det det heter i den gode boken – bjelken i sitt eget øye. Vi husker f.eks. da den forrige regjeringen kuttet pc-ene til dyslektiske barn i Norge, noe det borgerlige flertallet gjeninnførte. Arbeiderpartiet går nå til valg på å kutte engangsstønaden. Hva er det for noe? Jo, det er for dem som ikke har hatt mulighet til å tjene opp rettigheter ved fødsel, i arbeidslivet. Der velger Arbeiderpartiet å sette inn støtet for arbeidslinjen ved å gå til valg på å kutte den dramatisk. Så er det noe med fremstillingen av ens egen historie. I 2017 gikk Arbeiderpartiets programkomité inn for å halvere makstiden for unge AAP-mottakere. Partiet satte riktignok foten ned, men det var et forslag fra Arbeiderpartiet. Det er ikke lang tid – eller det er noen år siden – det kom overskrifter i alle Norges aviser. Arbeiderpartiet i regjering vurderte kutt i barnetillegget til uføre. Aftenposten skrev bl.a.: «Regjeringsmedlemmer fra Ap la i forrige periode et forslag på bordet om kutt i barnetillegget, slik de nå kritiserer Høyre/Frp for å ha gjort, ifølge SV.» Så det er noe med den moralske indignasjonen når andre har politiske prioriteringer som man godt kan være uenig i, men som er – tror jeg – forbeholdt sosialdemokratiet. Og siden Kristelig Folkeparti kanskje ikke skal ta ordet, kan jeg også nevne kontantstøtten – som for øvrig nå riktignok også mitt eget parti har vedtatt at heller ikke vi er for, slik den er i dag. Men det å fjerne kontantstøtten er jo også et målrettet tiltak som over natten vil øke barnefattigdommen i Norge – på statistikken. Helt til slutt: Det er veldig tydelig at bl.a. det at arveavgiften skal gjeninnføres, er en viktig kampsak for SV og sikkert noe de kommer til å stå hardt på i regjeringsforhandlingene. Så jeg ser frem til å diskutere det videre i valgkampen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det er veldig lite tidsbesparende at jeg kommer etter representanten Wilkinson, med tanke på talerstol og høydeforskjell! Men sånn er det. Det er noe vi «kortvokste» har måttet leve med. Det er noe ulikt syn i komiteen på oppfølgingen av dette, men jeg har lyst til å si at det er en enighet i komiteen, selv om det er litt forskjellige forslag, om at det er urimelig med en type forskjellsbehandling, og særlig hovedforskjellsbehandlingen her, som stort sett går mellom somatisk og ikke-somatisk/psykiatrisk. Etter hva jeg har forstått, er nok dette historisk et resultat av at dette stortinget rett og slett møter et tidligere stortings gode intensjoner i døra. For det var Stortinget som egentlig sa at man skulle ha et unntak fordi man mente det var urimelig på somatisk, men da kanskje i en tid for 20 år siden da det rett og slett ikke var så mye oppmerksomhet og så stort engasjement rundt psykiatrien, og heller ikke satsing på det gjennom flere år, slik vi har i dag. Det som er grunnen til at regjeringspartiene og også jeg i mitt svar har sagt at vi er nødt til å gå gjennom regelverket og se på det, er at det for det første er delvis komplisert – det er forskjellige ytelser som reduseres på forskjellige måter, og der er det en forskjell mellom somatisk og ikke-somatisk – men det er også en forskjell på hvilke ytelser som reduseres også i somatisk. Det er også slik at det er forskjell på hvor mye ytelsene reduseres. Samtidig er det også slik at det er viktig å ha i hvert fall et lite blikk på at denne måten å gjøre ting på ikke er helt ukjent i offentlig sektor. De fleste har sikkert hatt eldre slektninger som ligger på sykehjem, f.eks., og da er det sånn, som min bestemor sa, at når du legges inn på sykehjem, kommer kommunen og tar pensjonen din. Det vet vi. Det er derfor vi må se det litt i sammenheng og ikke bare si at vi skal hoppe på det enkleste vedtaket, og så har vi ikke oversikt over konsekvensene. Det vi har tenkt å gjøre, er rett og slett å følge opp dette. Jeg mener at det er viktig, for jeg er helt enig i forslagsstillernes grunnleggende premiss: at det å ha en så ulik behandling av i praksis psykiatriske pasienter, ruspasienter og andre, og somatiske pasienter, det står seg ikke. Jeg er enig i at det er urettferdig. Men så må man da også vurdere hvordan man skal gjøre dette, og om det får andre konsekvenser, eventuelt for hvilke ytelser, og også om det er noen reduksjoner som kan være rimelige. Dessuten er det også et viktig poeng hvordan man praktiserer de individuelle unntakene som er her, som også var fremme i den saken som representanten Wilkinson refererte til, knyttet til f.eks. boutgifter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Utgangspunktet for dette forslaget er at det ikke er noen forskjell på om man mister jobben fordi staten stenger samfunnet i en pandemi, eller om man mister jobben av andre grunner. Jeg er helt enig i at isolert sett mister man jobben uansett, så det er ikke på den måten noen stor forskjell, men det er faktisk en stor forskjell på et pandemistengt samfunn hvor staten på grunn av smittevern har stengt ned hele økonomien, og en normalsituasjon i arbeidsmarkedet. Det vil være stor forskjell på mulighetene for å komme tilbake til jobb, det vil også ofte være forskjell på hvor raskt det rammer, og det vil være forskjell på mulighetene for bedrifter til å kunne komme seg tilbake igjen. Hele premisset for krisepakkene er at det er en krise. Den helt ekstraordinære situasjonen med korona medførte nedstenginger som var ekstraordinære, og det påkalte også ekstraordinære ordninger, bl.a. når det gjaldt inntektssikring. Det er særlig et godt argument knyttet til kravet for å komme inn på dagpengeordningen. Når man plutselig stenger ned alle deltidsjobber for alle i Norge – i hvert fall for mange i Norge – så rammer det. Da er det gode argumenter for å sette den ned til 0,75. Men hvis man skulle gjort det til en normalsituasjon, når 0,75G de siste 12 månedene gir en dagpengeutbetaling på i underkant av 50 000 kr med en kompensasjonsgrad på 62,4 pst, i hvilken situasjon er det man tenker seg at den arbeidsledighetstrygden knyttet til en så liten stilling skal motivere en til å komme tilbake og søke nye jobber? Dessuten bryter det med hele fundamentet i tanken vår om dagpenger. Dagpenger er ikke en sosial ytelse, det er en kompensasjon for at man har mistet jobben. Det å løsrive denne ordningen med dagpenger fra det at man faktisk har hatt inntekt, og da en inntekt man har levd av, underminerer hele ordningen. Det er også en annen fare ved å gjøre kriseordninger permanente. Det kan gi noen signaler som kan svekke oppslutningen om midlertidige tiltak ved neste korsvei, men ikke minst gir det oss mindre handlingsrom og en mindre verktøykasse hvis vi får kriser også i fremtiden. Jeg mener det er gode argumenter for at etter at smitten er slått ned, skal vi vende tilbake til normalen. Jeg hadde også tenkt å si noe om kostnadene for dagpenger hvis Rødt får gjennomført sin næringspolitikk, med den medfølgende arbeidsledigheten det vil forårsake, men det har jeg ikke tid til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
I dag har vi fire modeller for tiltak: Det er direkte tilskudd til enkelte plasser hos ordinære arbeidsgivere, det er direkte tilskudd per tiltaksplass hos forhåndsgodkjente leverandører, det er tiltak som leveres etter anbudskonkurranse, og det er oppfølgingstjenester i arbeids- og velferdsetatens egen regi. Jeg kan bare avkrefte en ting først som sist, og det er at anbud i denne sektoren handler ikke om EØS. I så fall er det pussig at et av tiltakene, så vidt jeg husker var det arbeidsrettede tiltak, ble bestemt overført fra Nav og lagt ut på anbud av den, jeg må vel kunne si, solide sosialdemokraten Dag Terje Andersen i 2008, av en regjering hvor, så vidt jeg husker, også Senterpartiet satt. Jeg tror ikke det var fordi EØS tvang dem. Jeg tror det var fordi man mente at det ga et bedre tilbud. Det er nettopp kombinasjonen av disse forskjellige måtene å gjøre ting på, som gir oss et godt tilbud. Jeg må innrømme at jeg lurer litt på det – annet enn å markere seg mot det man kaller for velferdsprofitører, som jeg mener er et ord som er, ja, ganske spesielt når man vet hvilke konnotasjoner det har til mørke tider i norsk historie – sånn rent praktisk. Når SV, som for øvrig også satt i regjering i 2008, la tiltak ut på anbud: Hvordan skal de rent praktisk gjøre det, når 2,5 mrd. kr som brukes på tiltak, anskaffes gjennom anbud i dag, plutselig skal drives i Navs egen regi, eventuelt med bare forhåndsgodkjente tiltaksleverandører? Jeg lurer på hvorfor man ikke er interessert i det som har vært av evalueringer på tiltakene som Anniken Hauglie bestemte skulle anbudsutsettes. Proba samfunnsanalyse blir referert til i representantforslaget, men bare på intervjuer med Nav-ansatte – ikke det som var Probas veldig grundige kvantitative analyse, altså basert på tall, hvor de konkluderte med at anbudsbaserte oppfølgingstiltak både har bedre resultater i form av jobbsannsynlighet for alle grupper enn tidligere oppfølgingstiltak, og samtidig er kostnadseffektive. De tiltakene som var bedre, var tiltakene i etatens egen regi, altså Navs tiltak, men de er altså til gjengjeld mye dyrere. Vi burde ha mange av dem også, men de var i tillegg mye dyrere. Så er det noen som har sagt at det er fordi disse tiltaksleverandørene, som om det var noe dårlig, tok bare de letteste brukerne. Ja, men statistikerne har en måte å sjekke det på. De kontrollerer for bakgrunnsvariabler. Og selv kontrollert for bakgrunnsvariabler var resultatene bedre. Da er mitt spørsmål: Hvem er det som er ideologisk her i negativ forstand? Er det venstresiden, som ønsker å kutte ting som fungerer, eller er det vi, som har en praktisk tilnærming og lar gode krefter slippe til?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Nav har ikke fått noen beskjed av oss om aktivt å tvinge frem fusjonering. Jeg må innrømme at jeg heller ikke kjenner til problemstillingen. Det Nav har fått beskjed om, er det representanten Lundteigen bl.a. berørte i sitt innlegg, nemlig at det har vært en del spørsmål fra bl.a. Riksrevisjonen knyttet til konsernbidrag og hvordan man håndterer det. Det er mulig det kan ha noe med saken å gjøre. Så nei, det er ingen beskjed om det meg bekjent, i hvert fall, og det burde jeg vært bekjent med. Snarere er det sånn – hvis man leser stortingsmeldingen som regjeringen la frem forrige fredag – at det er et veldig tydelig mål for oss å ha flere mindre anbud, nettopp for at flere nye aktører skal få komme til og flere nye ideer slippe til. Etter min mening er et av problemene med anbudspraksisen til Nav at det er for mange av anbudene som er for store. Selv de som er små og har 20–30 plasser, er ofte for store til at små, nye, innovative aktører kan få lov til å prøve seg.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Jeg ser alltid på saker som kommer opp i Stortinget hvis jeg ikke har sett på dem på forhånd. Det Nav selvfølgelig har en klar bestilling om, er at man ikke bare skal være opptatt av pris; man skal også være opptatt av kvalitet. Det vil si at kvalitet og resultater som man følger over tid, er ekstremt viktig, og det er også en av de viktige delene i stortingsmeldingen at vi må ha enda bedre systemer for å måle kvalitet over tid. Apropos diskusjonen tidligere er et annet av de viktige grepene i meldingen nettopp dette å få inn flere små, innovative aktører. Det kan være private, det kan være ideelle, mange vil være sosiale entreprenører. Der er det et dilemma ved denne velferdsprofitør-retorikken til deler av venstresiden. For mange av de sosiale entreprenørene, selv om de har et sosialt siktemål, er også virksomheter. Noen av dem tar også ut beskjedne overskudd. Det å bannlyse dem fra å bidra tror jeg neppe fører til bedre tjenester.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Dette får vi kanskje anledning til å snakke om senere, men det er klart at vi også trenger dem som kan levere store kvanta. Det er viktig. Det er ikke sånn at vi kan ha bare innovative innkjøp. Det er også helt sentralt at det å ha innovative innkjøp hvor man lar nye aktører får prøve seg, forutsetter at man leverer. Hovedtanken i stortingsmeldingen som Stortinget vil behandle etter hvert, er at dagens system sperrer for muligheten til å få prøve seg i det hele tatt. Derfor er det litt for mange, f.eks. sosiale entreprenører, som er henvist til å søke om prosjektstøtte eller be politikerne om et tilskudd her og der. Vi bærer et glass vann til dem en gang iblant i stedet for å lede dem mot elven. Det er hovedpoenget, men det forutsetter at man faktisk klarer å levere. Det betyr også at vi i en del av disse anbudene er nødt til å prøve å bryte opp de litt for rigide kriteriene for hva man skal kjøpe inn. Det er egentlig den samme tankegangen som for innovative anbud og innkjøp i andre deler av offentlig sektor.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
La meg først slå fast at det er en selvfølge at de ordningene som Nav har, inkludert mentorordningen, også gjelder for næringsvirksomhet innenfor jordbruket. Jeg er også helt enig med forslagsstillerne – og det er helt åpenbart for alle som kan se situasjonen – i at det er en veldig vanskelig situasjon for mange som driver både i grøntnæringen og i andre deler av landbruket, knyttet til innreiserestriksjonene. Så er de kvotene og ordningene som er blitt gitt for å få inn noe utenlandsk arbeidskraft, blitt nevnt. En viktig ordning er også endringene i dagpengeregelverket, for selv om Nav har hatt mulighet til å hjelpe folk igjen, ville det ha vært veldig vanskelig å få inn folk som gikk på dagpenger, hvis man ikke også gjorde en tilpasning i dagpengeregelverket. Mentorordningen er også aktuell å bruke hvis man ønsker å inkludere arbeidssøkere og ha en opplæring av dem. Men jeg tenkte jeg skulle avslutte med å si at det er et representantforslags skjebne at det ofte tar tid å behandle. Så dette representantforslaget, som bl.a. representanten Lundteigen fremmet den 8. april, kom først til behandling nå i slutten av juni, og det er klart at da er mye av situasjonen i hvert fall blitt mer prekær. Det som er mitt poeng med denne mumlende fremstillingen, er å si at da dette forslaget kom, var vi midt oppe i en diskusjon om nettopp hvilke tiltak det er vi trenger. Da skal representanten Lundteigen og de andre som har fremmet det, vite at dette var en av de tingene vi så på – om vi skulle gi gruppeunntak for mentorordningen. Så ble det rett og slett vurdert slik at det er mer kronglete å gjøre det på den måten enn å gjøre det vi endte med, nemlig en egen tilskuddsordning til opplæring av arbeidstakere i sesongbasert arbeid i grøntnæringen, gjennom Landbruks- og matdepartementet. 40 mill. kr ble satt av til det i revidert nasjonalbudsjett. Det var en raskere og mer effektiv måte, også fordi Landbruksdirektoratet forvalter midlene og på den måten sannsynligvis vil kunne få dem ut raskere enn om vi skulle begynne å legge om Navs ordninger. Så selv om ikke representanten Lundteigen har fått støtte for det helt konkrete forslaget sitt, har det i praksis vært behandlet. Regjeringen har sett på også det, men endte på en litt annen løsning for å adressere det samme problemet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Jeg tror vel ikke jeg kommer på noen, men det er mulig det fins. Om ikke det er den laveste allmenngjorte satsen, er det nok helt sikkert blant de aller, aller laveste.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det er jo ikke Stortinget som setter lønninger i dette landet. Det er det partene som gjør. Og en allmenngjort tariff er nettopp det – det er en allmenngjort tariff. Det innebærer i praksis – ikke bare i praksis, det betyr at det er den lovbestemte minstelønnen. Men det betyr ikke at Stortinget har satt den lovbestemte minstelønnen, det er det partene som gjør. Det er mulig man kan få andre statsråder til å synse om lønnsnivået, men det er ikke noe en statsråd burde synse om. Så vil jeg si at noen av dem som har det tøffest nå, er selvfølgelig grøntnæringen, for der er det mye arbeidskraft fra utlandet. De har det kjempetøft. Smitteverntiltakene treffer hardt. Jeg er nok usikker på om politikken til Per Olaf Lundteigen med uforutsigbarhet, politisk bestemte kvoter hvert eneste år for hvor mange som skal komme inn, vil gjøre at forutsigbarheten for en lønnsom del av landbruksnæringen vil bli bedre i årene som kommer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Det er helt riktig at regjeringen mener at faren for importsmitte har gjort det nødvendig å begrense arbeidskraftinnvandringen til Norge. Det gjelder for alle. I praksis har det ikke vært mulig å komme inn som arbeidsreisende. Det var utgangspunktet da innreiserestriksjonene ble innført. Det mener jeg var nødvendig, og jeg mener det var viktig i en situasjon hvor importsmitte utgjorde en stor trussel. Det er for øvrig fortsatt en stor trussel, og det er fortsatt slik at når smittetallene er lavere i Norge, og har gått nedover, tilsier trusselen med importsmitte at vi burde ha innreiserestriksjoner en god tid fremover. Mitt poeng var rett og slett at det representanten Lundteigen gjentatte ganger tar til orde for, er politisk styrte kvoter for utenlandsk arbeidskraft hvert eneste år, og da er det ikke representanten Lundteigen som får bestemme alene akkurat hvilken bransje som skal få den hvert eneste år. Det må være et paradoks når en av de lønnsomme delene av landbruket da krever forutsigbarhet og opplever manglende forutsigbarhet i år på grunn av smittevernrestriksjoner.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
La debatten om ansvaret skal være hos kommune eller stat, ligge, og tenk heller: Hva vil statsråden konkret gjøre? Nå kjenner jeg bare to personer som har kontaktet meg om denne saken – jeg nekter å tro at det er tilfeldig, de er naboer. Det betyr at det sannsynligvis er flere hundre mennesker i dette landet som står i fare for å miste hjelpemidlene sine fordi Nav ikke vil gi dem fornyede hjelpemidler. Så ser jeg at regjeringspartiene ikke vil stemme for noen ting i denne saken. Da lurer jeg på om statsråden vil foreta seg noe for at mennesker ikke skal miste hjelpemidlene sine. Jeg vet at vi politikere gjerne går litt rundt grøten når vi svarer. Jeg håper statsråden ikke gir meg et såkalt bla-bla-svar, men at han vil være konkret på hva han vil gjøre for at handikappede mennesker ikke mister hjelpemidlene de har i dag.
Margret Hagerup (Høyre), 2021-06-10:
Jeg vil benytte anledningen til å takke komiteen for et godt samarbeid gjennom fire år og også i denne saken. Det begynner å bli noen debatter om innleie, midlertidighet og norsk arbeidsliv, og det er ingen tvil om at vi er rimelig uenige både om tingenes tilstand og om hvilke virkemidler som skal til for å sikre et trygt og anstendig arbeidsliv med plass for alle. Jeg vil derfor i det videre redegjøre for regjeringspartienes ståsted i saken og kan allerede nå avsløre at vi ikke kommer til å støtte noen av de framlagte forslagene. Representantforslaget fra Rødt hviler på premisset om at det er omfattende løsarbeid i dagens arbeidsliv. Rødt har skrevet i et forslag at arbeidsgivere over tid har fått mange muligheter til å undergrave fagbevegelsen, bl.a. da Stortinget åpnet opp for innleie. Og Rødt har gjentatte ganger snakket om innleie, som de mener brer om seg. Det er et tankekors at Rødt har tatt styringen i arbeidslivspolitikken med denne typen retorikk. Faktum er at innleie har ligget stabilt mellom 1 og 2 pst. i flere år, og at det ikke har blitt flere midlertidige stillinger. Den brutaliseringen av arbeidslivet som venstresiden advarte mot, har rett og slett ikke funnet sted. Det norske arbeidslivet er i all hovedsak trygt, godt og velorganisert. Hovedregelen er hele, faste stillinger, og i dag har omtrent tre av fire en heltidsstilling. En rapport fra Institutt for samfunnsforskning viser at andelen fast ansatte har økt de siste 25 årene. Samtidig er det ingen tegn til økt bruk av midlertidige ansettelser. Det er faktisk grunn til å tro at det har vært en vei inn for flere av ungdommene som har stått utenfor arbeidslivet. Da vi tok over makten i 2013, jobbet 40 pst. av kvinnene deltid. Nå er tallet 35 pst., og over 90 000 flere kvinner jobber nå heltid. Vi ser også framover. Regjeringen har tatt flere initiativ til å drøfte utviklingstrekk og utfordringer med partene i arbeidslivet. I 2019 ble det satt ned et utvalg for å vurdere om dagens rammeverk for arbeidsgiveransvar og for dem som utfører arbeid med ulike tilknytningsformer, er tilstrekkelig tydelig, hensiktsmessig og tilpasningsdyktig for dagens og framtidens arbeidsliv. Dette partssammensatte utvalget kommer med sin innstilling til sommeren. Organisasjonsgraden i Norge er høy i internasjonal sammenheng. De siste ti årene har andelen fagorganiserte ligget stabilt på 49–50 pst. av de sysselsatte, noe som er på samme nivå som under de rød-grønne. En arbeidsgruppe under Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd skal før sommeren legge fram sine vurderinger og innspill til hvordan en kan opprettholde og eventuelt styrke organisasjonsgraden i arbeidslivet. Det vil være naturlig å ta utgangspunkt i den pågående dialogen med partene i arbeidslivet når en skal drøfte videre utfordringer og mulige tiltak. Og husk: Ni av ti trives på jobb i norsk arbeidsliv, og hovedregelen er hele, faste stillinger. Det er slettes ikke så verst, og det kan vel neppe kalles et løsarbeidersamfunn.
Margret Hagerup (Høyre), 2021-06-10:
Det norske arbeidslivet skal være trygt, godt og velorganisert, noe det i all hovedsak er. Venstresiden har konstant gjennom de siste åtte årene prøvd å lage en historiefortelling om at den borgerlige regjeringen raserer norsk arbeidsliv. Et godt budskap kan ikke gjentas for ofte, for realiteten er at det stort sett er godt å være arbeidstaker i Norge. Ni av ti sier at de trives på jobben – noe som er blitt godt konstatert her i dag – organisasjonsgraden ligger stabilt på samme nivå som under de rød-grønne, og trepartssamarbeidet står sterkt. Debatten i dag omhandler en sentral del av det organiserte arbeidslivet og trepartssamarbeidet, nemlig bruken av streik som virkemiddel, tillitsvalgtes vern mot oppsigelse og bruk av husavtaler og tariffavtaler. Streik og lockout er lovlige virkemidler, hvor det er partene som har ansvaret for at arbeidskampen gjennomføres på en forsvarlig måte og ikke får konsekvenser for liv og helse. Tvungen lønnsnemd er ikke ønskelig, og myndighetene griper bare inn dersom det er absolutt nødvendig, for å avverge at det oppstår fare for liv og helse. Det er viktig å presisere at det er partene selv som har ansvaret for å gjennomføre streik og lockout på en måte som gjør inngrep unødvendig. Det er helsemyndighetene som først og fremst vurderer hvor og når det er fare for liv og helse, i form av Helsetilsynet som uavhengig faglig myndighet. I dialogen med partene har det kommet fram at de vurderer det til at dagens system i all hovedsak fungerer godt. Regjeringspartiene forutsetter at tillitsvalgte må kunne arbeide på en trygg måte og ikke utsettes for represalier som følge av innsatsen de gjør som tillitsvalgte. Arbeidsmiljøloven gir allerede i dag alle arbeidstakere et vern mot oppsigelse på usaklig grunnlag og forbyr videre diskriminering på grunnlag av medlemskap i en arbeidstakerorganisasjon. Dette vernet skal også beskytte tillitsvalgte i utførelsen av deres verv. Avslutningsvis vil jeg knytte en kommentar til tariffavtalene. En tariffavtale er en avtale mellom ansvarlige parter som inneholder retter og plikter for både arbeidsgiver, fagforening og arbeidstaker. Begge parter må derfor kunne legge til grunn at en avtale gjelder for den perioden den er inngått. Det er en viktig del av organisasjonsfriheten at organisasjonene selv bestemmer hvilke avtaler de ønsker å inngå, hva de skal inneholde, og hvor lenge de ønsker å binde seg. Videre har den enkelte arbeidstaker frihet til selv å velge hvilken organisasjon de er medlem i, og som kan inngå avtale på deres vegne. Det er viktig for forutsigbarheten og tilliten mellom partene at det er klart hvor lenge en avtale er bindende, og hvordan framgangsmåten er hvis en av partene ikke lenger ønsker å være bundet. Med bakgrunn i dette stemmer ikke regjeringspartiene for noen av forslagene som er lagt fram.
Margret Hagerup (Høyre), 2021-06-10:
Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid i en viktig sak som engasjerer, også når det begynner å bli sent på kveld. Det er mange bransjer som har hatt utfordringer under pandemien, og spesielt landbruket opplever nå store utfordringer med å få arbeidskraft fra utlandet. Smittevern og streng grensekontroll har førsteprioritet, og det er bred politisk enighet om behovet for å redusere importsmitten. Flere tiltak er innført for å avhjelpe mangelen på arbeidskraft i næringen: Det er opprettet en egen søknadsbasert ordning for unntak fra innreiserestriksjonene for utlendinger som er strengt nødvendige for å opprettholde forsvarlig drift innenfor virksomheter som produserer grønnsaker, frukt og bær. Det er også gjort midlertidige endringer i utlendingsforskriften, slik at sesongarbeidere fra land utenfor EØS-området som allerede oppholder seg i Norge, kan få fornyet oppholdstillatelse for sesongbasert arbeid utover seks måneder. Det er videre innført midlertidige endringer i dagpengeregelverket, som innebærer at stønadsmottakere som tar jobb i landbruket, får mindre avkortning i dagpengene. Erstatningsordningen for avlingsskader er videre utvidet til også å gjelde dersom avling ikke kan høstes på grunn av mangel på arbeidskraft. Videre er det innført et nytt arbeidsmarkedstiltak fra 2021 med tilskudd til sommerjobb for arbeidsgivere som tar inn unge arbeidssøkere med behov for arbeidsrettet bistand, i en sommerjobb. Denne ordningen kan også benyttes i landbruksnæringen. Regjeringen har nylig satt av 40 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett til bøndene i grøntnæringen som ansetter norsk arbeidskraft. Dette skal kompensere for utgifter til opplæring gjennom sesongen. Flertallet i komiteen framhever at bøndene i større grad må søke å erstatte arbeidskraft med mange av dem som nå står utenfor arbeidslivet. Det er lagt til rette for tettere dialog mellom Nav og næringen for å finne norsk arbeidskraft, og hvert fylke har en egen kontaktperson i Nav. Arbeidsgivere som tar kontakt med etaten, vil få hjelp til å finne aktuelle kandidater. I dette arbeidet kan Nav bistå med tilrettelegging, oppfølging og kvalifisering av arbeidssøkere. Meldingen fra Nav er imidlertid at det ennå er få bønder som har meldt inn sitt behov for arbeidskraft. Det er viktig at de gjør det. Mentorordningen og andre tiltak, som f.eks. lønnstilskudd, kan benyttes når arbeidsledige settes i arbeid gjennom Nav. Det er viktig at Nav følger opp dette. Et flertall i komiteen ber derfor regjeringen påse at virksomheter som ansetter arbeidssøkere tilknyttet Nav, og som gis arbeid i jordbruksbedrifter, sikres lik tilgang som andre virksomheter til å benytte seg av mentorordning, lønnstilskudd og andre tiltak som bidrar til å få folk raskt tilbake i arbeid. Vi har historisk høy arbeidsledighet, og det er avgjørende at denne ledigheten ikke biter seg fast. Nå gjelder det derfor å rekruttere så mye norsk arbeidskraft som mulig, samtidig som en fortløpende jobber for å løse andre utfordringer for næringen. Alt ligger til rette for at Nav skal kunne bistå i dette arbeidet.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Det er nok ingen tvil om at de aller fleste i Norge trives på jobb. Det tror jeg også gjelder på dette huset. Nå nærmer det seg en lang og seig valgkamp, og noen trenger kanskje avløsning selv om de trives aldri så godt i sin jobb i regjeringskontorene, for at andre skal få en tryggere hverdag i sitt arbeidsliv. Den norske sosialdemokratiske samfunnsmodellen har vist seg å være en enestående suksess – i verdenshistorien, vil jeg si. Det er en samfunnsmodell med trepartssamarbeid mellom parter som er villige til å forplikte seg til å utvikle samfunnet, til å ta samfunnsansvar og til å organisere lønnsoppgjør uavhengig av politikere. Det har også vært en modell som har loset landet gjennom tunge og store kriser, massiv arbeidsledighet på slutten av 1990-tallet, finanskrisen og oljeprisfallet. Det vi også har sett at partene har vært villige til å gjøre i forbindelse med covid-19-pandemien, viser en samfunnsmodell som er sterk tross mange angrep. For den utfordres i dag, på flere områder, av altfor lav organisasjonsgrad innen flere bransjer, gjennom løsere tilknytning til arbeidslivet i mange bransjer og av useriøse og kriminelle aktører som blir stadig mer kreative og profesjonelle. Skal vi sikre at denne samfunnsmodellen står seg også i framtiden, krever det at man hele tiden pleier den, og at man hele tiden viser politisk vilje til å sørge for at den holder seg sterk – også i framtiden. Noe av det viktigste vi kan gjøre, er å øke organisasjonsgraden, og fra politikernes side kan vi være med og bidra til det gjennom å øke skattefradraget på fagforeningskontingenten, slik at det ikke blir dyrere å være medlem av en fagforening – slik det blir under dagens regjering – men også gjennom å stimulere i lovverket til at de tillitsvalgte får mer makt, mer innflytelse over viktige avgjørelser på sin arbeidsplass, slik vi f.eks. fikk til med de kraftige innstramningene mot innleie som ble vedtatt tidligere i perioden. Vi trenger lover som virker for vanlige folk, vi trenger effektive tilsyn, og vi trenger vaktbikkjer som passer på, som fagbevegelsen og som Byggebransjens Uropatrulje og Fair Play Bygg Norge. Så med disse ordene vil jeg varmt anbefale flertallets innstilling, og så vil jeg også ta opp de mindretallsforslagene som Arbeiderpartiet er en del av.