Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-11-13:
Vi kjenner jo til at Norge er et langt land. Det er et kaldt land – det er et land langt mot nord. På det beste har vi om lag 150 vekstdøgn i norsk matproduksjon. Eksempelvis er det i Sør-Sverige, i Skåne, iallfall 220 vekstdøgn. Det er altså krevende å produsere mat i dette landet. I tillegg vet vi at sammenlignet med Sverige er lønnskostnadene der iallfall 25 pst. lavere enn i Norge. Så til tross for skjerming er også norsk matproduksjon sterkt konkurranseutsatt. Vi kan bare nevne konkurransen om kostbar arbeidskraft og internasjonale priser på råvarer, som også denne næringen står overfor. Tollvernet er derfor en av grunnpilarene i norsk landbrukspolitikk. Det er bra det er enighet om det. Det er avgjørende for at vi skal opprettholde og øke matproduksjonen i hele landet. Det var derfor helt nødvendig å modernisere tollfastsettelsen på landbruksprodukter, som var i ferd med å bli utkonkurrert av billigere varer fra utlandet. Uten et effektivt tollvern vil selvsagt norsk matproduksjon være sjanseløs i konkurranse med varer produsert i land med helt andre forutsetninger for å drive landbruk. All den tid det er tverrpolitisk enighet om å opprettholde landbruket – noen av oss har sågar ambisjoner om at næringen skal utvikle seg og produsere mer av den fantastiske maten nordmenn setter pris på – må det også være enighet om betydningen av et sterkt tollvern. Interpellanten viser til det eksportrettede næringslivet. Det er vi enige om er viktig. La oss heller ikke glemme næringslivet som baserer seg på innenlandsmarkedet. Uten norsk råvareproduksjon er det fare for at svært mange av de 40 000–50 000 arbeidsplassene i næringsmiddelindustrien står i fare. Derfor har ikke bøndene stått alene om sitt krav om et mer effektivt tollvern, de har hatt bred støtte både i LO-systemet og i stor deler av NHO. Enkelte later som at vi har egoistiske motiver, og at våre holdninger til handel med mat svekker landbruket i sør. Vi kalles proteksjonistiske, men jeg har lyst til å understreke at denne kritikken i liten grad kommer utenfra. Det er i den hjemlige debatten vi har sett de sterkeste reaksjonene på at norske myndigheter forsvarer norske interesser. Så kan vi spørre oss: Hvor dramatisk er tollendringene? Betyr det at norske forbrukere vil ende opp med et snevert utvalg ost bestående av Jarlsberg og Norvegia? Er det slutt på franske oster i butikken – som enkelte media feilaktig har skapt et bilde av? Det er trist at norske forbrukere har blitt fôret med informasjon som er direkte feil. Det er ikke Camembert, Brie eller Roquefort som har fått økt toll. Faktisk har regjeringen – og det har jeg vært med på selv – utvidet kvoten for tollfri import fra 4 500 til 7 200 tonn. Det gir rom for mange hyllemeter med spennende oster i butikkene. Det er altså ikke spesialostene som trekker opp volumet – det er volumostene som tollendringen er beregnet for. Det er disse som truer den norskproduserte osten. I fjor importerte vi 52 tonn Roquefort og 568 tonn ferdigrevet hvitost, for å nevne det eksemplet. Høyre frykter ikke bare at utvalget i butikkene skal bli mindre – de er også bekymret for motreaksjoner som følge av tollendringene på landbruksvarer. Det er vel det viktigste i diskusjonen i dag. Det mener jeg – og det mener regjeringen – at det skulle være liten grunn til. Vi har gode regelverk her som sikrer oss forutsigbarhet i markedsadgangen. EØS-avtalen regulerer spørsmålene om toll på sjømat til EU. Dette forplikter også EU, som ikke kan endre tollen på eget grunnlag. Når opposisjonen bekymrer seg om Norge risikerer eksporten av sjømat, til tross for at man nå ser at dette er innenfor jussen – som det ble uttalt her i dag – mener jeg at det er grunn til å minne om at endringene er gjort innenfor WTO-regelverket. Dette er et regelverk som også Høyre har stemt for i sin tid. Som eksporterende sjømatnasjon skal vi være de første til å understreke at vi er helt avhengig av et velfungerende internasjonalt avtaleverk som WTO-avtalen der gir oss. Svaret er at Høyre må slutte å stå med lua i handa når det gjelder forholdet til EU. Høyre må prioritere nasjonale interesser og norsk næringsliv framfor næringslivet i EU. Norge må legge bort den naiviteten vi har i handelspolitikken. Handelspolitikken preges av beinhard realisme, og det betyr også at vi er nødt til å ha en mulighet til å utnytte handlingsrommet som ligger i de avtaler vi har. Det gjelder også i tollsaker. Det gjør regjeringen. Det er Senterpartiet opptatt av. Det gjør også alle andre land som driver med handelspolitikk.