Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Budsjettproposisjonen og debatten viser at vi hanskes med store utfordringer og alvorlige ting som er avgjørende for folks liv, helse og livskvalitet. Derfor syns jeg det er bra at vi på nesten alle punktene i innstillingen har en samlet komite. Vi er enige om hovedlinjene, vi er enige om hva vi ikke kan tolerere, enten vi snakker om organisert kriminalitet, trusler, hjemmevold eller utrygghet. Vi er enige om at det trengs innsats på flere områder, slik som bedre organisering av straffesakskjeden, bedre flyt av sakene, raskere reaksjoner, bedre samarbeid etatene imellom i kommunene, bedre tilstander for ofrene, bedre innhold i soningen. Det er bra at vi er enige om disse viktige tingene innenfor justissektoren. Men for å finne de beste løsningene kan man ikke ta på seg skylapper og tro at disse utfordringene kan løses bare innenfor justissektoren. Jeg syns det er ødeleggende når Fremskrittspartiet på populismens alter karakteriserer andre som uansvarlige. Det har i det siste vært fokusert mye på voldsofre, særlig kvinner og barn, og det er bra. For det er noe grunnleggende galt når det statistisk sett er farligst for en kvinne å oppholde seg i sitt eget hjem. Her er det mye ugjort. Vi må sette inn flere tiltak, vi må ha et bedre hjelpeapparat, vi må foreta ytterligere lovendringer, men vi snakker også om holdninger, som må endres. Det er mer enn fem år siden vi behandlet proposisjonen om kriminalitetsofres stilling her i huset. Der satte vi ofrene i sentrum og foretok en rekke lovendringer og tiltak. Men, som jeg har vist til tidligere, bl. a. i en interpellasjon, det hjelper lite hvis endringene fra vår side ikke blir fulgt skikkelig opp. Det hjelper lite å kreve en bedre oppfølging av politiet overfor ofre og å ha lokale informasjonspakker og voldsansvarlige hvis politiet helst vil se vekk når voldsofre oppsøker dem. Det hjelper lite å ville gjøre rettssaken lettere for ofre hvis det er veldig få dommere som bruker adgangen til lukking av rettssalen, til utvisning av voldsovergriperen osv. Det hjelper lite å vedta regler om besøksforbud og bevilge penger til voldsalarm hvis slikt i liten grad blir brukt. Og det hjelper lite at vi stadig vekk gir signaler om at strafferammen skal brukes i større grad når vi ser at domstolen følger opp sent og med små skritt. Vi snakker om holdninger til den kriminaliteten som pågår bak de private dørene, vi snakker om holdninger til noen kvinners krav til grunnleggende menneskerettigheter. En viktig del av kriminalitetsforebyggingen er å få voldsmenn på fote igjen. Det hjelper lite å putte dem i fengsel et visst antall måneder av året hvis de kommer ut igjen i det samme miljøet, med den samme innstillingen, kanskje bare enda mer aggressive og ødelagte. Derfor er det viktig at vi systematiserer og utvider voldsprogrammene som Regjeringen også har varslet. Også for andre lovbrytere må det være et mål å komme bedre ut etter soningsoppholdet enn da de gikk inn. Det stilles store krav til ansatte, det er viktig at de er faglært og at de er mange nok. I Arbeiderpartiet stoler vi på Regjeringen med hensyn til at det er riktig at fire nye klasser på KRUS vil dekke både forventet avgang og en nødvendig økning av antall ansatte. En gjennomgang av utdanningen og en eventuell høyskolemodell har nå vært varslet i tre år, og det er nødvendig at denne snart kommer på bordet. Som på så mange andre områder kunne man også innen kriminalomsorgen gjort stor nytte av flere kroner. Forliket mellom Arbeiderpartiet og Regjeringen presset ut noen ekstra millioner kroner til kriminalomsorgen, men jeg hadde håpet justisministeren kunne bekrefte at dette må følges opp med enda mer for at meldingen om kriminalomsorg skal bli fulgt opp på en ordentlig måte, og at det må følge penger med lovverket som nå skal komme på plass. Den sivile verneplikten hadde vi, som nevnt, en gjennomgang av her i Stortinget for tre år siden. Da ble det slått fast at den skal være en del av totalforsvaret. Og i den sammenhengen ble det vist til at innholdet i tjenesten må være relevant i forhold til at den skal være fredsskapende, konfliktløsende og ha en rolle i en kriseberedskap. Flertallet pekte den gangen på at det måtte gjelde også innenfor sektoren kultur og vitenskap. Mange av oss ble derfor paffe da retningslinjene kom og det der stod at man skulle få tjeneste innenfor kultursektoren bare når aktiviteten retter seg direkte mot barn og unge. Det har vi nå presisert i innstillingen, og det regner jeg med følges opp. Helt til slutt vil jeg få si at jeg støtter Krohn Devolds syn på hvordan nysalderingen fungerer. Det er udemokratisk når så store summer flyttes på uten en skikkelig politisk behandling, og jeg støtter derfor hennes syn med hensyn til om vi kunne få proposisjonen tidligere eller finne andre måter å løse det på, slik at vi får en skikkelig behandling.