trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Bakgrunnen for denne debatten er redegjørelsen som statsråden ga for et par uker siden. Vi er glad for den redegjørelsen, som etter vår mening ga de første signaler om at regjeringen ville se på denne saken med litt andre øyne enn man tidligere hadde gjort. Det er ingen enkel sak vi diskuterer i dag. Etter at ulven nesten var borte fra norsk fauna i lang tid, har vi nå mer ulv enn på lenge. Det er et resultat av en politikk som omtrent alle partier her, på et eller annet tidspunkt, har stilt seg bak. Men de samme partier har også stått for, og står for, en balansert ulvepolitikk, der det også skal tas hensyn til andre interesser. Vi fra Kristelig Folkeparti står derfor fullt ut bak ulveforliket, ikke bare som kompromiss, men fordi det er en riktig og balansert politikk. Som det sies i forliket: «(…) når bestandsmålet er nådd skal bestandsregulering iverksettes, og da primært gjennom lisensjakt. Lisensjakt gir lokalsamfunn og rettighetshavere/jegere både et ansvar og en rolle i reguleringen av bestandene som er positiv» – og viktig i dette bildet. (…) Vi må ha en balanse mellom vern og uttak når det bestandsmålet vi har satt, er nådd. Uten at dette realiseres, blir det forliket som vi var en del av, svært lite verdt. Vi har – og det har ikke vært for første gang – også lagt vekt på hvordan livskvaliteten for de mennesker som bor i disse områdene, blir. Det var viktig i forbindelse med forliket i 2011, og det har vært viktig i denne saken. Jeg oppfatter også at statsråden i sin redegjørelse den 17. januar, på en litt klarere måte enn tidligere, tilla dette betydning. Forliket balanserer disse ulike hensynene. Når man rokker for mye ved det forliket, som vi mener regjeringen har gjort ved sin forståelse av loven, blir det uro. Det blir uro på et nivå som vi var enige om at forliket skulle sørge for at vi ikke fikk, nemlig ved at konfliktnivået skulle dempes. Det var også en veldig viktig del av det vi ble enige om. Der må vi konstatere at vi p.t. ikke er, og det bærer regjeringen et stort ansvar for. De fire partiene har nå blitt enige om å tydeliggjøre hvilke forventninger vi har til regjeringens oppfølging. Jeg imøteser med spenning hvordan statsråden vil omtale dette i sitt innlegg. Det tror jeg blir svært avgjørende for om det blir mer ro – en nødvendig ro – om denne saken enn det vi har sett til nå. Jeg kan heller ikke unnlate å si, med tanke på den måten som regjeringen har opplyst Stortinget på i denne saken, at jeg har sett saker hvor det har blitt gjort på en langt bedre måte, og da uttrykker jeg meg forsiktig.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Jeg tror jeg skal være veldig forsiktig med å stå fram som vitenskapsmann i akkurat det spørsmålet, men det som representanten må være enig i, er at alle partier, mer eller mindre, i denne salen har vært enige om at ja, det skal være ulv, men den skal beskattes. Det var også Senterpartiets mening da de satt i regjering.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Vi er enig i at man skal se på ulike tiltak, men vi står fast ved at det vi i de fire partiene ble enige om i juni, er det viktigste bidraget til å få ned konfliktnivået. Derfor er det interessant at så mange som kanskje var skeptiske til det forliket, de siste dagene har støttet svært solid opp om det forliket.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Det er ingen overraskelse at vi har en naturmangfoldlov. Det vi har vært svært overrasket over, er den snevre tolkningen som regjeringen har lagt til grunn, og som nå øker konfliktnivået, og som gjør at vi nå har fått et konfliktnivå som jeg er helt sikker på at regjeringen selv skulle ønske den hadde unngått i denne saken.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Jeg er tilfreds med hvordan statsråden nå uttrykker seg når det gjelder å følge opp Stortingets vedtak. Jeg opplever at man kanskje ser at man burde håndtert dette på en litt annerledes måte. Noen peker på at det er jussen og jussen alene som er problemet. Hvis man ser på hvordan regjeringen har argumentert, har det den ene gangen vært Bern-konvensjonen som har vært problemet, den neste gangen har det vært naturmangfoldloven. Så har det vært rovviltforskriften, og etter det igjen kommentarene til rovviltforskriften. Jeg må nesten spørre statsråden: Hva er det han mener lovmessig har vært problemet med å følge opp Stortingets vedtak fra juni?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-01-31:
Den nyere politiske debatten om ulv i Norge startet om lag i 1996 med statsråd Thorbjørn Berntsen fra Arbeiderpartiet som fikk med seg Kristelig Folkeparti og dermed tvang resten av Arbeiderpartiet med på at vi skulle ha ulv i Norge. Det er nær historie. Argumentasjonen da var at det var en egen sørskandinavisk ulvestamme som var genetisk unik og viktig å ivareta. Nå sier representanten Hans Olav Syversen at ulven nesten var borte fra faunaen i lang tid. Merk begrepsbruken «ulven var nesten var borte i norsk fauna i lang tid». Miljøverndepartementet har gjentatte ganger dokumentert at ulven var borte. Det er ikke noen egen sørskandinavisk stamme som er genetisk unik. Mitt spørsmål er: Kan representanten Syversen dokumentere at det har vært ulv i Norge sammenhengende fram til i dag, og at vi har en unik genetisk ulvestamme i Norge?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-01-31:
Senterpartiet er sjølsagt for rovdyr i norsk fauna. Det er en del av virkeligheten, og vi er glade for det. Det som vi diskuterer her, er rovdyret som heter «ulv». Det er ganske spesielt – det spiser ikke blåbær. Det er i en annen situasjon enn f.eks. bjørn. At Miljøpartiet De Grønne og Senterpartiet har ulike meninger om det, er én sak, men det vi diskuterer nå, er Stortingets vilje. Det som står i Innst. 330 S for 2015–2016, på side 17, er følgende: «Komiteens flertall vil understreke at når bestandsmålet er nådd skal bestandsregulering iverksettes, og da primært gjennom lisensjakt. Lisensjakt gir lokalsamfunn og rettighetshavere/jegere både et ansvar og en rolle i reguleringen av bestandene som er positiv. Kravet om bestandsregulering gjelder også innenfor sona og uavhengig av at det må foreligge skadepotensial på husdyr og tamrein. Komiteens flertall vil understreke at bestandsmål fastsatt av Stortinget er det klart overordnede vedtak.» Hvorfor er Miljøpartiet De Grønne uenig i denne klare formuleringen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er et faktum at det er ingen genetisk, unik sørskandinavisk ulvestamme – nettopp fordi vi ikke hadde ulv i en lengre periode. Den ulven vi har, er mest sannsynlig en finsk-russisk ulv, og den er ikke utryddingstruet. Det er ikke noe krav i Bern-konvensjonen om å innføre ulv igjen i norsk natur. Det er derimot et stort nasjonalt politisk handlingsrom, jamfør det professor Eivind Smith har sagt. Spørsmålet om vi skal ha ulv, og hvor mange ulv, i Norge, er derfor noe stortingsflertallet bestemmer på nasjonal grunn. Det respekterer sjølsagt Senterpartiet. Vårt overordnede perspektiv i ulvedebatten er å prioritere livskvalitet og trygghet for folk, det er ikke å prioritere lovtolking som setter ulv foran folk. Folk må settes først. Saken i dag handler imidlertid om hvorvidt regjeringa har fulgt Stortingets vilje. Når vi går til kildene, Innst. 330 S fra juni 2016, ble det gjort vedtak av et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti om at en skulle ha et bestandsmål av ulv på fire–seks ynglinger per år. Og det het i en flertallsmerknad: «Kravet om bestandsregulering gjelder også innenfor sona og uavhengig av at det må foreligge skadepotensial på husdyr og tamrein. Komiteens flertall vil understreke at bestandsmål fastsatt av Stortinget er det klart overordnede vedtak.» Går det an å skrive det mer presist? Kan derfor folk stole på regjeringas oppfølging? Både Bern-konvensjonen og naturmangfoldloven gir rom for en annen tolkning hva angår livskvalitet og trygghet for folk berørt av ulv, enn det statsråd Helgesen legger til grunn. Jeg mener derfor på dette grunnlag at statsråden har feilinformert Stortinget. Demonstrasjonen utenfor Stortinget med flere tusen hadde én parole: Følg opp stortingsvedtaket. Likevel har vi en debatt i denne salen der mange snakker seg vekk fra det som var stortingsvedtaket, og hva folk har forventet skulle skje. Og så kommer det forslag, som jeg skal komme nærmere inn på, som antakelig gjør at situasjonen bare fortsetter, og det skaper mistillit.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er stortingsflertallet som bestemmer. Det er stortingsflertallet som bestemmer om de som bærer belastningene, skal «bli hånet og tråkket på», som representanten Gundersen sa. Det er stortingsflertallet som bestemmer om den arrogansen som tidligere har vært, som representanten Ingjerd Schou sa, skal fortsette. Det er stortingsflertallets valg. Det som vi skal avslutte med nå, er å få avklart: Hvordan forstår Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti sitt tidligere vedtak. Hvordan skal det forstås? Det er lagt fram to forslag fra de fire partiene, bl.a. forslag nr. 7, om «å endre Forskrift om forvaltning av rovvilt». Det er et forslag som det gjennom debatten har blitt klart at kan gjennomføres – ikke raskt , statsråd, men det kan gjennomføres straks . Det kan gjennomføres straks, slik statsråden har gjort tidligere, så det er et forslag som Senterpartiet vil stemme for. Og så er det forslag nr. 6, fra Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Det som der er viktig, er den siste setningen. Der står det: «Det forutsettes at det åpnes for lisensfelling av ulv utover det antallet som allerede er bestemt for inneværende år, dersom ny informasjon om skadepotensialet, eller annen vesentlig informasjon gjør dette mulig innenfor rammene av gjeldende lovverk». Det er altså et forslag som nå kommer, etter at de samme partiene i en flertallsmerknad skrev, som jeg sa, på side 17: «Kravet om bestandsregulering gjelder også innenfor sona og uavhengig av at det må foreligge skadepotensial på husdyr og tamrein. Komiteens flertall vil understreke at bestandsmål fastsatt av Stortinget er det klart overordnede vedtak.» Det var på side 17 i innstillinga – juni 2016. Forslag nr. 6 er jo helt unødvendig dersom en står på det som en har vedtatt tidligere. Jeg er redd for at det er nok en utsettelse, det er nok en mulighet for å omgå sine egne vedtak. Det er det som utfordrer folk flest så sterkt, at gjentatte ganger finnes det stadig vekk nye formuleringer for å omgå sine egne vedtak, og det medvirker til at tilliten til det som her skjer fra Stortingets flertalls side, svekkes gradvis. Det er trist. Senterpartiet vil stemme imot forslag nr. 6.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det er riktig at Senterpartiet fremmet sine egne forslag i forbindelse med behandlingen i juni i fjor. Da sa vi at vi ønsket tre ynglinger, og at ynglinger i grenserevir telte med. Det var vårt forslag i den debatten – akkurat som Venstre hadde sitt eget forslag. Men det som dagens debatt handler om, er jo ikke det. Det er ikke noen omkamp om de vedtakene som ble gjort i juni i fjor. Det dagens debatt handler om, er hvordan en skal følge opp de faktiske vedtakene som ble gjort av Stortinget i fjor, og hvordan regjeringen og statsråden i den sammenheng har opptrådt utover hele høsten og fram til i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Ja, vi står fast på at en ikke trenger å endre naturmangfoldloven. Flertallet da naturmangfoldloven var vedtatt, var helt klar og tydelig på at rovviltpolitikken skulle kunne fungere innenfor den naturmangfoldloven som ble vedtatt, og vi deler flertallet i dag sin vurdering av at det regjeringen har lagt til grunn av vurderingstema når det gjelder naturmangfoldloven, er altfor smalt. De har bare valgt ut et visst lite, smalt sett av kriterier og vurdert det juridisk ut fra det. De kunne vurdert det på en langt bredere måte og antakelig og forhåpentligvis da kommet fram til et annet resultat enn det regjeringen gjorde 20. desember.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Hvis en leser Lovavdelingens lovtolkning, ser en for det første at de konkluderer med forbehold. Det er det svært sjelden at Lovavdelingen gjør, men det gjør de her. De konkluderer med et klart forbehold, og de sier også: Vi har ikke noe eget faktum foran oss, vi bygger på det faktum vi har fått fra Klima- og miljødepartementet. Og det faktum de fikk fra Klima- og miljødepartementet, er altfor smalt, også etter naturmangfoldloven. De har ikke valgt å ha et så bredt vurderingstema som det en kan ha etter dagens naturmangfoldlov. Det er et faktum. I tillegg er det jo sånn at flertallet i Stortinget helt tydelig sa den gangen naturmangfoldloven ble vedtatt, at de vedtak som gjøres om naturmangfoldloven, skal ikke medføre at de prinsipp som er fastslått i rovviltpolitikken, trenger å endres. Det står også Senterpartiet fast på i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Representanten Storberget har jo rett i at vi nærmer oss en krevende parlamentarisk situasjon i Stortinget. I dagens debatt ser vi at ikke engang regjeringspartienes talsmenn forsvarer det som har skjedd i løpet av høsten, når det gjelder oppfølgingen – eller den manglende oppfølgingen – av Stortingets vedtak. Og representanten Syversen har helt rett i at her har man valgt et varierende grunnlag å lene seg på når det gjelder lov og forskrift. Først var det Bern-konvensjonen, så ble det naturmangfoldloven, og så ble det endringer i rovviltforskriften, som en jo endret etter forliket. Statsråden har hatt mange anledninger i høst til å komme tilbake til Stortinget og opplyse om at det blir vanskelig å gjennomføre Stortingets vedtak. Allerede i månedsskiftet oktober/november satt departementet og drøftet at dette ble vanskelig å gjennomføre. Hvorfor valgte ikke statsråden å oppfylle sin opplysningsplikt overfor Stortinget så raskt som mulig? Hvorfor ventet han til 20. desember?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Det har utviklet seg til å bli en nokså spesiell debatt, og da kommer en kanskje litt ut av fokus, som representanten Schou da hun måtte bruke sine tre minutter med taletid på å komme med et angrep på Senterpartiet. Jeg skjønner i og for seg Høyres behov for å balansere debatten litt etter hvert, men jeg har lyst til å minne Høyre og Fremskrittspartiet om at Senterpartiet i løpet av denne perioden har invitert Høyre og Fremskrittspartiet til samarbeid om rovviltpolitikken et utall av ganger, gjentatte ganger, fordi vi tenkte at en mindretallsregjering kanskje hadde behov for et flertall på Stortinget i disse sakene. Men hver gang har vi blitt møtt med en kald skulder fra Høyre og Fremskrittspartiet, sjøl om det kunne bidratt til en annen type kurs i rovviltpolitikken enn det vi har sett. Når det gjelder ulv, ble det spørsmålet aldri behandlet i rovviltforliket i 2011. Vi skulle hatt en felles svensk–norsk forvaltning, og det ble det aldri noe av fordi svenskene trakk seg. Derfor var det først i juni i fjor at vi var i stand til å få til et bredt flertall. Det vi diskuterer i dag, er rett og slett hvordan regjeringen skal følge opp det brede flertallet. For det er jo et faktum at vi alltid har sett på bestandsmål som førende for vår rovdyrpolitikk. Når man er langt over bestandsmålet, skal man også kunne regulere bestanden. Jeg må også si at når bestandsmål ikke lenger skal brukes, men skadepotensial kommer så sterkt inn, så virker det provoserende på mange. Det har jeg forståelse for. Det er provoserende for folk lokalt å høre at deres påtvungne valg om å slutte med beitenæring nettopp på grunn av ulv i neste omgang blir gjort til et argument for ikke å regulere ulvebestanden. For det er nettopp det som skjer når skadepotensial settes foran bestandsmål som vilkår. Men, som sagt, i dag diskuterer vi hvordan regjeringen skal følge opp det brede forliket som ble vedtatt i juni i fjor. Jeg tror nok at debatten i dag klart og tydelig har vist hva det brede stortingsflertallet ønsker av regjeringen i tida framover. Jeg har lagt merke til at representanter fra Venstre og Miljøpartiet De Grønne har sagt at vi må respektere at folk er redd for ulv. Det er liksom et eller annet litt nedlatende over å si det på den måten. Jeg la også merke til at representanten Elvestuen sa at vi må gi folk mer kunnskap om ulv. Jeg tror nok at de som bor og lever i nærheten av områder der man har ulv, har stor kunnskap, både om de skadevirkningene det gir, og også om den utryggheten det gir. Jeg tror ikke at det er kunnskap de mangler. Jeg tror de fleste av dem heller ikke er imot ulv som sådan, men de er for en regulering av bestanden, og de fattet håp da det ble vedtatt et forlik i fjor som faktisk skulle bidra til en fornuftig bestandsregulering. Og de ble skuffet når regjeringen ikke følger opp det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Jeg har også ved avslutningen av debatten lyst til å si noen få ord. I motsetning til representanten Rasmus Hansson, vil jeg si nei, dette handler ikke om hvilken ny type ulvepolitikk man kan ha. Dette handler heller ikke om man skal ha ulv eller ikke. Dette handler om at Stortinget ved et bredt flertall har vedtatt et bestandsmål, gjort et vedtak, og spørsmålet er hvordan det vedtaket skal følges opp. Det har vært en alvorlig debatt. Det er sjelden jeg har sett at regjeringspartiene ikke har vært villig til å forsvare sin statsråd, på den måten de har gjort i dag. Det som blir det viktige spørsmålet framover, er: Kommer Stortingets vedtak til å bli gjennomført? Kan en ha tillit til at når Stortinget gjør et vedtak, blir det gjennomført sånn som Stortinget ønsker det? De neste ukene vil antakelig vise alvoret i det spørsmålet, og jeg tror det er trygt å si at etter denne debatten er forventningene store, men tilliten er etter hvert tynnslitt.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Representanten Hansson gir uttrykk for at han mener at frykt for ulv ikke i seg selv er et relevant argument for økt uttak. Samtidig refererer representanten Hansson til et besøk i et land der store rovdyr tar folk. Det kan tolkes dithen at Miljøpartiet De Grønne faktisk ser for seg aksept for at en sånn situasjon kan være aktuell også i Norge. Jeg vil gi representanten Hansson anledning til å bekrefte at så ikke er tilfellet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
Jeg konstaterer at stortingsflertallet gir uttrykk for sterk utålmodighet. Det var tilfelle i fjor høst, da behandlingen av klagesaken forelå. Når man behandler en klage, er man som statsråd – som representanten Storberget vet – forhindret fra å uttale seg om sakens innhold før beslutningen tas. Men forståelsen for at dette er en vanskelig og krevende situasjon, og forståelsen for utålmodigheten i Stortinget, kan jeg forsikre om at jeg tar inn over meg. Og når stortingsflertallet nå gir uttrykk for klare synspunkter på loven og lovtolkningen, er det min plikt å følge opp Stortingets vedtak og komme tilbake til Stortinget med en sak innenfor den tidsfristen som Stortinget setter.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
Da Stortinget fattet sitt vedtak i ulveforliket, var det et veldig klart vedtak både når det gjaldt sonen, og når det gjaldt bestandsmålet. Det var det som var viktig å få fastsatt i en forskrift. I forvaltningspraksis er det slik at man kan revidere en forskrift uten å sende den på høring, dersom det foreligger et klart og tydelig stortingsvedtak. Det var grunnlaget for at vi her prioriterte å få dette raskt ut, ikke minst fordi rovviltnemndene ventet på signaler fra regjeringen og oppfølgingen av Stortingets vedtak. Blant annet i dialog med rovviltnemndene bestemte vi oss for at vi skulle få denne forskriften ut raskt, og at det åpenbart var unødvendig med høring fordi innholdet i forskriften ville reflektere Stortingets vedtak om den nye ulvesonen og det nye bestandsmålet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
Regjeringen har hele tiden lagt til grunn og hele tiden gitt uttrykk for at vi ønsker å følge opp Stortingets vedtak fra ulveforliket. Så fikk vi en klagesak til behandling som følge av rovviltnemndenes fellingsvedtak, og den klagesaken må vurderes på basis av lovens vilkår. Jeg la stor vekt på at det ikke var mine eller mitt departements vurderinger alene som skulle legges til grunn, og valgte å fremlegge dette på en ganske uvanlig måte, gjennom at også Landbruksdepartementet fikk fremlegge sine synspunkter, som avvek fra mitt departements, og fremlegge det for regjeringens beste juridiske kompetanse i spørsmålet om lovtolkning. I den sammenheng var det spørsmålet om skadepotensial som var det springende punkt. Senere har vi erfart, bl.a. på basis av den svenske dommen, at det er andre forhold enn det som der har motivert beslutningen om felling, og det er noe av det vi nå ser på.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
La meg først understreke at regjeringen var tydelig i stortingsmeldingen om ulv om at en slik situasjon som dette kunne oppstå – at vi er over bestandsmålet, men samtidig at lovens vilkår måtte være til stede. Vi visste det bl.a. fordi vi har vært i den situasjonen tidligere. Vi har akseptert felling tidligere selv om vi har vært langt under bestandsmålet. Så er det slik at når man har en forvaltningsklage til behandling, er det en prosess som ikke er rent politisk, den er også rettslig. En statsråd skal ikke uttale seg om innholdet, for da kan man bli inhabil. Man må avgjøre den klagen på grunnlag av eksisterende lov, man kan ikke gå til Stortinget og be om å få endret loven for å kunne avgjøre en klage annerledes. Det gjorde at vi gikk veldig grundig inn i saken, som sagt. Vi ville ha Lovavdelingens vurdering på bredt grunnlag for å se om det fantes utveier, men vurderingen var klar, og vi fattet det vedtaket vi gjorde.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
Det er riktig at EUs habitatdirektiv, som svenskene bygger på, baserer seg på et jevnt over høyere bestandsmål og større fleksibilitet i forvaltningen. Men det er to ting som likevel er interessante. Selv om en svensk dom ikke er direkte anvendelig og kan gjennomføres i Norge, er det to ting der som er viktige lærdommer. Det ene er at den hjemmelen den svenske domstolen anvender, står i Bern-konvensjonen, men ble ikke tatt med i naturmangfoldloven da den forrige regjeringen la frem den loven. Det er rett og slett en hjemmel som er blitt borte, og vi synes det bør være mulig å diskutere en justering som vil gjøre naturmangfoldloven mer lojal overfor Bern-konvensjonen. Det andre er at Sverige og EU-landene utgjør et flertall av Bern-konvensjonens traktatparter, og det betyr at deres tolkning av Bern-konvensjonen kan være av relevans også i Norge.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
Når stortingsvedtaket foreligger, og hvis det foreligger i den form det ser ut til å gjøre, er min vurdering at den forskriftsendringen kan gjennomføres raskt. Det er først og fremst, forstår jeg, et spørsmål om kommentarene til forskriften. Jeg har bare lyst til å si at da denne forskriften måtte endres som følge av ulveforliket, for å få det nye bestandsmålet og den nye definisjonen av sonen inn i forskriften, var vurderingen at man kunne gjøre oppdateringer i kommentarene i lys av naturmangfoldloven, for det ble ikke gjort da naturmangfoldloven ble vedtatt. Jeg har ingen problemer med å justere forskriften så raskt som det lar seg gjøre, i tråd med Stortingets vedtak.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-01-31:
Jeg ble utfordret til å komme med en vurdering av debatten. Jeg vil understreke at i det innlegget jeg holdt, var det slik at jeg hadde fått med meg debatten så langt, og beskjedene er veldig klare – beskjedene etter mitt innlegg og i replikkrunden har ikke vært mindre tydelige. Regjeringens utgangspunkt er at vi skal gjennomføre Stortingets vedtak fra behandlingen av ulvemeldingen. Vi skal ha en forvaltning for å komme så nært bestandsmålet som mulig, samtidig som at vi skal respektere de stortingsvedtakene som dreier seg om at forvaltningen skal skje innenfor rettslige rammer – innenfor naturmangfoldloven og Bern-konvensjonen. De vedtakene som Stortinget fatter i dag, skal vi følge opp. De refererer også til å finne løsninger som er basert på både ulveforliket og gjeldende lovverk og internasjonale konvensjoner. Jeg varslet i redegjørelsen min at vi arbeider med det og vil komme tilbake til Stortinget med en sak om det. Vi vil komme tilbake med den saken Stortinget i dag ber om, innenfor de tidsrammene som Stortinget setter. La det ikke være noen tvil om at jeg er veldig klar over og har fått veldig godt med meg hva som har vært beskjedene i salen og i debatten i dag, og hva som ligger av forventninger i de vedtak som blir fattet i dag.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Den 20. juni 2016 ble det gjort en forskriftsendring – forskrift 725 om endring i forskrift av forvaltning av rovvilt, med kommentarer. Den ble gjort den dagen Stortinget gikk ut i møtefri og ferie, og det hastet tydeligvis veldig med å få vedtatt den forskriften. Det hastet så mye at den ikke engang ble sendt på høring, og mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan i alle dager kan en statsråd la være å sende ut en slik forskriftsendring på høring, når man vet hvordan konfliktnivået i denne saken er?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Eg teikna meg til replikk for å seie at eg trur at verken førre spørjar eller eg har som utgangspunkt å ville snakke ned Noreg, men å snakke opp verdien av menneskerettar, og kanskje særleg ei spesifikk side ved dei, nemleg at det er forståeleg at ein stat vil behalde sitt politiske handlingsrom. Det er ein del av essensen av å ha eit demokrati. Men essensen i menneskerettane er at ein skal ha dei uavhengig av det politiske fleirtalet i eit land, noko vi nettopp i desse dagar får dokumentert kor viktig er. Individklageordningane kjenner vi frå Europa, vårt eige kontinent, og dei har vore ein viktig, men omstridt reiskap. Eg synest vi skal ta oss tid – det er vorte brukt litt tid, under to regjeringar – til denne saka. Men kanskje eg kan spørje utanriksministeren om følgjande, sidan hans mest vesentlege argument er at det ikkje har vorte prøvd mange saker, og det er eit reelt argument: Er han einig i at det kan vere verdifullt om nokre år, når det har vorte prøvd ein del saker, å gjere ei ny vurdering, som det ligg eit forslag om her?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Først vil eg takke utanriksministeren for gjennomgangen, og eg er glad for at han deler den bekymringa som eg har for utviklinga. Eg set òg pris på dei initiativa som er tekne overfor Tyrkia, og òg for det personlege engasjementet som han ved fleire eksempel viste til. Det stemmer òg at kanskje ingen land i Europa har vorte tøffare ramma av terror i løpet av året som gjekk – med ei rekkje brutale angrep av ganske forskjellig karakter. Og det er ingen tvil om at Tyrkia har teke eit stort ansvar – ja kanskje det største ansvaret – i forbindelse med flyktningkrisa i Syria. Berre i Istanbul by kan det vere like mange flyktningar som i heile EU-området til saman. Det seier litt om omfanget vi snakkar om. Men samtidig trur eg vi må sjå at det ikkje er mogleg å finne ein klar samanheng mellom – eller det rimelege i – utviklingstrekka her, og den utviklinga når det gjeld demokrati og menneskerettane som vi ser i Tyrkia, både fordi det har skjedd over lengre tid, og fordi det ikkje er ein klar samanheng mellom dei. Det er ikkje nødvendig å svekkje menneskerettane i Tyrkia for å ta eit større ansvar for flyktningar i nabolandet. Det andre er at det stemmer at Tyrkia vart utsett for forsøk på eit militærkupp – ein alvorleg og vanskeleg situasjon for eit land – som dei er i sin fulle rett til å slå tilbake igjen, som dei gjorde. Men igjen er det riktig – som utanriksministeren sa – at tiltaka som har vorte gjennomførte, i sum og i tida ein del av dei no har stått, ikkje er rimelege med omsyn til kuppforsøket. Det er difor eg trur tida no er inne til i alle fall å diskutere det å gå ut over bekymringsmeldingar, for Tyrkia er eit svært viktig land i Europa – viktig for Europa og ein viktig aktør i framtidas Europa. Det er eit land som har ein ganske brei demokratisk og sekulær tradisjon frå nyare tid å ta vare på, og det er svært viktig å støtte opp om han. I nokre tilfelle kan ein rimeleg dialog om forholdet føre fram. I andre tilfelle må ein òg vurdere om det er tøffare verkemiddel som skal vurderast, i tillegg til ein dialog. Eg synest at utanriksministeren i sitt innlegg no i større grad i alle fall skulle ha opna for å diskutere dette – teke stilling til det, vurdert frå talarstolen om det finst den typen tiltak vi skal vurdere saman med våre allierte. Eg hadde òg sett for meg at han kanskje ville kommentere enkelte av dei ulike forslaga eg nemnde her, både dei vi kan gjere saman med andre, og dei vi eventuelt skal gjere åleine. Kva for eit av dei konkrete forslaga mine vil utanriksministeren ta tak i? Og kva for eigne forslag/initiativ – i tillegg til dei han no har gått igjennom – er han interessert i å vurdere overfor Tyrkia i tida som kjem?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Så langt i debatten har mange understreket at skogbruk er viktig, og det er det lett å bli enige om. Skogbruksmeldingen som kom, var relativt passiv og ble, som representanten Lise Christoffersen sa, mottatt ganske lunkent. Men den er betydelig bedre etter komiteens behandling, som nå ligger til grunn for vedtakene vi skal fatte her i dag. Som Lise Christoffersen var inne på, er skogbruk et av de områdene der aktiv næringspolitikk er viktig, og der næringsnøytralitet passer dårligst. Det forutsetter investeringer som det tar lang tid før en kan hente inn igjen. Vi var i en situasjon for få år siden der vi faktisk plantet mye mindre enn på 1930- og 1940-tallet. Det ville vært en stor skam hvis vi skulle være den generasjonen i Norge som sørget for at vi hentet ut og omplasserte engangsinntektene fra oljesektoren samtidig som vi ikke reinvesterte i den fornybare skogsektoren. Den krever planting, og den krever ungskogpleie, og jeg er glad for at angrepene på Skogfondet, som vi tidligere har sett fra høyreregjeringer, ikke er fulgt opp nå. Det er noe spesielt med skognæringen, og det er viktig å skjønne når en lager en ikke-næringsnøytral politikk. Det går 60 år, kanskje, fra en setter ned en plante i bakken, til en kan hente ut avkastningen, og det krever en litt annen måte å tenke på enn når en driver med «day-trading», eller kortsiktige aksjeinvesteringer. Derfor er virkemidlene viktige. Klimaet har blitt en stadig sterkere begrunnelse for aktivt skogbruk. Jeg har lyttet til debatten og tenker på at jeg har plantet vel 100 000 granplanter i min tid. Det har bundet mye CO2. Men jeg kunne ikke satt en eneste plante hvis det ikke var hogd først. Alle som snakker om skogen som viktig i klimaet, men som er imot at vi skal ha f.eks. skogsbilveier, eller imot at vi skal bruke skogen, snakker egentlig mot seg sjøl. Jeg blir overrasket når noen sier at det er så og så mange kilometer skogsbilveier i Norge, og at vi derfor ikke trenger flere. Det har litt å si hvor disse skogsbilveiene går, og hvor ressursene som skal hentes ut i framtida, er. Vi mener at vi skal satse aktivt også på dette for å få til en aktiv skognæring. Det er en utfordring å få utnyttet slipen på en god måte. Nettopp derfor er den satsingen som Arbeiderpartiet gjør i sine statsbudsjetter, viktig, at vi satser på bioøkonomi, og at det nå sies at vi skal ha en plan for innføring av biodrivstoff, sånn at vi kan støtte opp under Bergene Holm og andre som bidrar til å utvikle neste generasjons biodrivstoff.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Rovviltpolitikken er behandla fleire gonger i Stortinget, og dagens forvaltning skjer etter føringar i rovviltforlika av 2004 og 2011 og Stortingets behandling av stortingsmeldinga Ulv i norsk natur våren 2016. Vi veit det har vore sterke motsetningar og stor debatt over tid når det gjeld ulveforvaltning, noko som burde føre til at eit nødvendig førearbeid blei gjord før bestandsmålet var nådd. Ulvebestanden blei i juni 2011 rapportert å liggje over Stortingets bestandsmål, og difor har rovviltnemndene hausten 2016 for fyrste gong opna for lisensfelling av inntil 32 ulvar i fire ulverevir i Hedmark. Tre av desse revira er innanfor ulvesona. Som vanleg blei desse vedtaka klaga inn til Klima- og miljødepartementet. Klima- og miljødepartementet har gitt klagar medhald og konkludert med at skadepotensialet ikkje er tilstrekkeleg sannsynleggjort, trass i Stortingets vedtak om bestandsmål som – og eg understrekar –har i seg ei vurdering av skadepotensialet når bestanden blir større, enn det bestandsmålet som blei sett. I behandlinga av ulveforvaltningssaka i energi- og miljøkomiteen blei følgjande presisert: «Kravet om bestandsregulering gjelder også innenfor sona og uavhengig av at det må foreligge skadepotensial på husdyr og tamrein. Komiteens flertall vil understreke at bestandsmål fastsatt av Stortinget er det klart overordnede vedtak.» Eg fekk akkurat no melding om at ein hund er angripen på ein gard i Aurskog og er skada. Det betyr at ulven begynner å bli så nærgåande at skadepotensialet heilt klart må reviderast. Den presiseringa som komiteen gjorde, burde føre til at departementet og statsråden om nødvendig endra forskrifta om forvaltning av rovvilt, slik at ein respekterte stortingsvedtaket i Innst. 330 S og harmoniserte naturmangfaldlova. Skal den todelte forvaltninga ha legitimitet – og det eg er opptatt av, er den legitimiteten som ligg i den einigheita som var då ein behandla den – må Stortingets vedtak respekterast, og det raskt. Under voteringa i dag vil Framstegspartiet stemme for fellesforslaget frå Arbeidarpartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet, som nemnt tidlegare, slik at det ikkje skal vere nokon tvil om det. Men igjen vil eg understreke at den legitimiteten som er bygd opp gjennom fleirtalsvedtaket som blei gjort sist, må respekterast, og vi må få på plass ei forvaltning som blir respektert også innanfor ulveområdet.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Framstegspartiet hadde eit ordtak som lydde: «Fremtiden skapes – den vedtas ikke!» Som jurist finn ein vel ofte lover som blir det bestes fiende. Representanten brukte sjølv uttrykket: Det kan hende nokre vedtak kan vere til hjelp. Spørsmålet er då om vi ikkje heller bør satse på å fjerne avgrensingar som ligg innafor næringa, og kanskje spesielt skognæringa, og vise større tillit til denne næringa framfor at vi vedtar og vedtar og vedtar. Mi utfordring til Arbeidarpartiet er at ved tillit til næringa, uansett kva for næring det gjeld, byggjer ein meir framtid, framfor at vi her på Stortinget skal sitje og detaljregulere. Ser representanten Storberget at det kan vere betre med ei slik løysing, framfor at Stortinget skal sitje og detaljstyre næring etter næring, også skognæringa?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Eg må seie at det undrar meg når eg ser kva for lita tillit ein har til ei næring som på mange måtar sjølv må finne vegen vidare. Vi må leggje til rette dei rammevilkåra som må på plass, gjennom det som eg m.a. nemnde i innlegget mitt. Det gjeld vegar, det gjeld transport, og transport er, som tidlegare nemnt, ein kostnad på 30 pst. Der er vi inne og gjer dei tiltaka som må til for at kostnaden skal gå ned. Det er slik at ein kan ikkje vedta framtida. Framtida må skapast, og ho må skapast av ei næring som får rammevilkår rundt seg som gjer at ho har moglegheit til å utvikle seg. Viss ein skal vente på at det offentlege skal vedta og leggje til rette ordningar, skapar vi faktisk eit samfunn som ingen av oss er tent med, for det vil gjere at tilfeldige framtidige politiske fleirtal vil vere det som legg rammevilkåra. Det er ingen tent med.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Som nemnt i fleire innlegg har skogen og skogressursane vakse betydeleg, og dei veks òg betydeleg i område der det ikkje nokon gong vil bli lønsamt å ta dei ut. Det utgjer kanskje meir enn 10 pst. av dei skogressursane som vi har. Det er slett ikkje til skade for skognæringa at ein vedtar eit slikt mål. Vi skal naturlegvis basere det på valfridom. Eg trur at vi i framtida vil oppleve at betydeleg større delar enn 10 pst. vil få vekse fritt og ikkje bli hogde, rett og slett fordi det ikkje er lønsamt å ta ut skogen – det er verken industrielt eller på annan måte lønsamt å ta ut desse ressursane.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
No har det blitt tatt fram fleire eksempel i denne samanhengen knytt til det spørsmålet som representanten stiller. Men viss det no skulle vere slik at det var dei politiske vedtaka i Stortinget som løyste dei store utfordringane: Vi er i dag inne i den største utfordringa vi har hatt på mange, mange tiår, fordi prisane på petroleum er veldig låge. Då er spørsmålet: Kva for vedtak forventar ein at skulle bli gjorde i Stortinget, som skulle løyse denne krisa? Det er eit godt eksempel på at ein er nøydd til å skape framtida. Ein er nøydd til å realitetsorientere seg. Ein kan naturlegvis gjere tiltak, slik det òg blei gjort av denne regjeringa med tiltakspakkar for å hjelpe dei som blir ramma, men det løyser ingen problem for petroleumsnæringa så lenge prisane er på det nivået dei er. Difor klarar ein ikkje å løyse problemet gjennom politiske vedtak i Stortinget. Det er eit godt eksempel.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Senterpartiet tar til orde for at vi må leggje til rette for større bruk av trevirke. Eg har hatt moglegheit til å vere med og byggje nokre bygg sjølv, både industribygg og vanlege bustader, og eg registrerer i dag at samanlikna med tre er det billegare å bruke stål i rammeverk innvendig bl.a. i desse bygga. Det betyr at ein rett og slett ikkje klarer å konkurrere. Det blir rett og slett ikkje kostnadseffektivt nok å bruke tre. Korleis tenkjer Senterpartiet at vi skal kunne klare å få ein større bruk av trevirke anna enn gjennom dei tiltaka som er skisserte frå departementet og i fleirtalsinnstillinga, som er effektive transportordningar osv., som gjer at ein får ned kostnaden på trevirke? Eller tenkjer Senterpartiet at ein her må subsidiere også dette, slik at ein får ein større bruk av det?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Fiske etter kongekrabbe har over tid, frå dei første blei fiska for 39 år sidan, utvikla seg til å bli ei viktig attåtnæring for mange fiskarar som har vore svært plaga av krabben i det tradisjonelle fisket, med fulle garn og brukstap som resultat. Det har òg vore ein betydeleg auke i totalkvoten, og vi ser at frå 2015 til 2016 har han blitt auka frå 1 300 til 2 000 tonn, noko som gir eit godt kvotegrunnlag for utvida fiske med framlegg om å utvide områdetilgangen i det kvoteregulerte fisket etter kongekrabbe. Med bakgrunn i m.a. dette blei det fremja eit representantforslag frå Frank Bakke-Jensen og meg om å utvide områdetilgangen i det kvoteregulerte fisket etter kongekrabbe i open gruppe. Men samtidig er ein også opptatt av at ordninga skal kome aktive fiskarar til gode, og fremjar eit aktivitetskrav som støttar dette. Det er fleire gode grunnar til forslaget om å utvide områdetilgangen og utan at det utfordrar fellesforståinga av at det er dei som er mest plaga, som skal ha tilgang til dette fisket. Under høyringa hausten 2016 kom det klart fram at fiskarar frå Vest-Finnmark var plaga av krabben, og at det blir drive eit intensivt desimeringsfiske i Vest-Finnmark på kostnad av tradisjonelt fiske. Så konstaterer vi at det er eit fleirtal som ønskjer ei utgreiing av konsekvensane av å innlemme heile Finnmark i krabbefisket, medan fleirtalet finn å ville innlemme fiskarane i Måsøy no. Fleirtalet fremjar også behovet for ei konsekvensutgreiing av aktivitetskravet. Men vi orienterer oss etter realitetane og vil, som det blei sagt også frå Høgre, subsidiært, når vårt forslag fell, stemme for I og II. Heilt til slutt vil eg nemne at diskusjonen rundt konsultering av Sametinget ikkje synest å ha same viktigheit lenger, trass i utviding av områdetilgangen til Måsøy. Den diskusjonen som går rundt det, går på om det er departementet som har tatt initiativet, eller om det er Stortinget. Denne gongen var det Stortinget som tok initiativet, og det ligg då faktisk til Stortinget å oppfylle denne konsulteringsretten, som det blir nemnt av fleire her. Det er ikkje departementet si oppgåve i denne samanhengen, slik som det også blei nemnt av representanten Davidsen.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Eg må seie det høyrest underleg hult ut når Arbeidarpartiet går på talarstolen og seier at dette har vore ei underleg sak – i alle fall når representanten Heggø skuldar på oss som har vore forslagsstillarar, og behandlinga i departementet. Det var ein periode det var eit fleirtal, og det var då raud-grøn side slutta seg til at Vest-Finnmark skulle vere med. Det gjorde at saka blei utsett, og så enda ho slik ho har gjort. Eg registrerte også at Senterpartiet tok sjølvkritikk i sitt innlegg her frå talarstolen. Då må ikkje Arbeidarpartiet vere så opptatt av å kritisere at ein ikkje adresserer rett, for den adressa som representanten Heggø sende det til, er berre feil. Det blå kaoset, som representanten Bergstø viste til, er det faktisk dei raud-grøne sjølve som har bidrege til. Verken slik eller sånn har det vore frå vår side. Når ho snakkar om blått kaos og fiskarar som ønskjer seg føreseielege forhold, kan vi forstå det. Verda er i endring. Men det var jo også slik at fiskarar frå aust ønskte velkomen fiskarar frå Vest-Finnmark, så bildet er ikkje så eintydig som ein forsøkjer å gi inntrykk av. No må SV snart bestemme seg. Representanten Knag Fylkesnes, som gjekk fram hit, sa følgjande: Vi får nesten ikkje fiska nok kongekrabbe. Ja vel, korleis klarer vi å fiske nok kongekrabbe og sørgje for at desimeringa blir verknadsfull, og at ikkje krabben utvidar sitt område? Jo, det er ved at fleire får fiske, eller ved at ein driv eit meir intensivt fiske. Det var bakgrunnen for vårt forslag om å utvide områdetilgangen. Eg trudde at det var eit mål også for SV at den svartelista krabben, som gir både god betaling og gode inntekter, ikkje skulle gå lenger nedover kysten. Som det har blitt referert til her frå talarstolen, har problemet blitt større og større. Det er ein diskusjon om kva som er realitetane: Er det fiskarane sine skildringar av situasjonen eller er det forskarane sine? Eg registrerer at enkelte snakkar om at vi no må ha kunnskapsorientert forvaltning, og då er det forskarane det blir lagt vekt på. Men denne gongen er det fiskarane det blir lagt vekt på, så ein er ikkje føreseieleg i argumentasjonen når det gjeld kven ein skal stole på med tanke på forvaltninga. Eg må seie at SV sin måte å argumentere på i denne samanhengen er mildt sagt forvirrande.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-01-31:
Representanten Knag Fylkesnes har ei verkelegheitsoppfatning som mildt sagt er underleg. Han beskriv ei verkelegheit basert på sine eigne evner til å tolke både det som blir sagt herifrå, og det som er langt frå realitetane. Det som er realitetane, er at vi har vore aktivt med i ein debatt om ein skulle utvide fisket vestover, og har konkludert med at det er hensiktsmessig å få tatt opp den debatten i Stortinget. Så vi laga eit representantforslag og orienterte naturlegvis våre folk i departementet om at vi ville fremje eit representantforslag, og at det ville bli ordlagt slik og slik, i tråd med det som er lagt fram. At ein statssekretær då refererer det på eit møte, var vi heilt klar over og syntest var heilt greitt. Å snu om på denne problemstillinga slik som Knag Fylkesnes har gjort i denne saka, det er skamlaust.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Dette er egentlig litt av en debatt! Statsråd Helgesen sier at han har forståelse for Stortinget. Det var da virkelig romslig av en statsråd. Jeg er mer opptatt av at regjeringas medlemmer viser at de forstår Stortinget, ikke minst hva vi vedtar her, og følger opp. Jeg gjentar: følger opp. All kritikk som er framført herfra i dag, er – etter min vurdering – svært alvorlig. Den er sjølpåført og høyst fortjent. Regjeringa sitter stille og ser ulvebestanden øke ut av kontroll. Arbeiderpartiet var opptatt av at ulveforliket skulle styrke lokal myndighet og skape mindre konflikt, men regjeringa følger ikke opp. Jeg skjønner godt at reaksjonene er sterke og massive, særlig hos dem som har ulv og andre rovdyr tett innpå seg og føler utrygghet, kanskje hver dag. Vi reagerer også sterkt, vi i landets høyeste organ, Stortinget, når våre vedtak blir satt til side av en regjering som ikke er enig med seg sjøl, der stortingsrepresentanter og statsråder fra samme parti ryker i tottene på hverandre. Det er ikke bare de store demonstrasjonene utenfor Stortinget, som flere har nevnt, som blir spesielt i denne saken. Når det gjelder det som Gunnar Gundersen framførte her i dag, kan ikke jeg huske å ha hørt så sterk kritikk av egen statsråd som den han framførte. Det understreker alvoret i saken. Effektiv oppfølging av ulveforliket betyr at rovviltnemndenes vedtak om lisensjakt på 47 ulver ikke slaktes av statsråden, og at ulvens opphav i Sør-Skandinavia blir dokumentert. Det siste avgjør hvilke forpliktelser Bern-konvensjonen innebærer for Norge. Statsråd Helgesens jobb så langt med å dokumentere skadepotensialet er dårlig. Følger for bosetting og næringsvirksomhet i distriktene er ikke vurdert. Hvorfor skal vi for øvrig gjøre det så mye mer komplisert enn de gjør det i Sverige? Det er ikke vanskelig å forstå at politikere med stor innsikt legger ned vervene sine i rovviltnemndene. Hele rovviltnemnda i Hedmark, som Helgesen gjør til ulvereservat, la først ned vervene sine, og de rød-grønne medlemmene av nemnda i Oppland gjorde felles sak da Høyre nektet å snu statsråden. Oppland har ikke ulvesone, men er plaget av streifulv østfra. Regjeringas ulvepolitikk betyr derfor en mye større trussel mot utmarksbeitenæringen i Oppland. Nå er enigheten om ulveforliket igjen stadfestet gjennom de to forslagene som legges fram her i dag. Denne gangen er det definitivt ingen vei utenom for statsråd Helgesen og regjeringa. Ulveforliket skal effektivt følges opp. Det holder nå, sa Knut Storberget, nå må det leveres. Jeg vil som flere andre her understreke: Og det haster – veldig.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2017-01-31:
I juni i fjor lyktes vi i å få på plass et balansert og bredt forlik her i Stortinget om ulv. Beslutningen som kom den 20. desember, om ikke å iverksette lisensfelling av ulv i en situasjon der vi er langt over bestandsmålet Stortinget har fastsatt, har skapt sterke reaksjoner – politisk og blant folk – fordi stortingsforliket og vedtaket om bestandsmålet ble satt til side gjennom en snever avgrensning av begrepet «skadepotensial» til kun å gjelde skade på beitedyr. Ulveforliket er et uttrykk for det Stortinget oppfatter som tålegrensen i ulvesonen, og et uttrykk for Stortingets oppfatning av hvor langt Norges forpliktelser strekker seg i henhold til Bern-konvensjonen. Bestandsmålet og bestandsreguleringen hensyntar også risikoen for streifing av ulv til tilgrensende områder og økt press på naboregioner. Det er også et veldig viktig hensyn for fylker som Trøndelag, der rovdyrtrykket allerede er krevende nok. Denne saken handler imidlertid ikke bare om ulv. Den handler om grunnleggende verdier vi bygger samfunnet på: respekten for enkeltmennesket, for livskvalitet og behov for trygghet; respekten for eiendomsretten, det å kunne drive næring, livnære seg av sin egen eiendom i Distrikts-Norge; respekten for mindretallets rettigheter, at de som er berørt, skal få sine interesser hensyntatt av storsamfunnet, ikke overkjøres av majoriteten. Hedmarkingene har gått med på å gi plass til ulven under visse forutsetninger, nemlig at bestanden skulle reguleres. Så vi må forstå følelsene og ta reaksjonene på alvor hos de menneskene som bor og har sitt utkomme i områder der storsamfunnet har pålagt dem å bære byrden av nasjonal politikk. Å la ulven formere seg fritt så snart det er tomt for sau, er i strid med den allmenne rettsoppfatningen der jeg kommer fra. Et bredt flertall i Stortinget har derfor presisert at bestandsmålet ikke er veiledende. Det er gjeldende og skal følges opp. Derfor må vurderingen av skatepotensial også omfatte ikke bare beitedyr, men et bredere hensyn til allmenne samfunnsinteresser av vesentlig betydning i tråd med føringen i naturmangfoldloven § 18 mv. Det er bra at jakttiden utvides ut mars. Det er samtidig en forventning om at det vil skje lisensfelling i ulvesonen i vinter, slik at Stortingets vilje kan skje.