Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-03-07:
For Kristelig Folkeparti er det viktig med en solid oppslutning om FN og at folkeretten skal stå sentralt i norsk utenrikspolitikk. Men, som det har vært nevnt, vi har lenge sett at FN som organisasjon har stort behov for reform. Vi trenger et mer slagkraftig, resultatorientert og effektivt FN. For å få det til må vi ha systematisk evaluering, kontroll og innsyn. Forbedring er viktig i seg selv, og selvfølgelig fordi FNs oppgaver er så viktige. Det gjelder ikke minst FNs oppgave som normgiver og garantist for den internasjonale rettsorden. Og for et såpass lite land, som Norge tross alt er, er FN desto viktigere, og internasjonal rettsorden er spesielt viktig. Av og til kan debatter om FN gi det inntrykk at vi gir mye til FN, men får veldig lite igjen. For meg er det et litt korttenkt syn. Da overser vi den utvikling FN har hatt, f.eks. når det gjelder internasjonal rett, som faktisk har hatt stor betydning for den velstanden vi i dette landet har i dag. Havretten er det fremste eksemplet nettopp på det. Norge har bl.a. gjennom arbeid i FN fått utvidet sine fiskerigrenser, og vi har fått råderett over enorme olje- og gassressurser på kontinentalsokkelen utenfor vårt langstrakte land, takket være også FN og FN-systemet. Norge ville faktisk ikke vært det samme uten rettighetene vi har fått bekreftet gjennom folkeretten. FN har ikke bare en rolle som normgiver. Vi har fått et FN som har en betydelig rolle som operasjonell aktør og tjenesteleverandør. FN-organisasjonene leverer et vidt spekter av tjenester i nesten alle felt, f.eks. humanitært arbeid, koordinering av kriseinnsatser, langsiktig utviklingsarbeid, rådgivings- og overvåkingsarbeid, meklingsarbeid, fredsbevarende oppdrag og mye annet. Som tjenesteleverandør må også FN-organisasjonene tåle å bli vurdert opp mot alternative kanaler. Mange FN-organisasjoner har forbedringsbehov. Vi er en stor bidragsyter, og vi har derfor også grunn til å få innflytelse. Den må vi bruke i styrerommene, og jeg viser til en debatt vi har hatt om det tidligere, bl.a. som følge av en rapport fra Riksrevisjonen. Vi kan også rekruttere flere nordmenn til FN-stillinger, og vi kan påvirke ved å gi mer støtte til de organisasjonene som fungerer godt, og holde igjen overfor andre. Det har vært snakk om reform, og det er vel grunn til å si at vi da snakker om mer enn en reform som går ut på at FNs 5. komité må få et endret drikkemønster, som jeg ser av dagens aviser. Noe som har stått høyt på reformagendaen, er reform av Sikkerhetsrådet. Alle ser at maktforholdene er betydelig endret siden FN-pakten ble vedtatt, og det gjenspeiles ikke lenger i rådets sammensetning. Dermed svekkes også representativiteten. Samtidig er det en utfordring at noen av de nye stormaktene ikke fullt ut deler de visjoner og verdier som FN skal kjempe for. Ett eksempel på dette er menneskerettighetene, hvor FN skal være en pådriver og vaktbikkje. Men i praksis har FN blitt en kamparena mellom liberale rettsstater som vil styrke menneskerettighetene, og motkrefter som heller hyller suverenitet og ikke-innblanding i staters indre anliggende. Reformarbeidet står også i stampe fordi ingen av vetomaktene vil oppgi sine egne privilegier, selvfølgelig. Regjeringen avklarer i meldingen – så vidt vi kan se – ikke hva som er norsk strategi når det gjelder reform av Sikkerhetsrådet. Hva slags sammensetning vil Norge arbeide for? Vi gir den utfordringen til utenriksministeren i dagens debatt. Man kan si mye godt og negativt om FN, men vi får vel ta med oss at FN aldri blir mer enn det medlemslandene faktisk gjør FN til. Deri ligger en stor utfordring – også for Norge.