May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-13:
Det å plassere et barn eller en ungdom på en barnevernsinstitusjon etter tvangsvedtak er et av de mest omfattende ansvar et samfunn kan påta seg overfor enkeltmennesker. Det ligger alvorlige ting til grunn før slike vedtak fattes. Uansett er det slik at det offentlige med barneloven i hånd tar over ansvaret og omsorgen for barnet eller ungdommen når det blir fattet et slikt tvangsvedtak. Det kan ikke understrekes nok at det offentlige må være helt sikker på at man kan gi barnet eller ungdommen et tilbud som er tilpasset det enkelte barnet, og ikke minst at barnevernsinstitusjonen har visse standarder, og at personalet har kvalifikasjoner og kan gi omsorg og andre tilbud som barnet eller ungdommen trenger. Det offentlige har ikke hatt kapasitet og har heller ikke prioritert å bygge ut det offentlige tiltaksapparatet slik at det dekker behovet for barnevernsinstitusjoner. Mange institusjoner drives derfor i privat regi. Dessverre er det ikke slik at det konsekvent inngås avtaler mellom fylkeskommunen og institusjonene, og vi vet at det bor barn og unge i private institusjoner som bl.a. ikke får den skolegangen de har krav på. Vi har altfor mange enkelteksempler på at barn og unge er plassert i hjem eller på institusjon uten at det offentlige har vurdert plasseringen godt nok. Derfor er det ikke til å forstå at Regjeringen velger å trekke tilbake Ot.prp. nr. 15 for 2001-2002 fra Stoltenberg-regjeringen, hvor man foreslår en godkjenningsordning for institusjonene. Det kan i beste fall karakteriseres som vikarierende argumenter når Bondevik II-regjeringen bruker argumentet at departementet utreder en ny organisering av fylkeskommunens oppgaver. Det haster med en slik godkjenningsordning. Vi kan ikke akseptere at ett eneste barn eller én eneste ungdom plasseres feil, enten på grunn av mangel på kvalifisert personale, at det ikke finnes tilstrekkelig skoletilbud eller andre mangler. Vi kan i verste fall gjøre større skade enn problemet var i utgangspunktet for dem det her gjelder. Jeg håper at Regjeringa kan revurdere sin holdning og gå inn i en godkjenningsordning for institusjonene. Dersom en slik godkjenningsordning fører til at enkelte barnevernsinstitusjoner blir nedlagt, kan det i noen tilfeller være meget bra. Men Regjeringa kan ikke bruke sin skepsis mot en godkjenningsordning for barnevernsinstitusjoner for å sikre at alle institusjonene skal fortsette uansett. Sosialistisk Venstreparti ønsker seg også et mangfold av ulike former for plassering av barn, men vi mener at det må settes klare kvalitetskrav. Jeg vil poengtere at Sosialistisk Venstreparti vil fortsette å være vaktbikkje for de barn og unge som plasseres på barnevernsinstitusjoner. Vi gir oss ikke før vi er sikre på at hver og en får et tilstrekkelig godt omsorgstilbud og et skoletilbud. Avslutningsvis vil jeg gjøre Stortinget ekstra oppmerksom på den prekære situasjonen fylkesmennene er i. Etter lovendringen i 1993 ble fylkesmennene pålagt å føre tilsyn med institusjonene. Det skjer nå daglig brudd på regelverket rundt omkring hos fylkesmennene. Det er et sterkt misforhold mellom de lovpålagte tilsynsbesøk og det at fylkesmannen daglig må kutte ut å gjennomføre disse besøkene grunnet manglende økonomi og mangel på tilførte ressurser. Dette misforholdet setter rettssikkerheten i fare for de aller svakeste gruppene i samfunnet. Vi tar Regjeringas tilbaketrekking av Ot.prp. nr. 15 til etterretning, med den klare forutsetning at det utredningsarbeidet som departementet nå gjør i forhold til fylkesmennenes rolle som godkjenningsmyndighet, har førsteprioritet.