Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Offentliggjøring av skattelister har lang tradisjon i Norge. Åpenhet omkring økonomiske forhold er grunnleggende sunt. Penger og makt hører ofte sammen. Derfor er åpenhet viktig i et demokrati som vårt, kanskje særlig om økonomiske forhold. Skatt er et av de områdene i politikken som skaper mest engasjement, både blant dem som ønsker lavere skatter, og hos dem som ønsker høyere skatter for å løse enda flere velferdsoppgaver. Nivået på skatten er det uenighet om, på samme måte som det også er uenighet om selve skattesystemets utforming. Et av de grunnleggende prinsippene i norsk skattesystem er at det er progressivt, dvs. at jo mer man tjener, dess mer skatt betaler man prosentvis. Det er godt fundert i befolkningen. De som har mest og tjener mest, skal yte mest til fellesskapet også. De som har lav inntekt og ingen formue, skal betale mindre til fellesskapet. Tilliten til at det er slik, gjør at oppslutningen om skattesystemet er større i Norge enn i mange andre land. Men da må folk oppleve en trygghet for at det er slik i virkeligheten. De må ha informasjon som bekrefter at systemet fungerer etter hensikten, og at det er en sammenheng mellom økonomisk evne og skattlegging. Det finnes mange eksempler på at offentliggjøringen av skattelistene har vist at det finnes skjevheter i skattesystemet, enten det har vært nullskattytere, lave formuessatser eller skattefrie utbytter. Begrepet «nullskattytere» hadde neppe eksistert uten medias fokus på dem med høye inntekter, og hvor lav skatt de har betalt – eller så å si ingenting – og hvor mye skatt de til sjuende og sist betaler. Journalistikk rundt enkelte yrkesgrupper har avslørt lønnsadel blant f.eks. forretningsadvokater og meglere. Men det finnes også eksempler på at økonomisk kriminalitet har blitt avslørt. Da tenker jeg på folk som har levd råflott med et ekstremt høyt forbruk, godt synlig for alle i nærmiljøet, men som samtidig har rapportert inn en ordinær lønn til likningsmyndighetene. Dette dobbeltlivet har blitt lett synlig på grunn av offentliggjøring av skattelister. Noen av forslagsstillerne har programfestet fri lønnsdannelse, og at den enkelte skal forhandle fram sin egen lønn. Da tenker jeg på Fremskrittspartiet. Det betinger i så fall full informasjon om både sjefens og kollegers inntekt. Noe annet strider mot prinsippet om full informasjon i et marked. Det er til å undres over at et parti som så til de grader tror på det frie markedet, som Fremskrittspartiet gjør, samtidig er imot at denne type informasjon er tilgjengelig og offentlig. Jeg trodde det var slik at jo mer informasjon som er tilgjengelig, desto bedre vil markedene fungere. Et arbeidsmarked med fri lønnsdannelse, som Fremskrittspartiet ønsker seg, kan rett og slett ikke fungere uten full åpenhet om inntekt. På denne bakgrunn er derfor ikke egen inntekt, eller den enkeltes bidrag til fellesskapet, utelukkende en privat sak. Den største innvendingen er at tallene bør tolkes og systematiseres. Netto inntekt og netto formue gir ofte et misvisende inntrykk av hvor mye folk tjener, og hvor mye de egentlig eier. Skulle vi gjøre noe i forbindelse med skattelistene, måtte det være å gjøre informasjonen enda bedre.