Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-02-07:
Det er alltid bra når man endrer for å forenkle, og det er gjort i deler av det lovforslaget som nå ligger til behandling. At man har et formål, en intensjon med loven, er bra, og selv om det kan synes unødvendig, er det en viktig presisering at barnetrygden skal gå til å dekke utgifter til forsørgelse av barn. At loven skal gjøres mer kjønnsnøytral, er vel heller ikke å forakte, da man på denne måten gir fedrene en mulighet til å bli mer synlige i forhold til barnet og dermed også til å styrke sin posisjon. Når det gjelder barn som er bosatt utenfor Norge, synes Fremskrittspartiet at loven fremdeles er noe uklar. Vi ønsker å presisere at det er barn av norske statsborgere og borgere bosatt i EØS-området, og ingen andre, som har rett til barnetrygd. Dette er for å sikre at de som mottar barnetrygd og bor i utlandet, faktisk har rettmessig krav på denne. Ellers har Fremskrittspartiet med glede registrert at det nå fra departementet gis en aksept for at barna faktisk koster like mye uansett om de bor 50 pst. av tiden hos den ene eller den andre av foreldrene etter et samlivsbrudd. Dette er et skritt i riktig retning, men Fremskrittspartiet mener at for at dette skal bli en riktig kostnadsfordeling, bør man utbetale barnetrygd etter den prosentandel av samvær den enkelte forelder har med barnet sitt. Og mener man noe med at barna har rett til to foreldre, må man legge forholdene til rette og stimulere til økt samvær. Derfor fremmer Fremskrittspartiet forslag om at Regjeringen fremmer de nødvendige lovendringsforslag som skal til for å gjøre dette mulig. Når det gjelder barn som er bosatt i institusjon eller hos fosterforeldre, foreslås det i lovendringen at barnetrygden nå skal tilfalle den institusjon eller den fosterfamilie barnet bor hos. Men saken er den at i prisen som kommunene betaler til institusjonen, ligger allerede kostnadene for å ha barnet der. Og når det gjelder fosterfamilier, står vanligvis utgiftsdekning til barnet som egen post. Det er med andre ord allerede tatt høyde for at barnet koster noe, og at fosterhjemmet får dekket denne utgiften gjennom barnevernet. I tillegg til at en rekke barn ikke oppholder seg lenge på samme institusjon eller hos den samme fosterfamilie, dessverre, synes dette ikke som noen forenkling av utbetaling av barnetrygden – snarere tvert imot. Man ender vel opp med å måtte ansette flere i trygdeetaten bare for å holde oversikt over hvor de barna det offentlige har ansvaret for, befinner seg, og hvem som skal ha utbetalt barnetrygd. I en del tilfeller beholder også foreldrene barnetrygden til tross for at barna befinner seg på institusjon og dermed heller ikke koster noe for foreldrene. Dette synes Fremskrittspartiet er urimelig, og vi fremmer derfor følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen ved lovendringsforslag, sørge for at så snart vedtak om omsorgsovertakelse er fattet og iverksatt, skal utbetalingen av barnetrygd til den av foreldrene som måtte motta den stanses, inntil barnet er tilbakeført til vedkommende.» Når det så gjelder forslaget fremsatt av Arbeiderpartiet ved representanten Eirin Faldet, kan ikke Fremskrittspartiet slutte seg til dette, men regner med at Regjeringen kommer tilbake til det i familiemeldingen. Det er svært ulik praksis i Norge når det gjelder hvorvidt barnetrygden skal regnes som inntekt eller ikke. Blant annet i Bergen, der jeg kommer fra, regnes ikke barnetrygden inn. Den blir holdt utenom. Så det er et behov for gjennomgang av forskriftene som allerede finnes, og for å få en strengere kontroll med at kommunene har lik praksis. Dermed fremmer jeg de tre forslagene som ligger i saken.