Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-12-04:
Jeg har bare tidvis kunnet være til stede under denne debatten. Det skyldes at vi i justiskomiteen har behandlet noen saker som bl.a. har betydning for Forsvaret, og som jeg skal komme tilbake til ganske snart. Jeg vil likevel kommentere et par ting jeg har hørt mens jeg har vært innom her, først. Jeg hørte at forsvarskomiteens leder sa at vi er fornøyd med budsjettforliket. Fra Høyres side vil jeg gjerne korrigere det og si at vi er måtelig og tålig fornøyd. Og når forsvarsministeren i en replikkveksling med samme komiteleder benekter at han har fiklet med finansieringen av utenlandsoperasjonene, må jeg få lov til å protestere på det. Det er ikke noe annet enn fikling det han har gjort – og det kan ikke forsvares med at et flertall i denne salen har skapt en viss tradisjon for å fikle med de samme budsjettene. Ellers syns jeg at Bjørn Tore Godal brukte et veldig bra uttrykk i sitt innlegg. Han sa at vi ikke kan drive forsvarspolitikk etter «konjunkturmetoden» – det er en meget presis betegnelse, slik som jeg definerer og forstår uttalelsen. Og så er det akkurat det vi gjør! Og det som er verre for dem av oss som mener at denne høsten ikke har vært noen god tid for venner av Forsvaret, er jo at det ikke bare er på områder som omhandler penger, at vi har vært vitne til et angrep på Forsvaret. Jeg skal ikke bruke mye tid i dag på å snakke om skytefelt på Østlandet – den saken ligger i Stortinget og vil komme i full bredde meget snart – men allerede nå kan jeg bare konstatere at selv der, etter at Regjeringen i langtidsmeldingen, og for så vidt også i meldingen om saken, konsistent overbevisende argumenterer for behovet for skytefelt, klarer man likevel å konkludere med at man ikke skal ha skytefelt. Det ville ikke ha noen pengemessige konsekvenser, fordi besparelsene i driften ville langt oppveie de relativt beskjedne investeringene. Men som sagt, det kommer vi tilbake til i rikelig monn ved slutten av året eller i begynnelsen av neste år. Det jeg vil snakke litt om, som i hvert fall ikke koster noen penger, og som har vakt sterke reaksjoner i forsvarskretser, er at man nå går inn for å sidestille begrepene «militær verneplikt» og «sivil tjenesteplikt», som jeg fortsatt foretrekker å kalle det. Man innfører altså vernebegrepet også i det som hittil har vært skilt ut som sivil tjenesteplikt. Det er til og med slik at i militærnekterloven brukes begrepene om hverandre. Departementet har ikke engang klart å rydde opp i begrepsforvirringen, så i den ene setningen står det militær «tjenesteplikt» og i den andre «verneplikt». Fra Høyres og Fremskrittspartiets side mener vi at denne begrepsbruken, i den utstrekning den er konsekvent, på en uheldig måte sidestiller siviltjeneste med militær verneplikt og tilsynelatende indikerer at siviltjenesten skal fremstå som likeverdig med militærtjenesten. Dette tar vi meget bestemt avstand fra. Når det gjelder spørsmålet om egenerklæring, som skal erstatte den tidligere praksis med politiavhør for å bli fritatt for militærtjeneste av overbevisningsgrunner, har jeg lyst til å sitere fra Innst. S. nr. 177 for 1995-96, der Fremskrittspartiet og Høyre bl.a. uttaler: «Disse medlemmer mener at plikten til å verne om sitt fedreland, om nødvendig ved militære midler, er en så grunnleggende plikt for en samfunnsborger at det skal svært mye til før det bør gis fritak. Disse medlemmer mener derfor at argumentet om at saksbehandlingen tar lang tid samt at den er økonomisk ressurskrevende i denne sammenheng ikke kan tillegges avgjørende vekt.» Det som ble sagt i denne innstillingen, slutter Høyre og Fremskrittspartiet seg fullt ut til, også under behandlingen av denne saken i justiskomiteen i år. Vi kommer til å fremme forslag i overensstemmelse med dette, nemlig at begrepsbruken opprettholdes, og at man har et klart skille mellom den plikten man har til å verge sitt land, om nødvendig med våpen i hånd, og en annen måte å gjøre samfunnstjeneste på.