Lars Sponheim (Venstre), 1999-10-13:
Jeg vil ta opp to sentrale politiske temaer som henger nøye sammen, og som ble reist av opposisjonslederne Thorbjørn Jagland og Jan Petersen i gårsdagens debatt. Det ene er Norges vei inn i informasjons- og kunnskapssamfunnet, det andre er nødvendigheten av fornying og modernisering i offentlig sektor. Disse utfordringene er også Venstre og Regjeringen opptatt av. Og selv om ikke vi sitter med alle svarene – hvem gjør vel det? – vil jeg få understreke at vi har gitt viktige bidrag. For 20 år siden hadde vi en hjørnesteinsbedrift i et lokalsamfunn på Østlandet som var stor på produksjon av gummistøvler og bildekk. I Finland hadde de en liknende bedrift, som også produserte bildekk og gummistøvler. I dag er den norske bedriften, Viking Askim, nedlagt. Den finske bedriften, Nokia, har hatt en eventyrlig vekst. Nokia er verdens største mobiltelefonprodusent, og har et forskningsbudsjett større enn alle offentlige forskningsbevilgninger i Norge til sammen. Vi kan selvsagt diskutere i det uendelige hvorfor det har blitt slik. Uansett må det viktige være å sørge for at Norge fra nå av lykkes i omstilling og nyskaping på en helt annen måte enn det vi har gjort de siste tiårene. Vi står rett og slett overfor følgende brutale valg: enten sterk satsing på nyskaping nå, eller farvel til velferdsstaten slik vi kjenner den, noen år fram i tid. Skal våre etterfølgere kunne ha en debatt om fordeling i denne salen også om 15 år, må vi som sitter her i dag, klare å ha to tanker i hodet samtidig: fordele verdiene, men også å skape nye. Jeg er svært tilfreds med at det statsbudsjettet Regjeringen har lagt fram, så tydelig er innrettet mot nyskaping, bl.a. ved kraftig opptrapping av den offentlige forskningsinnsatsen. Men la meg også understreke at vi må ha et skattesystem som ikke straffer dem som skaper verdier i det små, og skaffer jobb til seg selv og noen til. Det er noe helt annet enn å føye seg etter ublu krav fra rike bedriftseiere og kapitalister som er redde for lommeboka si, slik det høres ut i venstresidens besvergelser. Når Arbeiderpartiet har snakket om å ta fra de rike, har de alltid rammet disse aktive, nyskapende menneskene i samme slengen. Jeg opplever at Thorbjørn Jagland nå er i ferd med å erkjenne at det er et blindspor. De neste ukene vil vise hvor dypt denne erkjennelsen sitter. Men et nyskapende Norge innebærer mye mer enn spørsmål om skatt og budsjettkroner. Det er nemlig fullt mulig å skape et kunnskapsbasert samfunn fylt til randen av teknologi og kompetanse, men uten humanisme. Et slikt samfunn ønsker vi ikke. Visjonen må være at hver og en av oss opplever at nye teknologiske muligheter og samfunnsendringer gjør det lettere å nå våre egne, og høyst ulike, oppfatninger om det gode liv. Da må vi sette like mye fokus på de sosiale og samfunnsmessige sider ved kunnskapssamfunnet som på teknologien i seg selv. La meg gi et helt sentralt eksempel. Regjeringen ønsker at staten skal engasjere seg i et nasjonalt språkteknologisenter på Voss. Språkteknologi er interessant nok i seg selv som et område med uant næringspotensial, men det ligger også andre hensyn bak det å gå inn med statlige midler. Dataverktøy som forstår språk, vil om få år prege utviklingen på en måte vi knapt kan fatte. Men uten offentlig innsats nå må vi trolig snakke engelsk med disse datasystemene. Det handler om nasjonal identitet – å sørge for at norsk språk blir levedyktig også i den digitale verden. I tillegg gir språkteknologien enestående muligheter til å modernisere offentlig forvaltning. Tenk hvilke ressurser som kan flyttes over til å yte service og tjenester til dem som trenger det, bare ved at legenes journaler og politiets avhørsprotokoller kan leses rett inn på en datamaskin, for så å komme ut med ferdig tekst sekunder senere! Bruk av språkteknologi i det offentlige er en helt naturlig oppfølging av reformprogrammet «Et enklere Norge», som Regjeringen har satt i gang for å omstille offentlig sektor til informasjonssamfunnet. Ingen skal være i tvil om at Venstre og Regjeringen vil ha en sterk offentlig sektor. Men den må fornyes – ved omstilling, forenkling og desentralisering av tjenestene for å sette brukerne i sentrum. Og det var som musikk i mine ører da Arbeiderpartiets leder i går sa: «Velferdsbedriftene – skolene, sykehusene og eldreinstitusjonene – må omstille seg. De ansatte må få mer ansvar, og kundene må bli tilbudt tjenester som i større grad er skreddersydd akkurat for dem, til hver enkelts behov.» Nettopp denne fornyingen av det offentlige har Regjeringen gått i gang med. I løpet av neste år skal alle statlige virksomheter tilby serviceerklæringer til sine brukere. Slike reformer så vi ikke da Arbeiderpartiet satt med makten. Norge har all grunn til å se framtiden lyst i møte. Det er samfunn som nettopp klarer å løfte det brede lag av befolkningen, som best klarer omstilling og fornying.