trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-12-11:
Det første spørsmålet til Langeland gjaldt EU-hæren. Det er klart at for meg som EU-motstander og som representant for et parti som er sterkt imot EU-medlemskap, er det ikke bare bare å tenke seg at man skulle kunne stille styrker til disposisjon for en EU-hær. Vi ville langt heller foretrekke at det er NATO som skal ivareta vår sikkerhet, og at det er innenfor det konseptet Norge først og fremst bør delta. Komiteen har i innstillingen faktisk lagt ned en del forutsetninger hvis det skulle bli aktuelt for Norge å delta i en EU-ledet operasjon. Det var også komiteens leder inne på i sitt hovedinnlegg. Jeg understreker det, og det står å lese i innstillingen. Spesielt viser jeg til det jeg også sa i innlegget, at deltakelse i EU-operasjoner ikke kan komme på tale uten at Regjeringen har fattet et konkret vedtak om dette etter konsultasjoner med Stortinget. Men jeg deler Langelands syn på at det ikke uten videre er sikkert at en slik deltakelse vil være forenlig med Grunnloven § 25. Jeg vet at det spørsmålet angivelig sies å være avklart allerede i forbindelse med Tysklandsbrigaden. Jeg tror allikevel det er lurt å ta en ny runde på det spørsmålet og sikre seg at vi ikke kommer i strid med Grunnloven § 25 når vi i tilfelle skal stille styrker til disposisjon for en organisasjon som Norge ikke er medlem av. – Jeg ser at tida går fort, president. Det andre spørsmålet gikk på forholdet til FN- og NATO-operasjoner. Det er ingen tvil om at Senterpartiet, slik også Kristelig Folkeparti gav uttrykk for, legger til grunn at folkeretten må være grunnlaget for norsk deltakelse. Det var noen som stilte spørsmål ved det i forbindelse med Kosovo-operasjonene. Det var en vanskelig avgjørelse å være med på i Regjeringen, men vi ble i hvert fall den gang overbevist om at dette vil være i tråd med folkeretten.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-12-11:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten mer enn høyst nødvendig siden komiteen er enig om å bli ferdig innen kl. 15.30, altså om vel et kvarter. Men tiden gikk litt for fort for meg, slik at jeg ikke rakk å få med alle poengene i mitt hovedinnlegg. Jeg er opptatt av at det i påvente av langtidsproposisjonen og Stortingets vedtak om et nytt forsvarskonsept og en ny struktur ikke foretas feilinvesteringer. Jeg var mot slutten av mitt hovedinnlegg innom Regionfelt Østlandet, som jeg mener det ikke bør investeres i neste år. Jeg varslet også støtte til SVs forslag i denne forbindelse. Når det gjelder Regionfelt Østlandet, viser jeg for øvrig til en merknad på side 33 i innstillingen. Komiteen ber der om at det vurderes et tilskudd fra Forsvaret til den daglige driften av organisasjonen Berørtes Interesseorganisasjon – Regionfelt Østlandet, forkortet BIO-RØ. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre har fremmet et forslag om at nytt kvarterbygg på Kolsås ikke iverksettes i 2001. På grunn av budsjettavtalen har Senterpartiet ikke sluttet seg til dette forslaget og vil ikke stemme for det. Jeg ber likevel forsvarsministeren nøye vurdere om knappe investeringsmidler i 2001 bør benyttes til det nevnte bygget på Kolsås. Jeg understreker at man ikke bør foreta investeringer uten å være helt sikker på at de vil komme til full nytte også i den nye forsvarsstrukturen som Stortinget skal vedta til våren.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-12-11:
Representanten Restad er også en av dem som hele tiden bruker formuleringer som går på at en skjuler seg bak den nye forsvarsstrukturen for ikke å bevilge penger til Forsvaret. Jeg synes det er en merkelig formulering og en god unnskyldning for å slippe å være med på det som er helt nødvendig, og en må jo da også spørre: Hvor blir det av Restads forhold til vår forsvarsevne? Og hvor blir det av vårt forhold til det å ha trening for å utføre det vi skal? Representanten Restad er også henfallen til det som representanten Ingvald Godal var inne på i stad, stadig å sammenligne prosenter, folketall osv. Jeg synes det er helt uinteressant. For å ha forutsigbarhet og for at politikere og ikke minst Forsvaret selv skal ha noe å forholde seg til, lages det hvert fjerde år en såkalt langtidsmelding, som vi jo kjenner til. Det skal vi også leve etter. Den langtidsmeldingen som gjelder nå, ble også vedtatt med stemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Men ingen av disse partiene har i ettertid levd opp til meldingen – snarere tvert imot. I år skulle vi i henhold til den vedtatte meldingen hatt økning i budsjettet. Det har vi langt fra fått. Da må jeg spørre representanten Restad: Føler han seg bekvem med å være med på å vedta et budsjett som ikke gir rom for nyanskaffelser, ikke fly til nyutdannede flygere, ikke nok drivstoff – og det gjelder ikke bare Luftforsvaret – ikke nok ammunisjon, redusert verneplikt osv.? Og hvis ikke, hva vil han da gjøre med det?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-11:
Når det gjelder kuttene, vil jeg holde meg til min avdøde partifelle, Bent Røiselands svar på et liknende spørsmål. Han sa: Kan passere! Når det gjelder de øvrige spørsmål, vil enhver som følger med i norsk politikk, vite at jeg representerer Venstre. Hvis ikke representanten Røsjorde har fått det med seg, representerer jeg Venstre også i forsvarspolitiske spørsmål. Så det var en intellektuelt klar konklusjon som representanten Røsjorde trakk da han kom fram til at jeg representerte Venstres standpunkter. Hans beskrivelse av balanseringen er helt korrekt. Jeg kommenterer ikke budsjettet ytterligere, men jeg skal kommentere hans forhold til det å sitte i regjering. Hadde regjeringen Bondevik sittet, og representanten Røsjorde hadde åpenbart ikke noe imot det i sin tid, ville den vært nødt til å foreta den totalsummering av ulike forventninger og løfter som også regjeringen Stoltenberg er nødt til å gjøre. Jeg må fortsette å oppføre meg som jeg skal foreta en totaloppsummering. Da sier jeg: Når det stort sett ikke er noen hellige kyr, bortsett fra fregattene som vi har bestilt, kan man ikke unnta et kritisk blikk på internasjonale operasjoner når man stort sett er kritisk på alt mulig annet. Jeg tror at under den dommen ville en regjering Bondevik ha måttet leve, uten at jeg kan tale på vegne av andre enn meg selv, men jeg kan prøve å resonnere. Under den dommen tror jeg Stortinget må være, under den dommen tror jeg også Arbeiderpartiet må være, og da blir det interessant hvordan man balanserer. Så skal jeg tilføye at er man tøff nok i omstillinger, kan man komme langt. Hvis man til og med var så tøff som representanten Willoch at man kjøpte alt forsvarsmateriell ute uten krav om gjenkjøp, ville selv Finansdepartementets økonomer bli lykkelige, og vi brukte oljepengene rett.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-11:
Det skyldes at vi ikke har andre penger enn dem vi har. Vi kan ikke som SV foreta den type grep i investeringene som det partiet gjør. Der har vi rett og slett et helt ulikt forsvarspolitisk standpunkt. Men jeg vil si at den store testen for marin overvåkning i nord, ja til og med regional stabilitet, blir når vi skal diskutere den framtidige struktur, bl.a. om Orion-flyene. Jeg må si, for å si det på trøndersk, at jeg er ikke veldig oppmuntret av at man tror at aksjonsradiusen for Orion-fly økes når de flyttes fra Andøya til Bodø og i tillegg reduseres i antall. Da nærmer vi oss en slags flyvåpenberedskap på telefonsvarerbasis, også i nord. Overvåkning av havområder betyr at kapasitet som er knyttet til de flyene man har, er i stand til å operere på en slik måte. Det vil bli den store prinsipielle diskusjonen om hva vi skal gjøre. Jeg skal ikke forskuttere den, men jeg synes det er et av de strukturelle spørsmål det er viktig å se på. Det inngår faktisk i det resonnementet jeg prøvde å presentere i mitt hovedinnlegg, at vi må ha et seriøst forsvar i nord, ikke bare fregatter som vi skal kjøpe, ikke bare fly som vi skal ha et antall av, men også balansert på landjorda. Det er i det hele tatt en internasjonal forpliktelse for Norge å opptre på en slik måte. Vi har, senest gjennom den øvelse som den russiske nordflåten synes det har vært sjarmerende å gjennomføre overfor vårt land, sett behovet for faktisk å ha mulighet til å gjøre egne militære grep. Jeg synes i det hele tatt at de øvelsene, at de er gjort, ikke minst den øvelsen som jeg ikke glemmer fra i fjor sommer, da russerne simulerte atombombeangrep bl.a. mot mål i Norge, ikke bare kan avfeies som et slags innenrikspolitisk teater. For min del ser jeg på det som en påminnelse om at vi har en nabo som av og til har lyst til å brumme, og da må vi i hvert fall være så pass sterke selv at noen har lyst til å hjelpe oss.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-11:
Statsråden tok med rette opp behovet for å slanke fredsstrukturen. Det synes jeg var helt riktig. Han spurte også om man var villig til å betale omkostningene ved å gjøre en endring. Svaret på det må jo være ja. Jeg merket meg også med interesse at statsråden bekreftet at vi skulle opprettholde et seriøst og skikkelig landforsvar i nord. I forlengelsen av det resonnementet, og også statsrådens tidligere passasjer her i salen hvor han har markert behovet for overvåkning både i luften og på sjøen, nærmer vi oss det som EU kaller en nordlig dimensjon, men som også i Nordisk Råd fører til at forsvarsministrene taler – og de taler ofte gjennom en av sine kollegaer – og tegner et bilde. Vil man fra norsk side se til det som nå også skjer i Sverige og Finland, når det gjelder å bidra til det jeg vil kalle for en regional forutsigbarhet i nord?
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Forsvarsbudsjettet som Stortinget behandler i dag, kan på mange måter sies å representere et overgangsbudsjett mellom et gammelt forsvar som er overmodent for omstilling og nytenkning, og det nye Forsvaret vi skal drøfte grunnlaget for her i salen om ca. et halvt år. Av enkelte av innleggene her tidligere i dag kan man lett få inntrykk av at det Stortinget gjør i dag, er å gi havre til død hest. Etter min oppfatning er situasjonen ikke så ille. Vi har fortsatt et forsvar som er i stand til å løse hovedtyngden av sine oppdrag både i inn- og utland. Men vi har nok nådd smertegrensen for hvor lenge vi kan drive med den doble ubalansen innen Forsvaret. Jeg er derfor overbevist om at vi til sommeren, etter å ha behandlet den varslede langtidsproposisjonen, vil kunne legge grunnlaget for et kvalitativt bedre forsvar, der det ikke minst er bedre sammenheng mellom investeringer og drift, oppdrag og midler. Som det er understreket flere ganger i debatten i dag, er det behov for langsiktig tenkning og forutsigbarhet i forsvars- og sikkerhetspolitikken. Dette grunnleggende krav består fortsatt, og det påhviler ikke minst oss her i Stortinget et betydelig ansvar for å skape en slik forutsigbarhet både i forhold til våre allierte og vårt sikkerhetspolitiske naboskap. I denne sammenheng må det også bemerkes at det ikke var noen ønskesituasjon da man i vårsesjonen utsatte kjøp av nye kampfly i mer eller mindre tolvte time. Men det finnes også lyspunkter. Fregattprosjektet er i gang i henhold til Stortingets forutsetninger. Når dette prosjektet er fullført, tror jeg også vi vil kunne oppnå å ha en meget moderne marine med utmerkede fartøyer som kan løse nasjonale oppgaver og inngå som en del av våre internasjonale forpliktelser. Et annet gledelig trekk er at det nå synes som om vi relativt raskt kan få på plass et kjøp av brukte stridsvogner av typen Leopard 2. Jeg har registrert at en enstemmig komite hilste dette prosjektet velkommen i innstillingen til investeringsproposisjonen i vår, og er i budsjettinnstillingen tilfreds med at det nå ser ut til at dette går i orden. Dette betyr også en kvalitativ forbedring både i det nasjonale bildet og mot internasjonale operasjoner. Som tidligere medlem i forsvarskomiteen og ansvarlig for HV-sakene synes jeg det er grunn til å glede seg over at dette kapitlet er styrket med 20 mill. kr, selv om dette er ekstra penger som har blitt omfordelt fra investeringer. I komiteens forutsetninger går det klart fram at disse ekstra midlene skal benyttes til å sikre ytterligere øvinger i områder og avsnitt der det ikke har vært mulig å øve innenfor tidligere rammer. Dette er et viktig punkt, så når forsvarskomiteen under ledelse av Hans J. Røsjorde neste år skal inspisere virksomheten i Heimevernet, bør det forventes at komiteen ser flere, bedre og realistiske øvelser, ikke nye kaffetraktere og kontorstoler i distriktsstabene! Det blir altså havre til hesten neste år også, selv om hesten kanskje pr. i dag mer framstår som en stor og tung fjording enn som en sterk og rask Rex Rodney.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Tanken om et forsvarspolitisk forlik kommer ikke fra meg, men fra et tverrpolitisk utvalg der Fremskrittspartiet også har vært godt representert, liksom de øvrige partiene i salen. Og da plikter Regjeringen og jeg å gå gjennom det på en ansvarlig og skikkelig måte. I Danmark har man positive erfaringer med det. Jeg har i og for seg en viss sans for at man kan harselere noe med innspill à la hvordan kan man stole på partier når de samme partier fraviker forutsetninger i langtidsprogrammet? Det er jo ikke helt sånn det foregår, i praksis er alle partier i salen underlagt budsjetteknikkens lover. Man drøfter budsjettet år for år. Det er dragkamp om prioritering av formålene. Det er ikke noe negativt ved det, tvert imot, sånn må det være. Men hvis partiene kunne være enige om at her har vi et formål som er hevet over andre i den forstand at det trengs langsiktighet og forutsigbarhet, og binder seg til det gjennom en avtale som så kopieres inn i budsjettinnstillingen fire år på råd, er det en teknikk som andre med fordel har benyttet seg av for å unngå kutt som kan virke noe mer tilfeldige. Det er ikke noe annet enn det som ligger til grunn for innstillingen fra Forsvarspolitisk utvalg, og vi plikter å gå gjennom det og drøfte det med representanter for partiene, og så får vi se hva som blir resultatet.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Svaret på det er ja. Det ville selvfølgelig være helt uansvarlig å legge fram en langtidsproposisjon for Stortinget som ikke baserte seg på en analyse av det Regjeringen mener landet trenger når det gjelder forsvar i framtida. Når jeg likevel ikke er med på å slutte meg til kritikerne av forsvarssjefen, er det fordi han handlet på oppdrag. Og jeg tror han har en grunnleggende nyttig tilnærmingsmåte når han har gått gjennom en øvelse som tar sikte på å skape økonomisk grunnlag for en struktur som iallfall er bærekraftig framover, framfor å gjøre det helt omvendte som er gjort nå i mange år: Først kommer forsvarssjefen med en studie hvert fjerde år, så kommer det langtidsprogrammer som legger seg en milliard eller to under, så klager forsvarssjefen over det – men det skal vel bli en råd – så kommer det proposisjoner som perler på en snor, og så renner det meste ut i sanden og man lander på noe som er atskillig lavere. Med andre ord, vi har hatt en konsekvent underfinansiert struktur. Nå tar man utgangspunkt i et nivå man iallfall kan regne med å få. Og så leser jeg mellom linjene forsvarssjefens opplegg og syn slik at er det noe mer penger enn som så – som han mener det bør være – kan man selvfølgelig legge det inn i f.eks. å fornye kampflyflåten raskere og fase inn andre kapasiteter raskere. Her er det også viktige forskjeller ute og går når det gjelder analysen i forsvarssjefens forsvarsstudie og innstillingen fra Forsvarspolitisk utvalg. Forsvarspolitisk utvalg har ikke hatt som en begrensning 25 milliarder kr – punktum – i alt det de har foretatt seg og gjennomgått. Av den grunn legger de altså inn en fornyelse av MTB-flåten som forsvarssjefen ikke forutsetter. Av samme grunn har de en brigade mer i strukturen enn det forsvarssjefen forutsetter. Alle disse tingene må departementet nå gjennomgå nøye med sikte på å legge fram et forslag som bygger både på en sikkerhetspolitisk analyse og på økonomisk realistiske anslag.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Det Regjeringen har gjort, er å melde den internasjonale innsatsstyrken på inntil 3 500 personell til mulig EU-ledede operasjoner. Det er den samme styrken som eventuelt skal fungere i FN-operasjoner, i NATO-operasjoner eller i OSSE-operasjoner. Det er altså ikke 3 500 personell spesielt for EU bare de kommer og ber oss om det. Det er den samme styrkesturkturen uansett som vi tar av. Og det er jo høyst usannsynlig at vi noen gang kommer i en situasjon hvor 3 500 mobiliseres for noe formål, enten det er FN, EU, NATO eller OSSE. Det er mer sannsynlig å anta at det vil ligge omtrent på det nivået vi har i dag, som er 1 200 – 1 500 menn og kvinner ute – noe variabelt – og ser vi på summen av de nordiske bidrag f.eks. på Balkan nå, er vi ikke vesensforskjellige fra våre øvrige nordiske naboer. Det kommer ikke på tale å engasjere norske innsatsstyrker i EU-ledede operasjoner som vi er uenige i – det faller jo på sin egen urimelighet. Regjeringen kommer selvsagt til Stortingets organer og drøfter dette for hver enkelt aksjons vedkommende. Det tar mange år før dette kommer til å materialisere seg som noe særlig realistisk. Det mest sannsynlige er, hvis en skal ta et scenario, at amerikanerne går lei på Balkan og sier at nå er oppgaven så oversiktlig at nå får jammen EU ta det ansvaret. Og da ville det kanskje være naturlig å invitere også Norge med i en slik sammenheng. Jeg tror det ville være åpenbart for enhver i denne sal, også for SV, at det stiller vi opp på, på samme måte som SV stilte opp under Kosovo-aksjonen, riktignok under splittelse og en del indre diskusjoner. Så jeg tror ikke vi skal gjøre dette til noe mer mystisk enn det det er. Når det gjelder Kystvakten, vil vi selvfølgelig som for alle våpengrenene følge budsjettutviklingen nøye. Signalene fra Kystvakten er ikke spesielt foruroligende, og det faktum at komiteen, så vidt jeg skjønner, har en enstemmig innstilling, tyder jo på at det ikke ser så dårlig ut. Regionfeltet er vedtatt. Det er ingen planer i Regjeringen om endringer der.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Jeg noterer meg at representanten Ingvald Godal vil komme tilbake til saken. Det forundrer meg i så fall ikke. Det er en naturlig del av den forsvarspolitiske diskusjon å se oppgaver og ressurser i sammenheng. Jeg gjentar: Vi kommer selvsagt til å legge til grunn en vurdering av hva slags forsvar vi trenger i framtida, og vi kommer til å basere det på vårt beste skjønn og de militære råd vi får. Det er selvsagt ikke vanntette skott mellom forsvarssjefen, Forsvarets overkommando og Forsvarsdepartementet. Det er derfor vi har militær ekspertise, og det vil vi selvsagt betjene oss av.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Jeg tror jeg kan si ja til det. Vi har et godt fungerende nordisk forsvarsministersamarbeid. Det har delvis gått ufortrødent tidligere, litt uavhengig av hva man har diskutert i Nordisk Råd. Men det ene behøver ikke å utelukke det andre. Vi er i de nordiske lands regjeringer sterkt opptatt av at vi skal bidra til stabilitet i våre nærområder. Vi gjør det med litt forskjellige innfallsvinkler. Det faktum at noen er med i NATO og andre er med i EU, gjør at vi kan ha særlig interessante meningsutvekslinger om hvordan vi gjensidig kan utnytte hverandres fortrinn og muligheter. Det faktum at vi alle også er sterkt interessert i å medvirke til et samarbeid på tvers av de gamle skillelinjene, som også inkluderer Russland og de baltiske land, er et alvorlig og positivt bidrag til det jeg tror representanten sikter til. Så her har vi et stort felt i den framtidige sikkerhetspolitikken. Det befinner seg i skjæringsfeltet mellom utenrikspolitikk og forsvarspolitikk i streng forstand. Men vi er alle, tror jeg, på nordisk basis innstilt på å medvirke her.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Jeg har tegnet meg, men jeg ville gjerne samle opp litt – det må være tillatt. Jeg kan garantere at jeg ville ha løpt opp hvis jeg hadde hatt forståelsen av at jeg var den siste. La meg si det slik at når det gjelder kontraktsforholdene vedrørende Kolsås-bygget, planlegges kontrakten inngått i 2001. Den er med andre ord ifølge mine opplysninger ikke inngått. Det betyr selvfølgelig at Stortingets godkjennelse, slik den eventuelt vil foreligge her i dag, er utgangspunktet for det videre arbeid. Når det så gjelder regionfeltet, har vi diskutert det mange ganger. Det har ikke skjedd noe i forhold til de forutsetninger som flertallet la til grunn, som tilsier at jeg kan stå her og si noe annet i dag enn det jeg sa den gangen. Jeg vil nesten heller si tvert imot, i den betydningen at behovet er minst like stort som før. Hva er det som skjer om vi skulle leve opp til forsvarssjefens forsvarsstudie? Jo, da ville krigsoppsetningen i landforsvaret ha blitt redusert med kanskje 75 pst. i løpet av 15 år. Da er det et stort poeng ikke å få et forsvar som er svekket med 75 pst. Da er vi nødt til å samøve over store områder gjennom nye konsepter for den type krigføring, slik det er forutsetningen at vi skal gjøre både i Mauken-Blåtind i nord og på Regionfelt Østlandet i sør. Det at en reduksjon i kvantitet ikke tilsvarende reduseres når det gjelder kvalitet, er helt avhengig av at vi har øvingskapasitet – ikke bare skytekapasitet, men øvingskapasitet – over store områder av den størrelsesorden som vi har diskutert og vedtatt når det gjelder Regionfelt Østlandet. Ingenting tyder på at det er mindre aktuelt enn før, jeg vil si det er mer aktuelt enn før. I en situasjon hvor Forsvaret slanker seg, må vi altså fendre mot at det svekkes tilsvarende. Når det gjelder miljøforutsetninger og andre forutsetninger som lå til grunn for Stortingets vedtak, er det ikke noe som tilsier noen endring her. Det er heller ikke noe som tyder på at de økonomiske forutsetningene er sviktende, eller at vi står overfor en fordobling eller hva enkelte andre her har vært inne på. Tvert imot mener vi at vi er i løypa når det gjelder framdriften av prosjektet på alle områder. Når det så gjelder representanten Langelands spørsmål, er det riktig at EU har drøftet en tilsvarende unntaksadgang som den NATO har, og som gjorde det mulig for SV her i salen å støtte NATO-aksjonene, men altså i samsvar med folkeretten, som representanten Restad var inne på. Men jeg regner det som overveiende sannsynlig at det er aksjoner med FN-mandat som er aktuelle. Det er regelen i alle sammenhenger. Men la oss nå si at hvis en europeisk stormakt hadde motsatt seg FN-styrken på Øst-Timor, så ville myrderiene ha fortsatt. Skal vi være uten unntaksregler i slike sammenhenger? Jeg mener svaret er nei.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-11:
SV er veldig glad for at vi nå skal få en ny langtidsmelding, for det har det vært behov for helt siden vi behandlet den forrige, som jo var utgått på dato før den ble vedtatt. Det som bekymrer oss stort, er at man lar disse planene for store investeringer, som riktignok er vedtatt, men hvor det fremdeles ikke er bygd, rulle og gå inntil man har gått gjennom alt sammen på nytt og sett den nye helheten, og sett om det er påtrengende behov for nye tiltak som har store og ødeleggende miljøkonsekvenser, og om det er økonomisk rom for det. Det blir dyrt, og en kan ende opp med nye feilinvesteringer, jf. f.eks. investeringer som er gjort til Luftforsvaret på Gardermoen på 1,3 milliarder kr. Jeg ser for meg at det kanskje er lettere med en alternativ bruk av slike investeringer enn det det er i et eventuelt skytefelt i Hedmark. Det er beklagelig. Og jeg antar at hvis jeg hadde gått på talerstolen da vi debatterte om man skulle etablere dette tiltaket på Gardermoen, så hadde jeg blitt møtt med nøyaktig de samme argumentene som de som nå er imot investeringer i skytefeltet, blir møtt med, nemlig at dette er tvingende nødvendig, og at vi er helt nødt til å gjøre det. Det har vist seg gang på gang at når realismen siger innover en, og man ser hvor stor pengesekken er og hva man skal ha råd til, så er det ting som må ut. Og da bør man i hvert fall greie å trekke i bremsen når det gjelder de tingene som fremdeles ikke er bygd. Når statsråden har vært på reise rundt i landet og snakket om de nye planene, har han, som han sier sjøl, møtt med et åpent sinn og nærmest blanke ark. Men det er vel litt drøyt når det er slik at prosjekter som det er stor uenighet om til og med internt i Forsvaret, og der miljøkonsekvensene er store, og som endog ikke engang er bygd, har blitt en slik hellig ku at det er umulig å vente med dette den korte tiden det tar inntil i hvert fall denne helhetlige planen er på plass. Da Stortinget behandlet saken om skytefelt, la de store miljøbegrensninger på bruken av feltet både når det gjaldt areal, tidsbruk og våpentyper. Spørsmålet er nå om statsråden i så fall har oversikt over hva bruken av feltet i det nye konseptet skulle bety, om han her og nå kan garantere det flertallet som nå sier kjør videre, fortsett med dette, at det er akkurat det samme tiltaket som ble vedtatt – om den nye langtidsmeldinga overhodet ikke har noen forandringer på dette feltet som berører noen av de miljøkonsekvensene som Stortinget i hvert fall sa at de var veldig opptatt av skulle bli holdt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-11:
Hvis det er slik at man har begrensede økonomiske ressurser til rådighet når man skal dekke noen behov man har, må man se på hva man synes er viktigst. Og hvis det er slik at man f.eks. ønsker å styrke Sjøforsvaret og forsvaret av både våre fiskeressurser, gass- og oljeressurser utover det vi har i dag, og har mindre penger til rådighet enn vi har i dag, kan det jo tenkes at man må forandre litt på det man holder på med, eller det man har planlagt. I et slikt lys er det faktisk mulig å mene at skytefeltet kommer et stykke ned på den ønskelista som Forsvaret har. Jeg vil minne om at det er folk i Forsvaret som deler de synspunktene. Så sier statsråden at det ikke er mindre behov for skytefeltet nå. Tvert imot, behovet har økt. Men samtidig forsikrer statsråden om at bruken av feltet, som var lagt inn i den stortingsbehandlinga vi hadde, ikke skal forandre seg. Det virker ganske dristig, synes jeg, at statsråden kan mene at her har man økt bruk, men at det ikke skal merkes i praksis. Så er det spørsmål om det finnes noen alternativer. Alternativet som går ut på et samarbeid med Sverige, har etter mine begreper aldri vært utprøvd. Det har aldri vært gjort en henvendelse fra den norske regjering til den svenske, med et ønske om å få dette til. For å si det litt flåsete, tror jeg dette har foregått omtrent slik at man har ringt til hverandre, og så har man sagt: Er det ikke sånn at når dere ikke er med i NATO, og vi er med i NATO, går det ikke an at vi bruker et øvelsesfelt sammen. Og så har man sagt: Jo, sånn er det – det blir for vanskelig. Hadde man ønsket dette, tror jeg det hadde vært praktisk mulig, uten store sikkerhetspolitiske og forsvarspolitiske snuoperasjoner. Men til slutt kunne jeg òg tenke meg å trekke noen paralleller til den andre debatten som har vært oppe her i dag, om Norges deltakelse i en eventuell EU-styrke. Den skal vel også øve et sted for sine eventuelle internasjonale oppdrag, får vi håpe. Hvis de skal ut i strid, trenger de det. Hvis svenskene i det hele tatt skal få lov til å være med og øve sammen med de andre, må de jo enten øve i et NATO-land, eller så må våre styrker kunne øve sammen med svenske styrker i Sverige. Slik sett er det veldig vanskelig å forstå den store motstanden man har med hensyn til å forsøke å få til en slik løsning, som ville vært bedre både økonomisk og miljømessig.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-12-11:
I trontaledebatten ble også Regionfelt Østlandet en del av finalen, og det synes det også å bli her. Da hadde jeg en ordveksling med forsvarskomiteens leder, representanten Røsjorde, hvor han fikk siste ordet på grunn av at jeg hadde brukt opp min taletid. Han sa at det var typisk for Senterpartiet å bestille alle retter, men nekte å betale for dem. Representanten Røsjorde har ikke rett i påstanden sin engang, fordi Senterpartiet har aldri bestilt den retten som heter Regionfelt Østlandet. Vi ønsker heller ikke å betale for den. Vi tror at de pengene som vi har til rådighet når det gjelder forsvarspolitikk, er godt anvendt på andre områder enn å investere i et slikt skytefelt. Kalkylene er ikke gode nok. Hedmark fylkeskommune har anslått at prisen vil bli det dobbelte av det som er offisielle tall her i huset, og det mangler vel også en ekstern gjennomgang, både av økonomi og av miljøkonsekvenser på dette prosjektet, etter vår mening. Det skal øves bl.a. for internasjonale oppdrag, og da synes jeg det er trist at man ikke kan imøtekomme – i hvert fall på det området – et mulig samarbeid med Sverige. Det har gått så mye prestisje i denne saken at dette skal man kjøre for enhver pris, til tross for at den bebudede langtidsproposisjonen ikke er lagt fram og den nye forsvarsstrukturen ikke er fastlagt. Jeg tok opp dette spørsmålet også i spontanspørretimen med forsvarsministeren, og han repliserte da at vi kunne ta opp Regionfelt Østlandet hver dag i Stortinget, men at det ikke ville hjelpe noen ting. Jeg synes det òg er en bekreftelse på at det har gått enorm prestisje i denne saken. Og jeg mener at det her, både økonomisk og ikke minst miljømessig, bør være mulig å bruke den fjellvettregelen som sier at det ikke er noen skam å snu i tide. Derfor burde man i hvert fall kunne vente med å gå videre til langtidsproposisjonen kommer og den nye forsvarsstrukturen er fastlagt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-30:
På vegner av Kristin Halvorsen og meg sjølv vil eg legga fram forslag om ei uavhengig undersøking av reduksjon av CO2-utslepp ved eventuell bygging av gasskraftverk i Noreg.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-03-30:
Jeg vil på vegne av Carl I. Hagen, Øyvind Korsberg og meg selv sette fram forslag om å be Regjeringen som generalforsamling i Statoil om å skifte det sittende styret til fordel for et nytt med nødvendig kompetanse samt gi instrukser til styret vedrørende den lederlønnspolitikk og det ventelønnssystem(fallskjermsystem) selskapet skal følge. (fallskjermsystem)
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-30:
Det er for så vidt overflødig at jeg tar ordet nå, for Marit Nybakk har allerede varslet at Fremskrittspartiet kommer til å stemme imot. Jeg ser ikke noen grunn til å ta en ny, lengre debatt om Kyoto-avtalen her nå, så jeg nøyer meg med å varsle at vi stemmer imot.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-30:
Ganske kort: Jeg vil gjerne slutte meg til både de vurderinger og de synspunkter som saksordføreren nå gav uttrykk for på vegne av flertallet. Det er gledelig at det er bred politisk enighet om at Norge skal inngå i denne avtalen om deltakelse i Verdensbankens Karbonfond. Det innebærer at Norge tar et viktig delansvar for et av de mest alvorlige globale klimaspørsmål, nemlig den globale oppvarmingen skapt gjennom utslipp av klimagasser. Norge har som kjent forpliktet seg på en maksimal økning i slike utslipp med 1 pst. årlig i gjennomsnitt i perioden 2008-2012 i forhold til basisåret 1990. Og selv om dette nominelt innebærer en økning, er det utvilsomt at dette innebærer en betydelig utfordring sett på bakgrunn av den manglende stabilisering av utslippene, slik situasjonen er i dag. Jeg skal ikke utdype nærmere hvordan en eventuell bygging av sterkt forurensende gasskraftverk vil forsterke de problemene vi vil få med å følge opp våre klimaforpliktelser etter Kyoto-avtalen. Jeg vil bare peke på at det ikke finnes noen enkel vei ut av problemene gjennom kvotekjøp, enten dette måtte skje gjennom Verdensbankens Karbonfond eller andre kvoteordninger som måtte bli fremforhandlet etter Kyotoprotokollen. Jeg har merket meg og er glad for at flertallet nå står samlet bak den forståelse at de fleksible gjennomføringsmekanismene ikke kan erstatte nasjonale tiltak for å redusere utslipp av klimagasser, men skal være et viktig supplement til slike tiltak. Det er altså fremdeles slik at det påhviler Norge, norsk næringsliv og virksomhet for øvrig å redusere utslipp av klimagasser. Det må altså arbeides parallelt med disse viktige miljøspørsmålene, man må både arbeide fram nasjonale tiltak for reduksjon i klimagassutslippene og utarbeide kostnadseffektive og fleksible gjennomføringsmekanismer, gjerne nasjonalt, gjerne nordisk og også europeisk, ved siden av de globale ordningene som det arbeides med i kjølvannet av Kyoto-avtalen. Norsk deltakelse i Verdensbankens Karbonfond med statlig engasjement, slik som Stortinget her inviteres til, er et positivt signal til næringslivet om å slutte opp om deltakelse i Verdensbankens Karbonfond.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-03-30:
Jeg synes den nye IT-ministeren hadde en positiv holdning til oppfølgingen på flere viktige områder som uttrykkelig kommer klart frem i næringskomiteens innstilling. Men så sier hun at Arbeiderpartiets mål er klart. Og det er nettopp det det ikke er. Det er da min bekymring kommer frem, at de flotte ord i regjeringserklæringen ikke må få preg av å være honnørord. Det står der at «Norge skal ligge i forkant i bruken av elektronisk handel». Jeg ser at IT-ministeren i et intervju med Norges største avis sier: «Til og med bittesmå bedrifter i distrikts-Norge skal gjøres i stand til å konkurrere internasjonalt.» Og hun sier videre: «Kunnskapsbasert næringsliv skal økes fra 30 til 50 pst., slik at Norge kommer på europeisk nivå.» Det er da det forblir uklart når Arbeiderpartiet i næringskomiteen ikke vil være med på flertallets merknader om at Norge innenfor IKT og e-handelsområdet skal ha rammebetingelser tilsvarende de konkurrentene i utlandet har. Da er mitt spørsmål: Er Regjeringens ambisjon nå redusert i og med Arbeiderpartiets holdning i næringskomiteen? Og hvordan skal man makte å komme opp på de prosenttall som både regjeringserklæringen og statsråden selv adviserer, når man har en fraksjon i næringskomiteen fra eget parti som stritter så durabelig imot?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-03-30:
Eg synest det var eit veldig viktig poeng det som representanten Andersen tok opp. For, som eg sa, skal Noreg vere med i dette, må vi samla sett ha rammevilkår som er konkurransedyktige – eg brukte heilt bevisst uttrykket «samla sett». Ein av grunnane til at vi ikkje er med på fleirtalsmerknadene i innstillinga, er at fleirtalet har brukt uttrykket at ein skal «harmonisere» norske reglar m.a. med USA, med EU-land osb. Vi har ei lita motførestelling mot at ein utan vidare skal tilpasse seg andres skatte-, avgifts- og rammevilkår. Det skal på ein måte vere ei samhandling mellom Noreg og andre land for å kome fram til mest mogleg like og best moglege rammevilkår for norsk næringsliv. Men det må ikkje vere slik at det skal vere ei einsidig tilpassing frå norsk side. Det er derfor viktig at ein drøfter dette i ein større samanheng, der ein ser dei totale skatte- og avgiftsspørsmåla under eitt, og ikkje bruker denne meldinga om elektronisk handel – som for så vidt ikkje går så veldig inn på å drøfte akkurat dei spørsmåla – til å gå lenger enn det vi på ein måte er tent med ut fra den klare målsettinga om å ha gode rammevilkår for norsk næringsliv, men samtidig ha eit avgifts- og skatteopplegg som Noreg òg er tent med.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-30:
Jeg har behov for å spørre Arbeiderpartiet litt videre om de små forskjellene som nå er mellom Arbeiderpartiet og flertallet i denne innstillingen, og det dreier seg spesielt om skattespørsmålene. Rudihagen sa i sitt innlegg nå at grunnen til at man hadde særmerknader, eller ikke ville være med på flertallsmerknadene på disse områdene, var at man ville komme tilbake til det i en bredere sammenheng. Det kan for så vidt være greit, men det er et visst behov for å avklare om Arbeiderpartiet fremdeles mener at det på enkelte områder går an å føre en selvstendig norsk skatte- og avgiftspolitikk som ivaretar noen norske hensyn som kanskje er annerledes både ut fra våre behov og kanskje ut fra de verdier som vi ønsker å hevde i det norske samfunn. Jeg har behov for å høre det, for ut fra det som er sagt i dag, og i og med at denne innstillingen ble skrevet før Arbeiderpartiet kom i regjering, er det litt viktig å vite hva slags posisjon Arbeiderpartiet inntar nå i disse sakene. Er det slik at Arbeiderpartiet fremdeles mener at man skal kunne føre en selvstendig skatte- og avgiftspolitikk også når det gjelder slike spørsmål, eller er Arbeiderpartiets syn at man skal føre en helt tilpasset skatte- og avgiftspolitikk, bare at man skal gjøre det i en større sammenheng, slik at det ikke synes?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-30:
For et parti som ikke er representert i komiteen, er det av og til behov for å avklare ting, og behov er det når man ikke kjenner partier igjen. Når jeg leser innstillinga i denne saken, kjenner jeg ikke Senterpartiet igjen. Jeg spurte Arbeiderpartiet i stad om det ikke var slik at Arbeiderpartiet fremdeles mener at det må finnes et nasjonalt rom for å drive skatte- og avgiftspolitikk. Det svarte de ja på. Sjøl om jeg vet at Arbeiderpartiet nok mener at det rommet er litt mindre enn SV mener, var jeg i hvert fall veldig glad for den erkjennelsen som kom. Når jeg leser innstillinga, ser det ikke ut som om Senterpartiet lenger mener det samme. Det kan jo tenkes at det bare er elektronisk handel vi snakker om, når det står i innstillinga at man skal tilpasse seg ikke bare EUs, men til og med USAs skatte- og avgiftsregime, og det er ganske drøyt. Jeg har behov for å spørre Senterpartiet om de faktisk mener det som står her, og om det i så fall bare er for elektronisk handel man skal ha et slikt skatte- og avgiftsregime. I så fall er jo det i strid med noe av det andre som står i innstillinga, nemlig at man ikke skal forskjellsbehandle ulike former for handel. I tillegg har jeg lyst til å spørre Senterpartiet hvorfor de har valgt å stå utenfor med hensyn til den merknaden som Arbeiderpartiet har her, og som SV sjølsagt hadde vært med på hvis vi hadde sittet i komiteen, om at det må være mulig å stille norske kommuner fritt når det gjelder grensene for hva som må ut på åpen konkurranse, for å unngå at mindre, lokale leverandører ikke vil tape helt i konkurransen. Hva er grunnen til at Senterpartiet ikke er enig i dette? Mener Senterpartiet at norske kommuner ikke skal ha noen som helst slags innvirkning på hvem det er de skal handle med, eller kunne ta noen beslutninger som kommer lokalsamfunnene en lever i, som jeg trodde Senterpartiet var opptatt av, til gode?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-30:
Først vil eg nytta høvet til å seia meg samd med den nye næringsministeren i at Noreg på mange måtar ligg i verdas hjarta. Men geografisk ligg vi langt frå dei store marknadene, og e-handel reduserer nettopp slike avstandsulemper, og det var også poenget med innlegget mitt. Næringsministeren har i sitt tidlegare stortingsliv vore opptatt av forsking og utvikling, og derfor undrar det meg at Arbeidarpartiet skriv seg ut av ein fleirtalsmerknad der fleirtalet nettopp peikar på det den britiske regjeringa gjev av skattestimulansar til bedrifter som inngår langsiktige avtalar med mindre føretak om FoU-arbeid som begge partar dreg nytte av. Er det usemje mellom næringsministeren og komitefraksjonen, og vil næringsministeren likevel ta omsyn til stortingsfleirtalet si meining og leggja til rette for at dei små bedriftene, som kanskje treng det mest, får del i FoU-verksemda på dette området, slik den britiske regjeringa mønstergyldig legg til rette for?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-30:
Selvsagt mener også jeg at det er rom for å ha nasjonale skatte- og avgiftsbestemmelser. Det skal vi holde fast på, og det vil vi komme til å bruke i de aller fleste sammenhenger. Men på samme måte som Senterpartiet har vært med og lagt til rette for spesielle skattebestemmelser innenfor rederinæringen på grunn av de spesielle forhold som preger den næringen, ser vi også at det på en del andre områder er nødvendig i større grad enn man gjør på generell basis, å tilpasse skatte- og avgiftsnivået til konkurrerende land. Denne nye næringen er en næring som vi vet mer enn noen andre næringer vil komme til å lokalisere seg der skattenivået og rammebetingelsene er best tilpasset. En utvikling som går i retning av harmonisering, skal selvsagt ikke overdrives, men jeg tror det er helt avgjørende at vi tar i bruk de nødvendige grep for å stimulere til utvikling av denne næringen, slik at vi ikke blir et B-lag i forhold til utviklingen vi har sett i Irland, i Finland og delvis også i Sverige, som dessverre på en del av disse områdene ligger langt foran oss i utviklingen av den nye næringen. Det vil iallfall vi som nasjon tape på, mye mer enn om vi vil komme til å harmonisere skatte- og avgiftsbetingelsene med disse landene som vi her snakker om. Så i forhold til de enkelte kommunenes mulighet til å stå fritt med hensyn til innkjøp: Jeg forutsetter selvsagt at de generelle retningslinjer for hva som skal ut på anbud, kommer til å bli fulgt, og at det er de rammene som ligger til grunn for det som er sagt i innstillingen.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-03-30:
Den forrige regjeringen hadde et offensivt og godt grep rundt temaet IT. Mye har blitt gjort på en god og framtidsrettet måte, og dette ansvaret lå i Næringsdepartementet og hos næringsstatsråden. I media registreres det som noe nytt at IT skal legges til Næringsdepartementet. Etter de erfaringene jeg og komiteen har, har IT og ansvaret for dette området de siste årene ligget nettopp i Næringsdepartementet. Jeg er kjent med at forvaltningen av eierskapet og aksjene i Telenor nå skal skifte fra Samferdselsdepartementet over til Næringsdepartementet, men det må også være andre ting en her tenker på. Så spørsmålet mitt til statsråden er: Hva er nytt? Hvilke nye områder, ansvar og oppgaver er det nå Næringsdepartementet skal ha på IT-sektoren i forhold til tidligere?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-30:
Det var positivt at representanten Hedstrøm også nevnte Telenor, for er det noen av våre bedrifter som har jobbet systematisk med utviklings og forskningsarbeid gjennom år, er det nettopp det gamle Televerket og det som nå er Telenor. De gjør det faktisk mulig å gå og gjøre seg gjeldende ute, og er en interessant aktør for andre å samarbeide med. Det var nettopp den runden vi var gjennom her i Stortinget da vi bl.a. drøftet IT-Fornebu, som jeg skulle ønske etter hvert kanskje kunne få navnet Mobil-Fornebu. De nye grepene innebærer kanskje i langt større grad – slik man ser det i USA, som ellers blir sett på som det landet der bare markedet rår – at stat og private er sammen på lag, nettopp for å inspirere til at det skal komme også utenlandske investorer inn. Norge er ikke et dårlig land å investere i for utlendinger. Og da går det ikke bare på skatt, selv om skatt er viktig, men det går også på en del områder som dreier seg om vår livskvalitet, det å kunne ta i bruk en del tilbud for foreldre, der vi både har barnehager og alle de tingene. Men selvsagt skal vi også se på skatteordningene. Det har vel også vært nevnt tidligere av vår partileder Thorbjørn Jagland, at man også her må se nærmere på formuesbeskatningen.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-30:
Det er riktig at Næringsdepartementet har hatt et koordineringsansvar for IT fra den tidligere regjeringen, og det er blitt gjort et godt arbeid, og jeg sa jo også i mitt innlegg at de områdene som var lagt til grunn i stortingsmeldingen som er til drøfting i dag, vil bli videreført. Den største endringen vil nok bli på området et offensivt internasjonalt engasjement, for her er faktisk ikke Norge alene, men man spiller på lag og har en offensiv både innenfor EU-området og i WTO. For det betyr veldig mye også for IT-satsingen. Derfor har man også etablert det nye departementet som mer får med regelverket innenfor EØS og WTO å gjøre, som selvfølgelig er en del av hele IKT-utviklingen når man skal komme inn på avtaler om både det immaterielle og de finansielle tjenestene. I tillegg vil dette departementet ha en langt større del på forskningssiden. Det er helt avgjørende for at Norge kan bygge opp klynger, som ikke minst mange her har vært opptatt av, for å sikre at små og mellomstore bedrifter også blir utviklingsbedrifter. For vi må ha et langt større innhold i våre produkter som går på det kunnskapsmessige. Alt det er en del av det IKT-dominerte området.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-30:
Det jeg mente med den siste kommentaren i mitt hovedinnlegg, er at hele denne nye industrien opphever betydningen av geografien. Det var hensikten. Og det gjør sitt til at noen hver av oss må omgjøre sine oppfatninger om avstand. Når det gjelder FoU-virksomhet, er sikkert også Apelthun Sæle kjent med at Stortinget her har gjort vedtak, også i romertallssammenheng, om et løft. Samtidig er det et utvalg, nemlig Hervik-utvalget, som nettopp har avgitt sin innstilling, som vi håper å forsere behandlingen av, som går mye på hvordan vi skal få opp den næringsrettede forskningen. De fleste av våre bedrifter er faktisk på under ti ansatte, så man kan ikke forvente at de skal klare dette på egen kjøl. Men fortsatt bare å snakke om skattefradrag og endringer på den siden er jeg helt enig med Karin Andersen i til dels kan bli et sidespor, for det er en del av at helheten at vi har kunnet bruke våre skatter og vårt avgiftsnivå til å øke vår livskvalitet. Her er en del av de områdene vi må ha med i en helhet, og pr. i dag er ikke skattepolitikken heller en del av EØS-avtalen.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-30:
Arbeiderpartiets mål er klart – og så blir det veldig viktig hva vi helt konkret gjør, det er jo det vi kommer til å bli målt på alle sammen. Jeg har de siste dagene oppholdt meg i Brussel og hatt samtaler med folk både innenfor IT-området og innenfor forskningsområdet. Vi kommer også til å be om å få delta i IT-programmet som nå kommer opp og stå i EU, og det samme på den offensiven som man nå foretar innenfor forskningsfronten. For alt dette kommer jo i aller høyeste grad til å være med på å endre markedet, og derved også muligheter og rammebetingelser. Så spør Kristiansen: Hvordan kan vi hjelpe de små bedriftene til å delta? Der blir det litt av det samme svaret som jeg gav til Apelthun Sæle: Det kan jo ikke være slik at Stortinget bare ser at det dreier seg om skatt. Det er jo helt klart at veldig mange av de minste bedriftene også trenger kompetanse – nettopp dette med å få et større kunnskapsinnhold på sine produkter. I altfor høy grad konkurrerer Norge i dag på volum. Det er noe av grunnen til at jeg har sagt at det er helt nødvendig at vi greier å komme oss opp på et gjennomsnitt av det som andre konkurrerende land har når det gjelder kunnskapsinnholdet. Og når det gjelder rammebetingelsene, har vi gjort oppmerksom på at vi veldig raskt kommer tilbake på opsjonssiden.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-30:
Regjeringen vil følge opp den IT-strategien som ble lagt av den forrige regjeringen, og også følge opp det engasjementet som den tidligere regjeringen hadde i Brussel – enda litt mer aktivt, muligens, men vi skal følge det opp. Når det gjelder selve forslaget, føler jeg at det er vanskelig å si noe om hvordan det skal håndteres, utover det at alle de punktene som Lisboa-møtet konkluderte med, har vært kjent lenge. EU-dokumentet har jo også vært kjent lenge, det er vel også noe av årsaken til at hele komiteen har tatt akkurat det inn i sin innstilling. Men når det gjelder å få lagt offensiven fra Regjeringens side, har jo også komiteen bedt om at det blir holdt en IT-redegjørelse, så jeg ville se det som naturlig å komme tilbake gjennom en slik mulighet, og jeg vil håpe at det er mulig å få det til nå i vår.