trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Regjeringen planlegger nedleggelse av Regionsenteret for døvblinde i Nord-Norge for bare å ha ett kompetansesenter, lokalisert på Østlandet. Dersom dette blir gjennomført, vil det få dramatiske konsekvenser for brukerne i Nord-Norge og dem som er helt avhengig av tilbudet som døvblindesenteret i Tromsø gir. Døvblinde er en gruppe som trenger oppfølging og bistand over lang tid, og noen ganger hele livet. Vil statsråden sørge for at døvblindesenteret i Nord-Norge ikke blir lagt ned?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg takker statsråden for det jeg oppfatter som et positivt svar. Jeg kunne vel egentlig ha avsluttet her og kanskje gått og gitt statsråden en klem, men det ville være en uparlamentarisk måte å uttrykke seg på i denne salen, så det får vi eventuelt ta ute i vandrehallen. Jeg er glad for det positive svaret, og det har jo vært et stort engasjement i hele landsdelen rundt dette spørsmålet. Det jeg egentlig kan tenke meg å utfordre statsråden litt på, er det tilbudet man gir, at det skal være et lavterskeltilbud. De tilbakemeldingene vi får fra senteret, er jo at den rammeavtalen som definerer målgruppen, blir snevrere og snevrere, og da kan jeg jo stille det spørsmålet til statsråden: Vil statsråden styrke det tilbudet som er i Tromsø?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Da takker jeg statsråden for svaret, og så kommer jeg til å følge utviklingen i denne saken nøye framover.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Vi får se om denne runden gir samme utfall: «Det siste året har det vært flere eksempler på at staten taper store inntekter ved at oljeutvinning stanser eller utsettes på grunn av manglende tidskritiske tiltak. På Heidrun-feltet kan manglende boringer medføre tap på inntil 45 mrd. kr. Nettsiden offshore.no melder 3. februar i år at statens tap ved stenging av brønner på Gullfaks kan være 12 mrd. kr. Hvilke tiltak gjør regjeringen for å følge opp slike hendelser og for å sikre at tilsvarende problemstillinger kan adresseres på et tidligere tidspunkt?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg synes statsråden hadde en god innledning. Utgangspunktet mitt i denne runden er at jeg ønsker maks petroleumsutvinning på norsk sokkel, men det må skje innenfor de kravene som er til helse, miljø og sikkerhet. Jeg tror ikke vi er uenige om det, så det er ikke noen vits i å drive noen polemikk. Men igjen: Det er utfordringer, og når jeg er opptatt av dette, er det jo fordi en ser at her kan en, hvis en ikke gjør tidskritiske ting på enkelte områder, kanskje miste muligheter til å hente ressurser. Og her bør en være «på ballen» i forhold til at en gjør nødvendige tiltak tidlig. Jeg skal ikke si at Statoil ikke er egnet til å gjøre den jobben; de er veldig kompetente til dette. Samtidig er det sånn at med manglende konkurranse på sokkelen – de sitter i hovedsetet i mange saker – kan det hende at de kan prioritere litt som er selskapsinteressant, men ikke samfunnsøkonomisk interessant. Petoros rolle i dette er jo veldig interessant. Ser statsråden noen mulighet for å styrke Petoro, slik at de kan bli en enda bedre vaktbikkje overfor ressursutnyttelsen på feltene?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Oljedirektoratet har også jeg bare gode ord å si om. Det er andre som sitter på bremsen når det gjelder å utvikle olje- og gassektoren i Norge, og som statsråden nok kjenner bedre til. En annen vinkling på den problemstillingen som vi har hatt i forhold til Gullfaks, er sikkerheten. En vet at hovedverneombudet har trukket seg fra sin stilling der ute. Petroleumstilsynet, som gjør en fremragende jobb, har samtidig i sine budsjettinnspill til arbeidsministeren sagt at de gjerne skulle hatt mer ressurser for å kunne gjøre jobben sin skikkelig. Men det ble ingen økning i bevilgningene fra regjeringen. Når en ser på den siden av f.eks. Gullfaks-hendelsen, der folk føler seg utrygge, og der Statoil i en del uker har visst om problemene uten å orientere så mange andre enn myndighetene – knapt nok sine egne ansatte, skal vi tro enkelte rapporter – vil Petroleumstilsynet kunne se for seg en styrking framover, for å kunne være «på ballen» i disse sakene?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-09:
Jeg tror vi går på sak! I Norge har vi etablert et rammeverk rundt petroleumsvirksomheten som gjør at rettighetshaverne i feltene våre i de fleste tilfeller har egeninteresse av å fatte gode beslutninger for samfunnet. Dette gjelder også tiltak for økt utvinning. En av hovedoppgavene til Oljedirektoratet er å følge feltene tett for å sikre at selskapene agerer i tråd med god ressursforvaltning. En viktig del av dette er å jobbe for at alle lønnsomme ressurser blir hentet opp. Utvinningsgraden på kontinentalsokkelen varierer i stor grad mellom felt. Den avhenger bl.a. av reservoarmessige forhold og utbyggingsløsningen. I gjennomsnitt vil uvinningsgraden for våre felt være 46 pst., hvis dagens planer gjennomføres. Det er høyt i internasjonalt perspektiv. Det er også en betydelig oppside i å finne løsninger som gjør at mer av de resterende 54 pst. også kan hentes opp. Jeg ønsker at rettighetshaverne aggressivt jakter alle lønnsomme ressurser i feltene. Jeg ønsker at de setter seg ambisiøse mål, noe å strekke seg etter. Jeg vil ha aktører som er kreative og aktivt forfølger løsninger som kan gi økt utvinningsgrad. Da er det slik at av og til lykkes man ikke i å få det en ønsker seg. En av hovedoppgavene til Oljedirektoratet er å følge opp at selskapene agerer i samsvar med god ressursforvaltning. I dette arbeidet har vi nær dialog med både operatørselskaper og øvrige rettighetshavere. Det er, og vil alltid være, utfordringer knyttet til olje- og gassproduksjon til havs. Jeg satte i fjor ned et ekspertutvalg for å se på hva som kan gjøres for å øke utvinningen fra feltene våre. Framdrift og kostnader knyttet til boring av brønner er et viktig tema i denne rapporten. Økt utvinning er også et viktig tema i den kommende stortingsmeldingen om petroleumsvirksomheten. La meg så kommentere litt de to feltene som representanten Solvik-Olsen eksplisitt nevner i sitt spørsmål. Oljedirektoratet har hatt tett oppfølging av operatøren om utvinningsstrategien på Heidrun over flere år. Direktoratet har bl.a. bedt om en konkretisering av ytterligere tiltak som kan bidra til å øke oljeutvinningen. Ett av disse tiltakene er hvordan man kan øke boreeffektiviteten på Heidrun for derigjennom å få boret flere utvinningsbrønner. Jeg vet at operatøren har stor oppmerksomhet rettet mot utfordringene knyttet til Heidrun. Jeg forventer at eierne av Heidrun gjør det som er nødvendig for å høste de lønnsomme ressursene i feltet. Det har vært mye oppmerksomhet rundt Gullfaks det siste året. Vanninjeksjonen på feltet har gitt større trykkoppbygging enn forventet i noen geologiske lag. Operatøren har derfor stengt ned en del brønner, mens eierne vurderer hvordan de skal gå videre med produksjonen fra feltet. Det er ikke klart i dag om utfordringene på Gullfaks vil gi lavere utvinningsgrad fra feltet, eller om vi bare står overfor en utsettelse av produksjonen. Oljedirektoratet vurderer kontinuerlig operatørens ressursforvaltning på Gullfaks, herunder kunnskap om feltet, pågående studier og kunnskapsinnhenting samt de tiltak som operatøren har iverksatt og vurderer å iverksette.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-09:
Når det gjelder Petoro, mener jeg det er viktig at vi er tydelig på hvilke typer felt, hvilke områder på sokkelen som Petoro skal ha sin hovedvirksomhet rettet inn mot. Der har jeg sagt til Petoro at jeg ønsker et forsterket fokus på de modne feltene. Det er de feltene som har den største verdiskapingen, det er de feltene hvor vi har de største tekniske utfordringene som følge av nettopp det vi nå diskuterer. I årene framover betyr det at Petoro kommer til å ha en særlig innsats rettet inn mot Snorre, mot Heidrun og mot Gullfaks. Så svaret på spørsmålet er: Ja, Petoro vil, og skal, ha en viktig rolle i dette arbeidet. Men som det også framgikk av svaret mitt, er det viktig for meg å framheve Oljedirektoratets rolle som den ansvarlige aktøren for ressursforvaltningen av norsk sokkel som et hele. Der håper jeg at mitt første svar også ga inntrykk av et offensivt oljedirektorat, som har fått et klart oppdrag fra meg om å være aktive i lisensene og sørge for at ressursutnyttelsen blir optimal.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-09:
Jeg har ikke noe grunnlag for å si at Petroleumstilsynet ikke er fullt ut kompetent til å følge opp de spørsmål som skal følges opp på norsk sokkel. Den situasjonen som vi har hatt, og fortsatt til dels har på Gullfaks, ligger, som representanten Solvik-Olsen helt riktig sier, i vesentlig grad under Petroleumstilsynets ansvarsområde, og jeg forventer som sagt at det følges opp på den måten som det bør følges opp. Når det gjelder budsjettmessige spørsmål knyttet til Petroleumstilsynet, vil ikke jeg gå noe nærmere inn på det, dels fordi vi i budsjettprosessen for 2012 har kommet relativt kort når det gjelder de kontrete prioriteringene som der skal gjøres. I tillegg ligger jo også tilsynet utenfor mitt ansvarsområde.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
«Flere ganger har TV 2 vist tilfeller hvor funksjonshemmede får avslag på søknad om bil i gruppe 2 på grunn av ordlyden i forskriftens § 2. Bilsenterets vurderinger legger liten vekt på den enkeltes behov for å komme seg ut på egen hånd og behovet for å ha med elektrisk rullestol for å forflytte seg utenfor bilen. Totalkostnaden vektlegges heller ikke. Vil statsråden vurdere endring av forskriften slik at søknader om bil i gruppe 2 kan innvilges også når personen er i stand til å komme seg ut og inn av bilen på egen hånd?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg takker for svaret. Jeg kjenner til at det var en endring i 2003. Men det lå ingenting i den saken som tilsa at ordningen skulle strammes inn sånn at mange av dem som trenger en kassebil, ikke får det. Jeg skal ikke gå inn i saksbehandling, men vil komme med et par eksempler: Blant annet er det et foreldrepar som har et barn på 30 kg som de må bære ut og inn av en bil – noe som gjør at moren antageligvis vil få dårlig helse – og dette gjør det nesten umulig for dem å frakte denne gutten. De får ikke bil på grunn av at han har en viss gangfunksjon. Så har vi et annet eksempel med en som har en veldig, veldig dårlig gangfunksjon og som absolutt har behov for å ha med seg elektrisk rullestol. Han vil ha store problemer i forhold til tilhenger, og han må ha mulighet til å bevege seg når han har parkert bilen. Det er store problemer med ordningen med henger. Ser ikke statsråden hvor problematisk det er, både i forhold til parkering og i forhold til at en bruker skal ha en stol opp og ned på henger – alt det praktiske ved dette? Og ser ikke statsråden at det er problemer som bør løses på en annen måte enn i dag?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Fremskrittspartiet går ikke inn for at alle som ønsker det, skal få. Og vi ønsker også en streng praksis. Men det man ser, er at den praksisen man har i dag, er uhensiktsmessig og for streng. Høyesterett har gitt Nav medhold i tolkningen av forskriften som den står i dag. Og det jeg spør statsråden om, er: Mener ikke statsråden at forskriften kanskje bør endres noe? Juridisk sett er det korrekt det Nav gjør, men man bør kanskje endre forskriften noe, sånn at også de som har en liten gangfunksjon, får muligheten til å komme seg ut med en kassebil. I dag blir de forhindret fra det, og det med henger er en upraktisk og dårlig løsning. Så vi ønsker en tillemping av den forskriften, slik at en på en bedre måte ivaretar de tunge brukerne som trenger kassebil, men selvfølgelig ikke alle. Men det er opp til statsråden å foreta en justering, ikke bare i forhold til gangfunksjon, men også i forhold til dem som er avhengig av rullestol eller ramper – å sørge for at både rullestolen og brukeren kommer seg ut og inn. Vi ønsker også å få en praktisk vurdering i forhold til den gutten jeg nevnte, hvor foreldrene på grunn av det helhetlige sykdomsbildet må bære ham.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Jeg forstår det slik at representanten ikke primært ønsker en gjennomgang av kriteriene for tildeling av bil til personer med nedsatt funksjonsevne, men en belysning av hvorfor ikke flere, og da spesielt rullestolbrukere, blir tildelt bil i gruppe 2. Jeg skal spare representanten for den lange og vanlige gjennomgangen av regelverket, men vi får litt her. Ordningen med å dele inn i to bilgrupper ble innført av den forrige regjeringen i 2003. Da endret man tildelingsordningen for å skille mellom vanlige personbiler i gruppe 1 og spesialtilpassede kassebiler i gruppe 2. Et av vilkårene for å ha rett til bil i gruppe 2 er at man ikke er i stand til å komme seg inn og ut av bilen på egen hånd uten å bruke heis eller rampe. Jeg har forståelse for at man på tross av det tydelige regelverket kan finne grensetilfeller som kan oppleves som urimelige. I den sammenheng kan det presiseres at det er andre vilkår som gjelder for tilskudd til personbil, og at den typen tilskudd kan benyttes til delfinansiering av en større bil. Det er også mulig å søke om støtte til tilhenger om man ønsker å frakte med seg større hjelpemidler, som f.eks. en rullestol. De samlede utgiftene til stønad til bil over folketrygden var i 2009 på drøyt 850 mill. kr. Utgiftene har økt over tid. Denne økningen skyldes i hovedsak en betydelig oppgang i stønad til spesialtilpassede kassebiler. Regjeringen er hele tiden opptatt av hvordan vi best kan påse at regelverket fungerer tilfredsstillende. En eventuell endring av regelverket, der man skulle endre forskriften for f.eks. å ta med noen av de hensynene som representanten nevner, er en budsjettsak, som må vurderes opp mot andre prioriterte områder.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Den endringen som den tidligere regjeringen gjorde i 2003, var for nettopp å treffe bedre dem som trengte det aller mest. Det var for å få mer ut til dem som trengte det mest. Derfor skilte man mellom gruppe 1 og gruppe 2. Vi har et regelverk som skal sikre at de som trenger spesialtilpasset bil mest, får dette. Det betyr ikke – og det er jeg helt enig i – at alle som trenger det eller kan ha behov for det, får det. Det er spisset inn, det er en prioritering i forhold til dem som trenger det mest. Da har man satt et skille ved om man har gangfunksjon, om man kan klare å komme seg ut og inn av bilen selv. Jeg tror vi er enige om at det ikke er noe galt med den praksisen. Den er stadfestet av Høyesterett, den er innenfor regelverket. Så kan jeg, i likhet med representanten, si at jeg kunne også ønske at alle som trengte det, fikk. Men som et ansvarlig regjeringsparti gjør man også noen økonomiske prioriteringer i forbindelse med budsjettet. Vi må i hvert fall gjøre det, Fremskrittspartiet er ikke i første rekke der. Da har man gjort den vurderingen at man har lagt vekt på at de som trenger det mest, får. Og så får vi vurdere dette løpende hele tiden, i forbindelse med budsjettbehandlingene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke går inn i enkeltsaker. Jeg er helt enig med representanten i at en ting er at regelverket følges sånn som det skal, men det er ikke noe argument i seg selv, for regelverk kan endres. Så jeg har full forståelse for at man hele tiden skal følge med på om dette er et godt og hensiktsmessig regelverk. Men det er altså en budsjettmessig sak, for hvis man skal utvide regelverket – man legger inn et veldig stort skjønn i det representanten foreslår – så vil det ha store budsjettmessige konsekvenser. Det er en prioritering som må gjøres i forhold til andre grupper. Vi har foreløpig lagt oss på at vi har valgt å prioritere dem som trenger det mest, og så kan jeg ikke si noe annet enn at vi ser på regelverket hele tiden og følger det opp i forbindelse med budsjettet. Men det er altså prioriteringer som man må gjøre hele tiden, knyttet også til denne velferdsordningen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-18:
Jeg skal følge opp der Tord Lien slapp. Jeg tenker at hvis man virkelig skal få snudd denne pyramiden, og hvis man skal få ned saksbehandlingsmengden og bruke ressursene i det apparatet som i dag sitter og utreder tett på elevene og i tett interaksjon med skolen, så må vi prøve ut noen alternative måter å gjøre det på. Da har vi foreslått at man ved et utvalgt antall skoler og kommuner skulle prøve virkelig å sette dem som er nærmest eleven, til å ta de avgjørelsene og sette inn innsatsen så tidlig som overhodet mulig. Er det virkelig sånn at statsråden ikke kan tenke seg sånne forsøk? Er det ikke viktig å vinne erfaring før man eventuelt gjør noen flere storskalaendringer?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-18:
Jeg skal skifte tema til de lange saksbehandlingstidene i PP-tjenesten. Det er en kjent sak at Riksrevisjonen har rettet flengende kritikk mot systemet. Komiteens leder, Marianne Aasen, var inne på det i sitt innlegg, og flere andre har vært inne på det samme. En samlet kontroll- og konstitusjonskomité har enstemmig anmodet regjeringen om, på bakgrunn av de alvorlige funnene som er gjort, at her burde man faktisk innføre saksbehandlingsfrister i systemet. Når regjeringen ikke vil gjøre det, lurer jeg på: Hva er da statsrådens strategi for å sikre at man får en saksbehandlingstid som er rimelig, og som ikke er på direkte kollisjonskurs med det å få til tidlig innsats og det å sørge for at de barna som virkelig trenger det, får den hjelpen de trenger, så raskt som mulig?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-18:
Jeg har lyst til å takke for det jeg synes har vært en god debatt om et svært viktig tema. Det er ingen tvil om at arbeidet med denne stortingsmeldingen har engasjert langt utover komiteens grenser, det så vi hos alle dem som meldte seg til høring. Jeg tror vi alle kan skrive under på det, med alle de henvendelsene vi har fått, etter høringen og mens vi hadde saken til behandling i komiteen. Som flere har vært inne på her, handler det om at meldingen har mange gode tiltak, men spørsmålet er om vi får til den endrede praksisen ute i skolen. Da er dialogen med kommunesektoren fundamentalt viktig, fordi det altså er skoleeierne der ute som sitter med hånden på rattet i det daglige, som gjerne er eiere og ledere av interkommunale og kommunale PPT-tjenester, og som skal bidra til å gi det løftet som trengs, hvis vi skal lykkes bedre med spesialundervisningen. Dette er et komplekst område. Vi har snakket mye her nå om ressursbruken og om hvor mye som bindes opp i byråkrati og utredninger. De som taper på det, er eleven og skolen, som mister den ressursen de kunne hatt hvis støtteapparatet, PPT-tjenesten og spesialpedagogene i større grad kunne vært skolenære og vært en del av skolehverdagen, drevet veiledning av lærerne og sørget for at flere lærere kunne lykkes bedre i å gi god tilpasset opplæring – og dermed forebygge at man havner ut i utredningstyranniet, kan man nesten si, og at det ender opp med enkeltvedtak og spesialundervisning. Det er bakgrunnen for at vi tar til orde for dette forsøket, prøver å desentralisere en beslutning – kutte noen svinger og sørge for at man tar beslutningen på skolenivå, og dermed får raskere avgjørelser. Men det skal skje i samråd med PPT-tjenesten, og det må selvfølgelig være under forutsetning av at eleven har en rett, hvis man definerer og mener at det er behov for det. Helga Pedersen brakte inn nordområdemeldingen som skal legges fram i dag, og de kompetanseutfordringene som utvilsomt er både i den nordlige delen og i resten av landet. Men utfordringen er kanskje spesielt stor i nord, i og med at det er der vi har det desidert største frafallet i videregående opplæring. Da er det – som flere har vært inne på her – et paradoks at skolen opplever at man har for stramme rammer med hensyn til å kunne lage pedagogiske og godt tilpassede opplegg som kan fenge elever, og som kan bringe dem ny motivasjon til å gjennomføre opplæringen. Vi har i innstillingen utfordret regjeringspartiene og regjeringen på § 8-2 og det faktum at man i Ny GIV får til avvik i 10. klasse, mens kommunene så riktig påpeker at behovet er for avvik i 8. klasse.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-18:
Ingen kan forundres over at en SV-statsråd står her og underkjenner og sabler ned karakterer, for hadde statsråden fått viljen sin, hadde hun vel fjernet karakterene helt fra norsk skole. Men det er altså det systemet vi har i ungdomsskolen, og jeg har ikke hørt noen fremme noe forslag om et annet system enn det. Litt til statsrådens svar til Stortinget i forbindelse med dette forslaget. Der skriver statsråden følgende: «Jeg er derfor helt enig med forslagsstillerne i at det er viktig å forberede elevene godt på overgangene i utdanningssystemet. Før elevene begynner på ungdomstrinnet må de være godt informert om hva karaktersystemet innebærer, betydningen av trinnene i karakterskalaen osv. Ikke minst er det svært viktig at elevene har en realistisk oppfatning av egen faglig styrke og hvilke utfordringer de har i de ulike fagene.» Da er min utfordring til statsråden: Hvordan skal hun på en teoretisk måte gi disse 12–13-åringene en innføring i dette? Det må jo være alternativet, når man ikke kan gi dem muntlige karakterer som tillegg til den andre vurderingen de får.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-18:
Jeg vet ikke hva som er mest provoserende, at man reiser debatter her i salen om fundamentale utfordringer i norsk skole, eller at man innimellom fremmer forslag som kanskje ikke er «comme il faut» når de introduseres, men som kanskje kan modnes, slik at man kanskje kan se at her er det definitivt flere innganger og flere syn på hva som kan gagne norsk skole. Så konstaterer jeg at representanten Aksel Hagen har holdt to innlegg her i dag, hvor han bare snakker ned karakterene og mot dem. Det eneste han ikke får lov til å si, er at han faktisk er mot dem. Så er det vel kanskje en del av SVs regjeringstilpasning at man i programmet for den perioden da man hadde inngått det rød-grønne samarbeidet, vasket ut forslaget om å fjerne karakterene i norsk skole. Jeg vil si vi har en prestasjonsutfordring i norsk skole, og vi har en motivasjonsutfordring i skolen. Det er ikke sånn at vi har foreslått at karakterene, som Marianne Aasen beskriver som endimensjonalt, skulle være den eneste vurderingen. Jeg er også veldig tilhenger av og håper at programmet Vurdering for læring faktisk også sier noe om hvordan man på ungdomstrinnet kan legge ytterligere nye dimensjoner til vurderingen for å gi elevene bedre tilbakemeldinger på sitt læringsarbeid. Det handler også om en standard som skal si noe om hva slags kunnskaps- og ferdighetsnivå elevene har ved overgangen til ungdomstrinnet. Så synes jeg det er ganske drøyt når representanten Marianne Aasen sier at karakterer på ungdomstrinnet ikke er motiverende, for vi ser hvordan det går på ungdomsskolen i dag. Sannheten er jo at det i ungdomsskolen i dag går mange elever som aldri fikk den tidlige innsatsen og den faglige oppfølgingen som gjorde at de kunne starte ungdomsskolen med de nødvendige grunnleggende ferdighetene, og med de nødvendige faglige forutsetningene som er helt nødvendige for å få et skikkelig utbytte av ungdomstrinnet. Man kan for så vidt si at det er riktig at OECD eksplisitt ikke har sagt at Norge skal innføre karakterer på barnetrinnet. Men OECD har heller ikke sagt det motsatte – de har påpekt at vi har en altfor svak vurderingskultur på barnetrinnet i Norge. Jeg har heller ikke sett at OECD har gått i strupen på land som har karakterer på barnetrinnet, for det er det jo en del av OECD-landene som faktisk har, og jeg har faktisk ikke sett at OECD har foreslått at de bør ta karakterene ut av sine barneskoler.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-18:
Jeg vet ikke hvem som har de ideologiske skylappene på seg her i dag, om det er posisjonen eller opposisjonen, men jeg er opptatt av å ta på alvor det OECD faktisk har sagt, skrevet og anbefalt Norge, at før elevene begynner på ungdomstrinnet, skal de være godt informert om hva karaktersystemet innebærer, betydningen av trinnene på karakterskalaen, osv. I replikkrunden med statsråden fikk jeg ikke noe godt svar på hvordan hun tenker seg at 12–13-åringene skal få en innføring av dette på et rent teoretisk grunnlag, for å skjønne og forstå hva dette faktisk innebærer. Jeg tror at det å ha konkretisert elevprestasjonene på 7. trinn med tallkarakterer ville bidra til en mer opplyst dialog også med foreldrene.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Det har vært en bra debatt. Jeg tar ordet for bare ett tilleggsmoment, som jeg synes det er viktig å påpeke, særlig i forhold til denne gruppen, og det er IKT i skolen. Ingen har snakket om eller vært noe særlig innom det, men jeg er overbevist om at vi står foran nærmest en revolusjon i læringsmetodikk i norsk og internasjonal skole. Det vil særlig komme den gruppen elever som vi diskuterer i dag, til gode. Jeg har en gang hørt at blant kinesere er det mye mindre forekomst av dysleksi. Og hva kommer det av? Jo, bokstavene på kinesisk er bilder av begreper, man må ikke sette dem sammen av lyder som når vi leser her i Vesten. Derfor mener jeg at den nye teknologien har et kjempepotensial i forhold til det visuelle. Visualiseringen er et nøkkelord når det gjelder barn som sliter på skolen. Vi har ikke sett ordentlig potensialet på alle disse teknologiområdene når de smelter sammen. Nå snakker jeg ikke bare om at man kan surfe på Internett og finne informasjon i timen, eller gjøre oppgaver på data, men hvordan man interaktivt kan jobbe på en måte som andre enn jeg er bedre til å beskrive. Det vil hjelpe alle barn og vil gjøre det mer spennende på skolen, mer forståelig og mer interessant. Det er et stort potensial med hensyn til akkurat disse tingene. Da må produsentene av lærerbokmidlene forstå de mulighetene som ligger i det. Vi ser det allerede i spillindustrien, som er enorm, og som er større omsatt i kroner enn filmindustrien. Hva med å bruke mye av det de har av kompetanse, i skolen? Vi må få lærerutdanningen til å bli oppmerksom på det på en helt annen måte enn tidligere, og vi må forske på det, slik at vi vet hva som fungerer, og ikke minst hva som ikke fungerer. Vi skal også ha en kunnskapsbasert skole, med bruk av IKT. Jeg tror, som sagt, at det er grunn til å være ganske optimistisk på vegne av disse barna, særlig med tanke på hva IKT kan gjøre. Det vil bli enklere for mange å gå i framtidens skole nettopp på grunn av ny teknologi.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Tilbakemeldingskultur er det vi debatterer. Problemet med karakterer er at det er endimensjonalt. Det er en lineær metode hvor man plasserer barn i forhold til hverandre – og det med svært få variabler i tillegg. Derfor er mulighetene for å hente informasjon i et slikt system svært begrenset. Årsaken til at vi har karakterer – for det er jo ikke uten grunn at vi har det, og som Kristin Halvorsen allerede har sagt, står det i SVs program, og den rød-grønne flertallsregjeringen styrer også etter det – er at vi trenger et system for å sortere i forhold til videre studier og skole. Det er derfor vi har et slikt enkelt lineært system, som er nesten litt banalt med tanke på tilbakemelding. Det er det det egentlig handler om. Når jeg hører representanten Hanekamhaug snakke om tilbakemeldingskulturen i norsk skole, må jeg si at jeg kjenner meg svært dårlig igjen. Det som mange har trukket fram, er det som direktorat, departement, skoler og kommuner jobber med. Men nå har jeg lyst til å ta på meg hatten og være blant den ene millionen i Norge som enten går på norsk skole, eller som er foreldre til noen i skolen. Jeg har nettopp, sammen med far, på hjemmebane gått gjennom foreldresamtaler med tre barn. Det var en svært detaljert gjennomgang for hvert eneste fag – utrolig imponerende egentlig. Jeg skulle ønske at jeg hadde gått på en skole med den type tilbakemeldingskultur. Ett av barna heter Anne. Hvor god hun er i matte, har jeg ikke tenkt å prate om offentlig, og jeg har heller ikke tenkt å snakke med noen andre om det enn med faren. Men for å si det slik, det interessante er jo hvilke typer matematiske saker hun synes det er spennende å jobbe med, hva hun sliter med, og så gå inn og se på det sammen med læreren. Det er helt irrelevant hvordan hun står i forhold til alle andre i klassen. Det har ingen informasjonsverdi. Det eneste vi er opptatt av, er hva hun kan forbedre seg i. Så til at det ikke er noen norske fagfolk som går inn for det. Vi har mange skoledebatter. Ja, da viser vi til forskning osv. Opposisjonen finner ingen støtte hos noen fagfolk og ikke hos lærerstanden, som man ofte lytter til. Så til det med tidsbruk. Det hadde vært fint å få beregnet tidsbruken dette ville innebære, særlig med tanke på at det ikke har noen særlig effekt. Det er i hvert fall ikke dokumentert. Ordet «populisme» har blitt brukt om det tidligere. Det støtter jeg meg helt på med hensyn til dette med motivasjon. Det fremmer ikke motivasjon. Da burde ungdomsskolen vært høydepunktet i norsk skole. Alle i denne sal vet at det er der lavpunktet faktisk er.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Først kan jeg opplyse representanten Hanekamhaug om at jeg ikke bor i Oslo, slik at det ikke er Oslo-skolen jeg refererer til. Det jeg også ønsker å ta opp, er at det er dokumentert og sagt fra mange talere at det foregår en omfattende vurdering av norsk skole. Det er på den måten man ser egne prestasjoner i forhold til de kompetansekravene som foreligger. Så vi trenger ikke muntlige karakterer. Det er det vi fra posisjonen prøver å si. Det er ikke behov for dem. Hvorfor i all verden skal man innføre dem? Når ingen i skolen vil ha dem, er det unødig tidsbruk. Men det OECD har pekt på, og som flere viser til, er at vi er for dårlig på overgangene – når barn skal begynne i 1. klasse, går fra barneskole til ungdomsskole og fra ungdomsskole til videregående skole. Det har vært en kultur rundt dette med nye ark og fargestifter: Det går nok bedre med deg der, vær så god, det er greit at læreren ikke vet hva du har i sekken, og så håper vi det går bra. Jeg har lyst til å vise til et eksempel fra min egen kommune. I en egen skolekrets har man gjort noe med dette. Der er det sånn at når barna går i barnehagen, får de vite hva slags ordensregler som er på barneskolen. Foreldrene tas inn til samtale, og man snakker med personalet – man har systemer for det – slik at lærerne vet hvilke barn som kommer, og hva man kan forvente av dem. Det samme systemet har man for overgangen mellom barneskole og ungdomsskole: Foreldrene og barnet blir invitert inn på ungdomsskolen på våren i 7. klasse, så snakker man sammen om hvilke utfordringer og forventninger man har i forhold til hverandre. Det samme systemet er i ferd med å etableres i forhold til videregående skole. Det svarer på det OECD snakker om, ikke maset om muntlige karakterer, som ikke har noen hensikt, som ingen etterspør og som er feil tidsbruk i en skole som har mer enn nok byråkrati og oppgaver å hanskes med allerede.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Skolen skal bli et bedre sted å lære, ikke bare et sted å være. Det er bra. Doktoravhandlingen som jeg viste til i mitt innlegg, viste at elever er lei av slagordet «ansvar for egen læring». Elevene etterspør der lærerens ansvar. Elever føler seg overlatt til seg selv, og timene blir brukt til helt andre ting enn skolearbeid. For lærerne fører ansvar for egen læring til store mengder ekstraarbeid. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden ta en gjennomgang av Reform 94 for å se om den virker etter hensikten, eller om den rett og slett er med på å produsere flere elever til spesialundervisning, som vi aller helst vil ha færrest mulig i?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Jeg vil benytte muligheten til å friske opp, og muligens få et svar på, det første spørsmålet jeg hadde, om ministeren vil ta noen grep med hensyn til å foreta en evaluering av Reform 94. Jeg vil også stille spørsmål om PPT og utfordringen der, i og med at kunnskapsministeren ikke ser at det er en god løsning å få et forsøksprosjekt ut i Skole-Norge der PPT er direkte knyttet opp mot skolene, også med tanke på at det faktisk er ganske store avstander i Norges land i dag. Jeg vet om tilfeller der fagfolkene våre bruker mer tid på å kjøre i bil til og fra, enn de bruker på å ivareta den oppgaven som de virkelig kan og er utdannet til, og der vi virkelig trenger dem, sånn som overfor elevene. Jeg vil også vise til Finland, der det viser seg at det er et veldig godt tiltak, og det virker veldig godt.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-11-18:
Jeg kan ikke gå fra denne debatten i dag uten å kommentere innlegget til Mette Hanekamhaug og fokuset på de flinke. Dette må være den dagen da vi fokuserer på dem som faktisk sliter i skolen. Det er, som jeg sa innledningsvis, en brokete gruppe med unger med funksjonsnedsettelser – det kan være unger som har autisme – og de foreldrene som sliter, eller har slitt, for å få et tilpasset tilbud til dem, vi skal ha fokus på i dag. Og så får vi behandle dem som er flinke, og som ikke får tilpasset opplæring, for seg sjøl. Jeg har bare lyst til å understreke at denne dagen og denne meldingen handler om de tusenvis av unger som faktisk sliter i skolen i dag. Så har jeg en liten kommentar til slutt, til Ny GIV – jeg er litt usikker på om representanten Harberg sa «Ny VRI», jeg er ikke helt sikker, men det var sånn jeg hørte det – og forståelsen av at det er en omgåelse av § 8-2. Slik jeg ser det, er det ikke noe problematisk i det hele tatt, for her er det elever som ikke blir satt i fast gruppe fra 8. trinn, og som går i den gruppen ut 10. trinn, men det er et tiltak som settes inn for en kortere periode. Jeg kan ikke se at opplæringsloven legger noen hindringer i veien for det. Men jeg har lyst til å understreke igjen: På denne dagen og gjennom denne meldingen er det de viktige tiltakene for den store gruppen av unger med spesielle hjelpebehov – det er det signalet i hvert fall jeg vil gi til alle foreldrene der ute – vi har tatt på alvor.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-11-18:
Dette har vært en lang og interessant debatt og egentlig en litt morsom debatt, synes jeg. Det har vært etterlyst hva som er alternativene til det som skjer. Jeg synes statsråden på en veldig god måte har redegjort for hva som faktisk gjøres i dag, og det forundrer meg òg egentlig at det virker som om det er noe som ikke har glidd inn, eller at en ikke har oversikt over det. Jeg har tatt med «Vurdering på ungdomstrinnet og i videregående opplæring»: «1. august 2009 ble forskrift til opplæringsloven kapittel 3 «Individuell vurdering i grunnskolen og i videregående opplæring» endret.» Jeg leser høyt fra denne: «Alle elever helt fra 1. trinn har rett til – å få vite hva som er målene for opplæringen, både kompetansemålene i læreplanene og læringsmål som er utviklet på den enkelte skole – å få vite hva det blir lagt vekt på i vurderingen – å få vurdert kompetansen sin i fag, orden og oppførsel – å få begrunnet informasjon om sin kompetanse i fag og hvordan de ligger an i orden og i oppførsel – å få informasjon om hva de må mestre for å bli bedre i faget – å vurdere egen kompetanse, eget arbeid og egen faglig utvikling – en samtale med sin kontaktlærer om faglig utvikling minst en gang hvert halvår – dialog med lærer om sin ikke-faglige utvikling – å få halvårsvurdering uten karakter der faglærer beskriver elevens kompetanse i fagene og som gir veiledning om hvordan de kan øke kompetansen sin – å få halvårsvurdering uten karakter i orden og i oppførsel.» Så står det litt om hva du skal gjennom fra 8. trinn. Da har du rett til å få karakterer i forbindelse med halvårsvurdering, osv. Dette ligger på Internett, og jeg vil anbefale at de foreldre – som også antakelig er representert her i salen – som ikke føler at de får den tilbakemeldingen fra lærerne til sine barn, tar denne utskriften fra Internett med på neste foreldrekontakttime.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-18:
Jeg forstår at i regjeringens drømmeverden går alle barn i barnehage. Men jeg registrerer jo også at regjeringen innser selv at selv om de fjerner kontantstøtten for toåringene, vil det fortsatt være noen barn som ikke går i barnehage. Det er dem jeg kjenner meg ganske bekymret for med hensyn til de to grepene som vi gjør i dag, nemlig med å flytte språkkartleggingen fra helsestasjon til barnehage, og også at alle tiltakene som skal gjelde barn i den gruppen, flyttes ut fra opplæringsloven og kommer inn under barnehageloven. De mest sårbare barna, som kanskje trengs å nås tidlig, vil kunne nås gjennom et møte på helsestasjonen. I dag fungerer det veldig bra at det er barnehagen som har et faglig ansvar, men at man også har et tilbud til barn som ikke går i barnehage. Vil statsråden ta initiativ, slik at vi nå ikke risikerer at de mest sårbare barna blir utelatt fra disse tiltakene?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-18:
For Kristelig Folkeparti handler skolen like mye om lærelyst og mestringsglede som om det å ha noe å strekke seg etter. Klarer vi ikke å gi det til elevene, mener jeg vi ikke har lyktes i norsk skole. Som det går fram av innstillingen, støtter ikke Kristelig Folkeparti dette forslaget. Vi er enig i behovet for å forberede elevene godt på de ulike overgangene i utdanningssystemet. Vi ser også at overgangen fra en karakterfri barneskole og til karakterer på ungdomstrinnet kan oppleves krevende for mange. Samtidig kan jeg ikke helt se hvordan overgangene blir mindre krevende ved å senke tidspunktet for når karakterer innføres. Vi vil fortsatt sitte igjen med en overgang som vil gi et sjokk. Vi må se på andre måter å forberede elevene på den overgangen. Jeg kan heller ikke se at karakterer vil være svaret på et mulig lavt læringstrykk i norsk skole. Om det var slik at karakterer hadde en automatisk effekt når det gjelder å virke motiverende og inspirerende, burde ikke situasjonen i ungdomsskolen, som vi har i dag, vært helt annerledes, i og med at det er på det tidspunktet en starter med karakterer? I dag snakker vi om et ungdomstrinn som mangler motivasjon, og som på mange måter er med på å legge grunnlaget for en drop out-problematikk i videregående. Vi mener at det er ikke lærerens evne til å sette tallverdier på prestasjoner som teller; det er evnen til å beskrive hva faget handler om, sette klare mål og hjelpe elevene til å oppnå dem, som er viktige for læring. Det er heller ikke gitt at karakterer gir bedre læring og mer å strekke seg etter. Når Høyre sier: Kunne vi ikke bare prøvd dette? Da burde vi med respekt se til internasjonal forskning og ikke sende elevene ut i et forsøksprosjekt som så mye tyder på ikke vil fungere. Andre land har prøvd det. Det har ikke vist seg å gi den effekten vi skulle ønske. Det som fungerer, er forståelige mål, klare kriterier, meningsfylte oppgaver og kontinuerlig faglig feedback. Vi mener det er mye viktigere at vi stadig forbedrer lærernes vurderingskompetanse, slik at de kan støtte elevenes læring gjennom hele barneskolen. Dette gjelder også på ungdomstrinnet. En karakter kan ikke komme alene, den må komme sammen med en vurdering av prestasjon og nivå og hva som skal til for å bli bedre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Dette er en veldig viktig problemstilling. Hvis det er sånn at man oppfatter begrepet «ansvar for egen læring» som at man kaster elevene ut sammen med en pc og så skal de klare seg selv, så er det en karikatur av det jeg tror var hensikten med det. Men det kan nok tenkes at en del elever – jf. den undersøkelsen som representanten viser til – har blitt overlatt for mye til seg selv, med for lite struktur og for lite veiledning. Det som jo er krevende for gode pedagoger, er å gi utfordringer på ulike alderstrinn. Etter hvert må ungdom forberedes på å ta mer ansvar for sitt eget skolearbeid og sin egen læring, men jeg er helt enig med representanten i at det jo ikke dreier seg om at læreren skal gi slipp eller overlate ansvaret for læringen til eleven selv. Det handler om å støtte eleven i en modningsprosess, der man skal ta større ansvar for seg selv. Men veldig mye av det vi diskuterer f.eks. i forbindelse med ungdomstrinnet som angår klasseledelse, dreier seg nettopp om hvordan man skal styre elevene inn i et godt læringsløp.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Det har vært veldig viktig i arbeidet med dette å sørge for at de som er foreldre, eller andre pårørende, og som har barn som har spesielle behov, ikke opplever unødig usikkerhet i forhold til hva slags rettigheter de har. Husk på at her er det mange foreldre som har hatt lange kamper for at deres barn skal ha samme rettigheter som alle andres barn. Derfor har jeg vært veldig opptatt av at vi ikke skulle spre uro rundt hva slags rett man har til å få vurdering i forhold til spesialundervisning. Jeg er jo veldig opptatt av at PP-tjenesten skal komme tett på skolene, og det understrekes også i meldingen og i innstillingen fra komiteen at skolene ikke skal vente på at et barn får en utredning før de setter i gang spesielle tiltak. De må gjøre det med én gang. Det handler om å fange opp og følge opp, så det er en litt annen strategi enn den representanten Tord Lien viser til. Så får vi se om det virker, og så må vi følge opp hele veien – løpende og gående.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Først vil jeg takke representanten Aspaker, som har vært saksordfører for denne innstillingen. Jeg synes at det er en stor betryggelse at det er så bred enighet om hovedgrepene når det gjelder spesialundervisning. Så er spørsmålet: Hvordan vinner vi nå erfaring med ulike måter å jobbe på for å klare å få snudd pyramiden? Vi ønsker oss nemlig at spesialpedagogisk kompetanse kommer så tidlig til rådighet for dem som har noen utfordringer, at vi kan forhindre mange lærevansker senere og ikke minst mange opplevelser av nederlag, som jo gjør at barn mister selvtilliten, krymper, holder seg unna, lærer mindre enn de egentlig har potensial til. Grunnen til at jeg så langt ikke har støttet det forslaget som kommer fra mindretallet, er at det vil nærme seg en del problemstillinger som dreier seg om hva slags rettigheter foreldrene har, og at det er et vanskelig område å innføre forsøk på. Jeg skal ikke avvise at det er noe som kan vurderes på et senere tidspunkt, men jeg mener at det nå ligger mange konkrete, gode forslag i denne meldingen som nettopp dreier seg om hvordan vi skal få kompetansen på barna tidligere. Det ligger også en veldig klar forpliktelse for kommuner og skoler til ikke å vente på utredninger av det enkelte barn, men sette i gang tiltak med en eneste gang.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Jeg har selvfølgelig merket meg nøye hva kontroll- og konstitusjonskomiteen har sagt om dette, og det er alvorlig kritikk som kommer fra Riksrevisjonen når det gjelder ventetid. Jeg merker meg også det engasjementet som en samlet komité har når det gjelder saksbehandlingstider. Nå vil jeg avvente og se om vi klarer å komme dit vi ønsker med denne stortingsmeldingen – mye tettere på mye tidligere med tanke på den hjelp og støtte som barn med spesielle utfordringer har behov for – og så vil jeg overvåke den situasjonen veldig nøye. Det er absolutt aktuelt å se på om man må forsterke virkemidlene hvis ikke vi ser raske forbedringer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
At vi flytter bestemmelsen om spesialpedagogikk til barnehageloven, betyr ikke at det er noen barn som mister rettigheter. Det er omvendt. Det betyr at vi understreker hvilket ansvar barnehagene har for barn med spesielle behov. De barna som går i barnehagen, kan få muligheten til å bli observert av kompetent pedagogisk personale i sin språkutvikling i helt naturlige situasjoner. Barnehagen har et bredt spekter av tiltak som de kan sette i gang, som ikke er spesialundervisning, men som er språkstimulering. Så er det riktig som representanten Dagrun Eriksen sier, at alle barn går ikke i barnehagen. Selvsagt må vi også ha en mulighet til å oppdage dem som har språkvansker, på helsestasjonen. Men husk på at det vil være i en setting som er ganske fremmed for mange barn. Jeg har hatt med meg barn på helsestasjonen som skravler som en foss alle andre våkne timer i døgnet, men som akkurat de 20 minuttene de var på helsestasjonen, holdt helt kjeft. Så her må vi passe på at vi bruker barnehagen til det de er gode på, men at vi samtidig ikke glemmer dem som ikke går der.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Jeg tror jeg forsto hvor spørsmålet skulle komme. For det første må vi jo ikke tro at den eneste spesiallærerkompetansen som finnes innenfor utdanningssystemet, er i PP-tjenesten. Det er faktisk en liten andel av dem som jobber i PP-tjenesten, som er spesialpedagoger. Men heldigvis er det sånn at ca. 15 000 lærere i skolen har spesialpedagogisk kompetanse. Så vi må bare passe på at vi ikke tegner et bilde av at når det gjelder spesialpedagogene, har vi samlet alle sammen i PP-tjenesten, og så kjører de rundt i bil, og så er de tilfeldigvis innom en eller annen skole. Det vi jo ønsker med PP-tjenesten, er at de skal være det fagmiljøet som støtter opp om skoleutvikling, som er med på å jobbe forebyggende, men at de også skal forholde seg til den kompetansen som er i skolen. Jeg tror vi er enige om hovedintensjonen her, nemlig å få PP-tjenesten tettere på skolen og tettere på skoleutvikling, selv om vi ikke er enig i det ene forslaget fra opposisjonen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Jeg må si jeg er forundret over at Høyre og Fremskrittspartiet må tilbake til en skoleendring i Sverige på 1970-tallet for å finne faglig dekning for sitt forslag om å innføre karakterer i grunnskolen. På det tidspunktet skjedde det mange endringer i svensk skole knyttet til den endringen som gjaldt karakterer, og det er veldig vanskelig å finne ut av om det er karakterer i seg selv som eventuelt er begrunnelsen for de funnene man har gjort i forskning senere. Det vi vet er viktig i forhold til sosial utjevning, er god struktur, klare forventninger og gode tilbakemeldinger. Jeg synes representanten Hanekamhaug var inne på noe i sitt innlegg. Hun sa at det gir dårlig informasjon å si at Per er god i lesing og Anne er god i matte. Det er nettopp slik unger opplever en tallkarakter, en veldig enkel tilbakemelding som ikke sier dem noe om hva de skal jobbe med, hva det er de ikke forstår, og hvordan de kan klare å få bedre resultater.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Jeg må kunne si at jeg forventer at medlemmer i utdanningskomiteen på Stortinget er litt bedre orientert om hva som er regjeringens politikk, og hva som er SVs politikk, hvis man ønsker å gå til angrep på den. Det står i SVs program at vi skal ha karakterer i ungdomsskolen, ikke fordi vi mener det er så veldig verdifullt med tallkarakterer i arbeidet med Vurdering for læring, men fordi vi vet at det har betydning for hvordan vi rangerer elever med hensyn til hvordan de skal komme seg videre. Det er et argument i forhold til tallkarakterer på barnetrinnet som er helt borte. Det er også regjeringens politikk på dette området. Høyre og Fremskrittspartiets problem i denne saken er at de ikke har noen faglig støtte bak det forslaget som dreier seg om at tallkarakterer på barnetrinnet vil gi god læringseffekt. Det er et rent ideologisk forslag, og jeg er veldig glad for at Venstre og Kristelig Folkeparti, sammen med regjeringspartiene, avviser forsøk med det. Så er det selvfølgelig slik at gjennom den vurderingen som elevene får på barnetrinnet(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)