trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-06:
Jeg er så heldig som kan stå her i dag. Jeg var veldig syk. Bakteriene herjet i kroppen min, og jeg svevde mellom liv og død. Jeg mistet språket, og jeg kunne ikke gå, men jeg mistet ikke livet mitt. Jeg fikk den eneste medisinen som virker når folk får bakterielle infeksjoner: antibiotika. Men antibiotika virker stadig dårligere, siden flere bakterier blir resistente. Koronapandemien er småplukk hvis antibiotikaresistensen øker mer. Vi har glemt hvor mye antibiotika har betydd og betyr for oss alle. Hvis antibiotika ikke virker, kan et skrubbsår eller en lungebetennelse ta livet av deg. Størstedelen av antibiotika brukes til kjøttproduksjon, ikke til mennesker. Vi må stoppe kjøttimport, minimere helseturisme som øker resistensen, og bruke mindre antibiotika. I 2019 økte bruken av bredspektret antibiotika i Norge. Vi blir syke av andre ting enn bare infeksjoner, og da trenger vi nok medisiner, uansett type. Hva har skjedd når Høyre har styrt? I 2013 hadde Norge under 100 saker om mangel på legemidler. I 2015 manglet pasientene 150 medisiner, i 2017 manglet 375 medisiner, og i 2019, før pandemien traff Norge, manglet pasientene 1 250 legemidler. Regjeringen har ikke trygget landet. Allerede før pandemien traff Norge var det tydelig at vi ikke hadde nok beredskap. Stortinget har fått et forslag fra SV om å produsere flere medisiner i Norge. Det er bra for pasientene, bra for beredskapen og veldig bra for økonomien. Jeg vil jobbe for at andre blir like heldige som meg, at de får medisinene de trenger, og at medisinen virker.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-10-06:
En aktiv distriktspolitikk med mål om at folk skal kunne bo og arbeide i hele landet er avgjørende hvis vi skal sikre vekst og verdiskaping i Norge. Skal det bo folk i hele landet, må storsamfunnet sørge for trygghet, tjenester og arbeidsplasser i hele landet. Senterpartiet mener alle har krav på samme trygghet uansett hvor de bor. Jeg vil benytte inngangen til et nytt stortingsår til å minne om at distriktspolitikk er nesten alt vi vedtar i denne salen. I tillegg til de rent distriktsrettede virkemidlene er det fordelingshensyn mellom by og land og mellom ulike grupper i samfunnet i nesten alt vi holder på med. Distriktspolitikk handler om skatt, om innovasjon, om boligpolitikk, kommuneøkonomi, strøm og bredbåndstilgang, fylkesveg, beredskap, osv. Distriktspolitikk er ikke en smal nisje, det må gjennomsyre all den politikken vi driver med. Høyre later som om sentraliseringen kommer av seg selv, men statistikken viser tydelig at distriktspolitikk er en villet politikk. Da den rød-grønne regjeringen tiltrådte i 2005 var det mer enn dobbelt så mange fraflyttingskommuner som kommuner med tilvekst, henholdsvis 116 og 249. Etter åtte år med distriktspolitikk fra Senterpartiet var trenden snudd opp ned, med mer enn dobbelt så mange vekstkommuner, 255, mot 112 som hadde nedgang. Etter sju år med Høyre og Fremskrittspartiet i regjeringskontorene er fasiten nå enda verre enn i 2005. I 2019 hadde 291 kommuner befolkningsnedgang, mens bare 128 hadde vekst. Resultatet av regjeringens politikk er at både tjenester, arbeid og folk sentraliseres. Et av regjeringens mange sentraliseringsgrep er kommunereformen og sultefôring av småkommuner. Kommunesammenslåing skaper flere utfordringer enn det løser, og regjeringens idé om at et gitt innbyggertall løser de utfordringer og forskjeller som finnes i Kommune-Norge, stemmer ikke med kartet. Senterpartiet er opptatt av å utvikle gode tjenester i hele Norge og vil sikre en kommuneøkonomi som gjør at alle kommuner kan tilby likeverdige tjenester. Vi må få på plass en bygdevekstpakke i regioner med de største utfordringene på næringsetablering. Summen av alle større og mindre sentraliseringsvedtak fra regjeringspartiene er ødeleggende for norsk distriktspolitikk. Det kreves kraftfulle virkemidler for å snu utviklingen. Det er krevende, men det er mulig. Det kreves politisk vilje til å følge opp og gjøre noen tøffe prioriteringer for å satse på distriktene. Regjeringen har utvidet med en distriktsminister, men mangler fortsatt distriktspolitikk. Det vil Senterpartiet sørge for etter valget.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-10-06:
Den blå-blå høyreregjeringen med Fremskrittspartiet som støtteparti sier de ønsker levende lokalsamfunn og vekst i hele landet. Næringslivet i mange distriktsområder går godt – så også i Trøndelag. Folk bor der verdiene er, og der verdiene skapes. Det ønsker de å fortsette med. Da er det bare så synd at høyreregjeringen med støttepartiet Fremskrittspartiet legger til rette for det motsatte. Lokalsamfunn er jevnlig vitne til nedleggelse av offentlige, statlige kontor som er viktige for å skape et mangfoldig arbeidsliv lokalt. Det finnes ikke noen samordning på regjeringsnivå for å sørge for at når en omstrukturerer statlige arbeidsplasser, skal det være noe igjen også i distriktene. Regjeringen løfter ikke en finger. Det er ikke noe ønske om å ta ansvar når flere statlige institusjoner f.eks. finner det for godt å bryte med prinsippet om å spre arbeidsplasser og gjør dette samtidig. Da er det ingen som tar ansvar for å se hva som er den helhetlige konsekvensen. Mæland ville som tidligere kommunalminister ikke ta ansvaret for denne samordningsrollen som hun ble tildelt. På direkte oppfordring mente hun at lokalisering av statlige arbeidsplasser får det enkelte departement ta ansvar for. Slik bygger en ikke helhet. Slik ser en ikke den helhetlige konsekvensen. Kanskje den nye kommunalministeren fra Høyre er av en annen mening? Det vi gjør i dag, har betydning for alt som skjer i framtiden. Derfor er det viktig å være framsynt og hver dag tenke over hva den politikken vi gjennomfører, faktisk medfører for lokalsamfunnet. Mange lokalsamfunn opplever nå at arbeidsplass etter arbeidsplass forsvinner. Skatteinnkreveren forsvinner, Nav forsvinner, politiet forsvinner, osv. Sist jeg sjekket statistikken for min egen kommune, hadde vi én statlig arbeidsplass igjen. Det er muligens presten. Det er det som er igjen av statlige arbeidsplasser, og slik er det i mange kommuner. Er det det neste som skal sentraliseres? Nei, nå må vi få på plass en annen regjering som sørger for at vi beholder statlige arbeidsplasser også i Distrikts-Norge.
Per Sverre Kvinlaug (Kristelig Folkeparti), 2020-10-06:
Vi er inne i en krevende koronapandemi. Jeg møter nå som vara på Stortinget inntil videre, men er i inneværende kommunestyreperiode valgt som ordfører i Kvinesdal kommune. Derfor har jeg fulgt denne pandemien tett på kommunenivå, sammen med en dyktig operativ kriseledelse og med ansatte og tillitsvalgte som hver dag jobber for å sikre et tryggest og best mulig tjenestetilbud til våre innbyggere. I tillegg er samarbeidet godt med øvrige kommuner i regionen og på Agder, og det er en god dialog med Fylkesmannen. Mitt klare hovedinntrykk er at kommunene i en særdeles krevende situasjon håndterer dette godt. Jeg ønsker også å takke regjering, storting og fagmyndigheter for måten de håndterer dette på, og ikke minst hvordan våre innbyggere og alle bidrar til å komme best mulig ut av denne pandemien. Regjeringen har fra dag én vært opptatt av liv og helse først. Det har vært et viktig verdivalg, som jeg støtter fullt og helt. Vi er en privilegert nasjon, der vi faktisk har muligheter til å bidra med nødvendige økonomiske kompensasjonsmidler til kommuner, næringsliv, kultur, frivillige organisasjoner, mfl. Framover vil det være viktig at vi klarer å følge opp med nødvendige tiltak, både økonomisk og med nødvendige tiltak som forhindrer smittespredning. Det er i kommunene folk bor og lever sitt liv. Vi må også videre slå ring om våre mest utsatte grupper, og jeg håper vi kan klare å gjøre det på en måte hvor vi kan legge til rette for så mye besøk som smittevernet tillater. Både regjeringen og kommunene må intensivere innsatsen mot isolasjon og ensomhet blant eldre og andre som er på omsorgssentre og i boligbaserte tjenester. Jeg er veldig glad for regjeringens budsjettlekkasje om at det skal bevilges 60 mill. kr til tiltak mot ensomhet blant eldre. Jeg er takknemlig for at vi har en regjering som også retter blikket utover, og som tar et internasjonalt ansvar i denne krevende pandemien. Vår dyktige utviklingsminister, Dag-Inge Ulstein, sier at pandemien er en krise her hjemme, men en katastrofe der ute. Norge leder an med et tydelig engasjement for å bidra til internasjonale løsninger å møte pandemien med. Vi må stå sammen internasjonalt for å finne løsninger som tjener oss alle. Jeg vil fortsette innen beredskapsfeltet. Vi er i gang med ytterligere forsterket ekom-innsats. Mobil- og bredbåndsdekning og gode backup-løsninger i form av sikkerhet for dekning også når strømmen er borte, trenger et videre løft. Vi har erfart gjennom ekstremvær hvor sårbare vi kan være. Kristelig Folkeparti har lenge ønsket en leveringsplikt på bredbånd, og nå er det sendt ut et forslag om dette på høring. Forslaget innebærer at myndighetene kan pålegge en eller flere tilbydere leveringsplikt, slik at alle husstander og bedrifter over hele landet får rett til grunnleggende bredbåndstjenester. Dette handler om hverdagspolitikk og trygghet for mennesker når f.eks. flom, storm eller orkan raser, og er ikke minst en god distriktspolitikk.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-10-06:
Jeg representerer Hedmark, og i mitt fylke har regjeringen ødelagt for mange lokalsamfunn med sin politikk, som handler om å privatisere, sentralisere, overkjøre folk og skape større forskjeller. For det første har regjeringen lagt ned Hedmark. Til tross for at de folkevalgte i fylkestinget ikke ville, og folket sa nei, sa Erna Solberg: Dere skal, for regjeringen vet best. Nå vil regjeringen slå sammen flere kommuner i Hedmark, og en av Høyres statsråder sa nylig at kommuner som ikke ville slå seg sammen, kunne man sammenligne med sutrete barn som ikke vil på tur. Da lurer jeg på: Hvor er respekten for meningene til folk i Hedmark? Regjeringspartiene verner om helseforetaksmodellen, som er sentraliserende og har fjernet demokratisk styring over sykehusene. Flere steder i Hedmark er ambulansene sentralisert, og nå står sykehuset i Elverum i fare for å bli lagt ned. Det vil være en enorm utfordring for helseberedskapen i vår region å fjerne en av distriktets største arbeidsplasser. Regjeringens systematiske nedbygging av rettsvesenet truer både tryggheten og rettssikkerheten til folk i Hedmark. Høyre ville legge ned tingretten på Tynset, Elverum og Kongsvinger og jordskifteretten på Tynset, men ble heldigvis stoppet av Senterpartiet og et flertall i Stortinget. Det er lagt ned lensmannskontor i Løten, Eidskog, Engerdal, Sør-Odal og Nord-Odal. I Nord-Odal la regjeringen også ned Bruvoll fengsel, som er en av de viktigste arbeidsplassene i kommunen. I Åsnes og Trysil er lensmannskontoret beholdt, men bygd ned og har mistet lokal myndighet over sitt område. Regjeringen har konkurranseutsatt jernbanen i Hedmark. Først ble NSB byttet ut med Vy på toget til Hamar, Elverum og Kongsvinger. Så ble banen satt ut på anbud, og nå er det faktisk svenske SJ som kjører tog i Østerdalen og på Dovrebanen. Det har skapt stor usikkerhet både for rutetilbudet i framtiden og for arbeidsvilkår og arbeidsplasser i vårt fylke. Hedmark er tuftet på jord- og skogressurser. Skogen og jorda er vårt gull og vår arv. Men regjeringen åpner for å selge jord og skog ut av Norge, og hvis de fortsetter, kan vi risikere at jorder og skoger i Hedmark ender opp på kinesiske eller tyske hender. Høyre og Venstre vil også melde Norge inn i EU. Det vil få enorme konsekvenser for primærnæringene, som bærer fylket vårt, og de har ført en dypt urettferdig rovdyrpolitikk, som har fjernet levebrødet for mange bønder i fylket. 237 kommuner har tapt statlige arbeidsplasser under Erna Solberg, og Hedmark er ikke noe unntak. Hver for seg kan disse tingene virke små, men de utgjør mye til sammen. Senterpartiet mener at Norge trenger en kurs som bygger Norge opp – og ikke ned.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-06:
Jeg hadde håpet at det i trontaledebatten ble tatt opp store spørsmål, de virkelig eksistensielle spørsmålene vi må ta stilling til – ikke i framtida, men akkurat nå. Jeg snakker om de to krisene klimakrisa og naturkrisa. Jeg skal si litt om klima og omstilling i dette innlegget. I 1886 opplevde rederibyen og handelsbyen Arendal et kraftig økonomisk krakk. Byen var da en av de mektigste skipsfartsbyene i landet, og den hadde rundt 500 seilskuter. Mange norske redere, særlig på Østlandet, var for konservative og lite mottagelige for nye impulser og la for seint om fra seilskuter til dampskip. I november 1904 kom hvalfangeren og skipperen Carl Anton Larsen fra Vestfold til Sør-Georgia i Sørishavet med den hittil største hvaldamperen verden hadde sett, og han etablerte hvalstasjonen Grytviken. Dette var starten på Norges første oljealder. Det ble et Klondike for eierne og et verdifullt sesongarbeid for mange. Det verdifulle produktet var sjølsagt hvalolje, kokt ut av spekket fra de største skapningene som noensinne hadde levd på kloden. Markedet skrek etter hvalolje etter første verdenskrig, depresjonstid og krakk på børsene. Da blåhvalen ble totalfredet i 1966, var vår første oljealder over. Da hadde kortsiktige næringsinteresser klart å drepe opp mot tre millioner store hvaler. Det manglet ikke på advarsler om at bestanden var truet. Så hva har dette med norsk olje- og gassproduksjon å gjøre? Jeg tror de fleste skjønner parallellene, hvis de vil se dem. Når betingelsene endrer seg så drastisk, må vi ta signalene, tenke framover og tenke omstilling – som da seilskutene ble avleggs, som da hvalbestanden tok slutt. Verden har funnet mer olje enn vi kan forbrenne, om vi skal ha noe som helst håp for klimaet. Oljemarkedet forsvinner gradvis, og derfor må oljekranene gradvis skrus igjen hos oss. Vi skal i hvert fall ikke stimulere oljeindustrien økonomisk til å finne nye oljebrønner som verden verken må eller vil ha. Men hva gjør vi? Høyrepartiene og Arbeiderpartiet fortsetter som før. De ga i juni flere titalls milliarder i skattelette til oljeindustrien for å fortsette i samme spor, også gjennom og etter pandemien. Vi bør ha med oss en ganske god porsjon med dårlig samvittighet fra vår første oljealder inn i den andre. Hvaloljen i Sørishavet ga oss rikdom i 60 år. Fossiloljen har gitt oss enda mer rikdom i nye 60 år. Jeg spør: Har kanskje Arendal på 1880-tallet og Stavanger noe til felles?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-06:
I mitt første innlegg i dag snakket jeg om det første av to eksistensielle problemer som menneskeheten nå står overfor, og som kanskje burde reflekteres mer i debatten her. Da gjaldt det klima og klimaendringene. Nå skal jeg si litt om tapet av artsmangfold som Naturpanelet peker på. Naturpanelet er under FNs vinger på et vis; de har i alle fall sekretariatet og sekretariatsfunksjonen. Jeg har gått gjennom flere tusen vitenskapspublikasjoner. De advarer, retter pekefingeren mot oss og sier at hvis vi ikke tar oss sammen, går dette galt, og vi får en bumerang imot oss sjøl. Når én million arter er truet av utryddelse – f.eks. har dyrebestander blitt halvert i løpet av min voksne periode, i løpet av 40 år – er det alvorlig fare på ferde. Det er fem årsaker til at dette skjer, og alle sammen er menneskeskapte. Vi er nødt til å ta dette alvorlig. Jeg er glad for at statsministeren og regjeringa, blant over 60 statsledere, nå har signert en erklæring om en rekke miljøtiltak fram mot 2030, i forkant av FN-konferansen om artsmangfold. Det er veldig bra. Statsministeren sa også i sitt innlegg i dag at kunnskap er nøkkelen til god forvaltning, og det er vi i hvert fall enige om. Da må jeg stille spørsmålet: Hvorfor blir det tatt så mange beslutninger imot fagbiologers anbefalinger og fagetaters anbefalinger? Det er nok å nevne et stikkord som «iskanten». Tenk også på hvordan skog hogges i dag til tross for faglig kunnskap om hva som er der. Tenk hvor sørgelig kort vi har kommet i å kartlegge hva vi har av verdier. Jeg tenker på det økologiske grunnkartet. Det kan godt tenkes at miljøministeren kjemper for at det skal få en større plass, og at han skal få mer midler, men det ser ut til at det slaget tapes gang etter gang når budsjettet skal legges. Regjeringa Solberg har gått imot mye av det biologene anbefaler. Ved hver valgkamp har både Siv Jensen og Erna Solberg gått ut og sagt at det skal bli lettere å bygge ut og bygge ned, og det har de faktisk lyktes med. Det er vel ikke ett område der de har lyktes mer, og der de har vist mer handlekraft, enn akkurat dette. Det er – hva skal en si – en bevisst holdning, og det er veldig viktig at vi nå går i retning av arealnøytralitet, og det håper jeg reflekteres i mange kommuners arealplaner også.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2020-10-06:
Fremskrittspartiets parlamentariske leder, Siv Jensen, stilte statsminister Solberg et spørsmål om pensjoner i forbindelse med replikkordskiftet etter statsministerens innlegg. Jeg er meget skuffet over det svaret som statsministeren ga, som tyder på at intet vil skje med underreguleringen av pensjoner før eventuelt pensjonskommisjonen om noen år kommer med forslag om endringer i det nåværende systemet, og at det da blir endret. Den underreguleringen og det tap av kjøpekraft som pensjonistene har opplevd de senere år, er for meg et slags bedrageri fra Stortinget og statens side. I alle de år nåværende pensjonister betalte inn sin pensjonspremie til folketrygden, sa regelverket at pensjonen – når den kom til utbetaling – skulle reguleres om lag i takt med lønns- og prisstigningen. Hadde det vært et forsikringsselskap som i sin pensjonspolise hadde hatt en slik bestemmelse, og så når man hadde betalt inn premie gjennom 30–40 år og blitt pensjonist, hadde sagt nei, vi endrer de der utbetalingsgreiene, er det ingen jeg har møtt i dette land, som ikke er enig i at forsikringsselskapet ville blitt dømt for bedrageri i en domstol. Det man har gjort ved å endre og lage underreguleringen i pensjonsforliket med minus 0,75, er for meg et moralsk bedrageri overfor dem som har betalt inn sin forsikringspremie, eller pensjonspremie til folketrygden, gjennom et langt liv. Det er meget skuffende når det av offentlige uttalelser virker som om det er et slags flertall i Stortinget som sier at denne underreguleringen egentlig ikke har vært meningen, men at det er andre omstendigheter, som utviklingen i pris og lønninger, som har medført dette. Da burde vi raskt kommet sammen i dette hus og gjort noen umiddelbare endringer, som i hvert fall sørget for at trygdeoppgjøret som skal gjelde fra nå av og utover i 2021, ikke medførte noen underregulering av pensjoner. Det burde Stortinget ha maktet å gjøre noe med og ikke bare skyve det foran seg. Jeg har også lyst til å arrestere ordet «bærekraftig», med tanke på at pensjonsforliket skulle gjøre pensjonsordningen bærekraftig. Bærekraftig høres jo fint og positivt ut. Formålet var å spare 50 mrd. kr i 2030. Formålet med pensjonskommisjonen og forliket var utelukkende å spare penger ved å trekke tilbake de løftene pensjonistene hadde fått gjennom et langt liv, når de betalte inn sin pensjonspremie. Stortinget behøver ikke være stolt over at man stilltiende aksepterer en slik situasjon.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-10-06:
Norge hadde elendig beredskap mot pandemien covid-19, eller SARS-CoV-2, alvorlig akutt lungesykdom. Pandemi er verdensomspennende spredning av sykdom som Direktoratet for sivilt beredskap hadde påpekt som den største samfunnsrisikoen for Norge, sammen med legemiddelmangel. Dette ble det ikke tatt hensyn til. Norsk beredskapstenkning er svekket hvert år siden 1980-tallet. Norge var ikke forberedt. Innenfor dette faktum har det vært bred politisk oppslutning om de tiltak som er satt inn. Det er en styrke for Norge. Regjeringa har på helseområdet hatt trygg faglig bistand og opptrådt i hovedsak klokt, etter min vurdering. Men når statsministeren i trontalen sier at sammen skal vi holde ut, helt til vi har fått vår hverdag tilbake, forstår de fleste dette som at samfunnsutviklingen skal gå videre slik det var før pandemien. Senterpartiet er uenig i det. Nå må det legges stor vekt på nasjonal beredskap, produksjon og foredling av fornybare, grønne naturressurser med tilhørende anstendig, godt betalte arbeidsplasser over hele landet. Jeg har hørt mange trontaler – grunnlaget for en av Stortingets viktigste debatter i høstsesjonen. De blir tynnere og tynnere. Hvor er diskusjonsgrunnlaget for hva vi vil med Norge framover? I årets trontale var det dessverre ikke mange konkrete tiltak, langt mindre prinsipielle avklaringer på krevende spørsmål. Hva ville regjeringa med sin trontale annet enn å oppfordre til å holde ut, slik at vi får vår hverdag tilbake? Det er for svakt. Det er ikke å ta lederansvar. Hvorfor er det blitt sånn? Mangler regjeringa visjoner? Aksepterer regjeringa at de viktigste beslutningene for det norske folks trygghet ikke tas i det norske storting, men i andre fora? Senterpartiet er en varm tilhenger av den norske modellen, hvor folkevalgte på Stortinget har frihet til å lage lover og regler og bruke fellesskapets enorme økonomiske makt til å tøyle markedskreftene og styre innholdet i den private eiendomsretten. Denne samfunnsmodellen angripes imidlertid hver dag av EØS-avtalens regler – en EØS-avtale som ikke er en sak, men et system for samfunnsorganiseringen av Norge. Brussel bestemmer mer og mer. Dette hindrer folkevalgte i å praktisere den norske modellen. Systemet skaper folkelig avmakt. Norge har så i tillegg en Høyre-ledet regjering, som prioriterer å bruke statens makt til å sentralisere makt og velferdstjenester og fremme statlig lønnspolitikk med astronomiske lønninger til statlige ledere – nå sist Vy-sjefen på 5,5 mill. kr. Slik går utviklingen dermed raskt i retning av Forskjells-Norge. Senterpartiet står for Samholds-Norge og annerledeslandet som ikke er seg sjøl nok. Derfor må Senterpartiet gjenreise den norske modellen, og det betyr bl.a. kontrollert arbeidsinnvandring fra EØS utenom Norden, en husbank som gir risikolån til ungdom til nøkterne sjøleierboliger, gjenreising av kraftfulle, statlige distriktspolitiske tiltak, etablering av et statlig grønt investeringsselskap som kan bistå private eiere – og sånn kan vi fortsette. Vi trenger en strategisk klima- og næringspolitikk med fast ansatte folk.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2020-10-06:
I de tre foregående trontaledebattene har jeg tatt opp utfordringene med regjeringens sentralisering av tjenester og arbeidsplasser fra mitt hjemfylke, Telemark, til Vestfold. Det gjelder politimesteren, hennes stab og hundrevis av politistillinger, nødsentralen, statsadvokatembetet, hovedkontoret til universitetet, Navs kontaktsenter og Fylkesmannen. Telemark lider også under at mange lensmannskontor er forsvunnet, at trafikkstasjonstilbudet kuttes, og at intet mindre enn to sykehus er blitt lagt ned. Etter tre år på Tinget, hvor sentraliseringen bare fortsetter og tjenestetilbudet forringes mer og mer, har jeg forstått at regjeringen faktisk ikke vil lytte eller agere når man tar opp de negative konsekvensene av sentraliseringspolitikken deres. Det er for så vidt forståelig at de ikke vil lytte til en skarve opposisjonspolitiker som meg, men noe som er langt verre, er at de heller ikke vil lytte til dem som kjenner sentraliseringen på kroppen. La meg ta et helt ferskt eksempel: Fredag møtte justisminister Mæland ordførerne fra kommunene Nome og Vinje. Sistnevnte tok opp den ekstremt dårlige responstiden i Vinje og Vest-Telemark, og at politiet har opplyst at de faktisk ikke kan garantere responstid på under to timer – to timer! – ved livstruende situasjoner, ved ulykker, ved brann, eller når hyttebeboer banker opp partner eller barn. Vinje-ordføreren viste i møtet til at den håpløse responstiden har lederen for brannvesenet i Vinje bekreftet, bl.a. i media. Brannsjefens folk må i to timer gjøre jobben for politiet, også når det er vold og drap, og de får ikke gjort primærjobben sin godt nok ved bilulykker fordi de også må opptre som trafikkpoliti. President, vet du hva justisministeren svarte til det? Hun sa bare, som på «repeat», at det er mer politi nå enn noen gang før, og at hennes tall sa at responstiden på steder under 2 000 innbyggere er 28 minutter – punktum. Hun lyttet ikke ett sekund til det Vinje-ordføreren fortalte, eller til hva politiet eller lederen fra brannvesenet hadde sagt, og vendte også helt det døve øret til da ordføreren ba pent om mer politi eller beredskapsvakter for å øke tryggheten til sine innbyggere. Jeg synes denne opptredenen fra justisministeren minner om barn som stikker fingrene i ørene når de hører noe de ikke vil høre. At Høyre-folk ikke er særlig villige til å lytte til andre enn bedriftseiere, NHO og First House, vet vi jo for så vidt, men likevel. Her får ministeren altså servert fakta om resultatet av nærpolitireformen i Telemark, og så vil hun ikke høre. Hun bare tviholder på faktaarket sitt. Det befester det jeg har trodd lenge, at regjeringen har bestemt seg for bare å forholde seg til sin egen sannhet når det gjelder nærpolitireformen, sentralisering og distriktspolitikk. Det er skremmende. Vi i Senterpartiet mener det motsatte, at politikken blir best når vi lytter til dem som er berørt. I dag fremmer vi derfor flere forslag for å stanse regjeringens sentralisering, og vi kommer ikke til å slutte å løfte disse problemstillingene, enda så uvillig regjeringen er til å ville høre om dem.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-06:
Jeg synes denne trontaledebatten har vært et veldig sterkt eksempel på regjeringens nytale på mange områder. Det er ikke slik at man kan løse klimakrisen med mer oljeboring, som regjeringen sier. En kan ikke redde biologisk mangfold ved å svekke vernet i plan- og bygningsloven. En får større, og ikke mindre, forskjeller ved å sløse bort milliarder på skattelette til de mest formuende og ved å gjennomføre reelle, usosiale kutt til sjuke, arbeidsløse og vanskeligstilte. Da øker forskjellene, og de usosiale kuttene rammer akkurat dem som statsministeren i dag sier hun vil inkludere. Det ekskluderer: Folk blir sjukere og mer utstøtt av det. Det blir flere arbeidsløse når regjeringen ikke vil kompensere kommunene raskt for de økte utgiftene og de tapte inntektene de har. I dag kan vi lese i Klassekampen at i Tromsø må de trekke ned 3 pst. Det er 170 stillinger. I Stavanger prøver de å verne helse, velferd og oppvekst, så de må bare kutte 3 pst., men alle andre etater må kutte 6 pst. 87 mill. kr av utgiftene har ikke staten dekket ennå. Oslo varsler om 2 mrd. kr, og ikke er det penger til vedlikehold heller. Dette kommer også til å ramme privat sektor, slik at det blir arbeidsledighet der. Så dette henger ikke på greip. Så sier statsministeren at de er mer næringsvennlige enn opposisjonen. Ja, mon det. Jeg var i et møte med NCE Heidner Biocluster, Norwegian Wood Cluster og BioValley for noen uker siden. Det er altså de som skal dra i gang det grønne skiftet i Innlandet, og hva er det de sier til oss? Det mangler massivt når det gjelder tiltak. Og ikke bare det – de sier at vi må ha en nasjonal industriplan for bio- og fornybarindustrien. Det må opprettes et statlig investeringsfond som investerer i grønn, framtidsrettet næring, sier de – til alle partiene. De har levert innspill til partienes programmer. De sier også at dette fondet må stimulere initiativer som private ikke ville finansiert, og ha en annen realiseringsevne, størrelse og ikke minst risikoprofil enn det Nysnø og andre virkemidler som regjeringen har satt i gang, har. Og de har en rekke andre tiltak. Det betyr at regjeringens politikk på ingen måte er tilstrekkelig på dette området heller. Da skjønner jeg at mange blir redde, for de ser ennå ikke konturene av de nye, grønne arbeidsplassene som alle disse bedriftene sier er mulig, men som regjeringen unnlater å være med på å finansiere, slik at det kan bli realisert. Så mulighetene er mange. Regjeringen bidrar til å gjøre dem mindre realiserbare.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2020-10-06:
Det jeg ikke forstår etter å ha hørt på deler av innleggene fra venstresiden i denne salen, er hvem i næringslivet de snakker med, når de mener at det å sende en skatteregning til næringslivet nå, er den rette politikken. Høyres politikk er ikke vanskelig å forstå. Vi ønsker å kutte skatten på arbeidende kapital. Og det at SV sliter med å forstå hva kapital i arbeid er, får nesten være deres egen utfordring, for det er ingen i næringslivet og blant dem som skaper arbeidsplasser i dette landet, som sliter med å forstå det. Arbeidende kapital er penger som investeres med et ønske om avkastning, og det får man ved å investere i bedrifter. Skatt på arbeidende kapital handler ikke om yachter; det handler om fiskebåter. Skatt på arbeidende kapital handler ikke om luksusbiler; det handler om lastebiler. Selv om vi har fått en rapport som sier noe om hvordan bedriftseiere i snitt i perioden 2005–2017 har hatt likviditet eller ikke til å planlegge seg ut av eller betale skatten på arbeidende kapital, er jeg helt sikker på at hvis vi spør bedriftseiere i dag, vil bildet være noe helt annet: at langt flere sliter nå. Vi står altså i en økonomisk krise, den største dette landet har opplevd siden krigen. Når økonomien har nedgang, kommer det verste i skatten på arbeidende kapital fram. For selv om bedriftene går med underskudd, må eierne fortsatt betale skatt på verdien av maskinene de eier, kontorlokalet de jobber i, og varene de har på lager. Hvor skal disse pengene tas fra? Jo, dem må de faktisk ta ut av bedriften for å få råd til å betale formuesskatten. De får en dobbelt straff. Vi har i Stortinget jobbet knallhardt siden 12. mars for å hjelpe næringsliv og bedrifter over kneika. Det har vi gjort bredt politisk. Det som da forundrer meg så enormt, er hvordan Arbeiderpartiet og SV kan stå for hvordan de gir krisestøtte med den ene hånden, men vil ta inn mer penger i skatt med den andre. Jeg vil understreke: Den hånden som tar mer penger tilbake, den tar ikke inn penger fra alle. Nei, den tar inn mer penger fra nordmenn som eier sin egen bedrift. Utlendinger slipper, og det mener jeg er ekstremt urettferdig. Hvis representanter fra venstresiden tar seg bryet med å reise til den maritime verftsindustrien langs kysten vår, spesielt på Nord-Vestlandet, kan jeg love dem en helt annen rapport enn den som ble lagt fram av Frischsenteret. De vil få en krystallklar beskjed om at det siste de nå trenger, er økte skatter i en tid hvor de gjør alt de kan for å redde hjørnesteinsbedrifter, har tappet alle reserver for å kunne overleve, og prøver å se framover ved nok en gang å omstille seg til nye markeder. Vi må skape mer, ikke skatte mer.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2020-10-06:
Det går bra med Norge, og det går bra med lokalsamfunnene i distriktene. Det skulle man ikke alltid tro om man lytter til Senterpartiet. Det er ikke måte på hvor vondt og vanskelig det er i distriktene. Vi husker alle NRK-sjekken – faktasjekken – rundt Vedums påstand om at regjeringen sentraliserer. Han svarte at faktasjekker flater ut debatten, at han var lei av sånne faktasjekker. Senterpartiet har i lang tid hatt kreative virkelighetsoppfatninger, og den siste nå i Trøndelag er at det er et distriktsopprør. Det er mulig Arnstad, Vedum og deres venner er i ferd med å virvle opp et opprør, men tilbakemeldingene jeg får når jeg reiser rundt, er at det er bra i distriktene. Solberg-regjeringen bygger by og bygd sammen. Man har investert 80 pst. mer – 80 pst. – i samferdsel siden 2013. EØS-avtalen sikrer dessuten næringslivet, hjørnesteinsbedriftene, i distriktene tilgang til viktige markeder, og laksenæringen fikk faktisk en eksport på over 100 mrd. kr i 2019. Så er det beredskapen. Også der forsøker Senterpartiet å få det til å se ut som at man er utrygg, at ting ikke er på stell. Det er et vrengebilde. Folk i distriktene skal kjenne seg trygge. Sammen med to andre trønderpolitikere har jeg reist rundt de siste månedene og tatt tempen på beredskapen i fylket vårt. Vi har yrker som henholdsvis politi, brannmann og jordmor. Det vi finner, er at ting har blitt bedre. Ja, Senterpartiet skal ha rett i at det er noen utfordringer, det finnes noen hull, men i det store og hele har ting blitt bedre. Beredskapslederen i Åfjord kommune sa til oss i forrige uke at beredskapen i kommunen aldri hadde vært bedre, og der spilte også kommunesammenslåing inn. Så viser det seg, når vi har vært på disse rundene våre, at brann og redning faktisk kan bli brukt og ønsker å bli brukt som en større beredskapsressurs. De har en unik struktur, og her ligger det et potensial for enda bedre beredskap. Men til og med det at brannvesenet kommer først, og at brannvesenet kan være en enda viktigere ressurs i tiden framover, greier Senterpartiet å få til å være problematisk. Senterpartiet går til valg på å stanse utviklingen og gå baklengs inn i framtiden.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-06:
Forskjellene i makt og rikdom øker, klima- og naturkrisen truer livsgrunnlaget vårt, og koronakrisen har sendt mange tusen ut av arbeidslivet. Disse krisene kan ikke løses hver for seg – vi må se de store utfordringene sammen. Vi trenger en plan for å bygge arbeidsplasser, kutte utslipp og dele goder og byrder rettferdig. Hjemme i Østfold er dette satt på spissen i flere saker. Over 8 000 barn vokser opp i fattigdom i Østfold. Den økende barnefattigdommen kunne vært stoppet med en rettferdig fordelingspolitikk, men i stedet kutter regjeringen i alt fra brillestøtte til barn til barnetillegg for uføre. Det gjør vondt verre for mange familier hjemme. Desto mer provoserende blir det når usosiale kutt til dem som har minst, følges av stadig nye skattegaver til de aller rikeste. Vi har nå nettopp satt ny rekord i antall milliardærer i dette landet – 21 nye på bare ett år. Og vi har fått en rapport som viser at de rikeste betaler en mindre andel av inntekten sin i skatt enn det vanlige folk gjør. Men Høyre er ikke fornøyd, nei da, nå går de faktisk til valg på å fjerne formuesskatten helt. De skal bli nullskattytere. Folk hjemme føler seg sviktet når usosiale kutt rammer dem, samtidig som regjeringen arrangerer skattefest for dem som har mest fra før. Og sviket mot Østfold-samfunnet blir bare større når regjeringen truer det kanskje viktigste prosjektet for verdiskaping, klima og samferdsel i fylket vårt. Vi har siden 1990-tallet kjempet for å bygge ut en moderne jernbane i Østfold, men også i Buskerud og i de fylkene som nå heter Innlandet. Det er en helt nødvendig jernbaneutbygging, slik at folk kan ta toget og ikke bilen mellom byene, og slik at vi får mer av godstransporten over på jernbane istedenfor på store trailere. Derfor blir folk i de berørte fylkene provosert når samferdselsministeren nå har skapt usikkerhet om hele det prosjektet vi har slåss for i minst 20 år, og som vi har blitt lovet. Folk blir forbannet – med rette – når de ser regjeringen dytte på en milliardmonstermotorvei mellom Oslo vest og Bærum, samtidig som de vil kutte i vår jernbaneutbygging. Det kan vi ikke godta. Skal vi løse den økonomiske krisen og klimakrisen, trenger vi en moderne jernbane som kutter utslipp og skaper verdier. Dobbeltspor gjennom tidligere Østfold og de andre fylkene må tilbake på sporet. Skal vi stanse den økende barnefattigdommen, trenger vi en rettferdig fordelingspolitikk som ikke skaper nye milliardærer, men som skaper muligheter for alle. Og SVs grønne nye deal gjør akkurat det – det er en god deal for Østfold og for landet.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-10-06:
Jeg skal prøve å holde meg til gode uttrykk. Det blir gjort mange vedtak i tilknytning til klima, med formål om å få ned klimagassutslippene. Det viktigste å ha med seg er at disse vedtakene ikke blir gjort for å gjøre livet vanskelig for folk flest, men det går på å innføre tiltak som skal gi et resultat i form av lavere utslipp. Da tror jeg det kan være vel så viktig å kunne reversere tiltak som ikke virker, som å kunne innføre nye tiltak. I Norge har vi over 10 000 industribedrifter spredt over hele landet. Kun 100 av disse har et forbrenningsanlegg som er større enn 20 MW og dermed er en del av EUs kvotesystem. Alle de andre bedriftene regnes inn i såkalt ikke-kvotepliktig sektor og er pålagt å betale CO 2 -avgift i Norge. Disse mindre bedriftene skulle skjermes fra kvotesystemet og beskyttes mot de større. Kvoteprisen har i år variert mellom 250 kr og 300 kr per tonn CO 2 , mens den norske CO 2 -avgiften er på 508 kr per tonn og skal etter planen økes med 5 pst., til 533 kr, i 2021. Vi skal altså belaste de mindre bedriftene med en kostnad som utgjør nesten dobbel pris i forhold til de store. Jeg tror det var disse bedriftene statsministeren tok opp i sitt innlegg. Det jobber 150 000–200 000 i disse bedriftene. Jeg minner gjerne statsministeren om at det må gå an å reversere vedtak som en ser ikke oppfyller det som var intensjonen. Ingen er tjent med at disse bedriftene legges ned eller flagges ut av landet. I skipsfarten har vi nå fått et lignende problem. Det kan se ut som om alle skip over 5 000 bruttotonn skal inn i kvotesystemet til EU, et system som Norge er del av, og dette vil nå også gjelde for alle norske skip over 5 000 bruttotonn. Problemstillingen er at de fleste skip som går langs norskekysten, ikke er av en slik størrelse. De vil dermed ikke bli en del av ordningen, men må til gjengjeld betale en særnorsk avgift som er nesten dobbelt så høy som dagens kvotepris. Norge er ett av veldig få land som har innført CO 2 -avgift på drivstoff til skip. Vi kommer da i en situasjon der de større skipene får redusert sine CO 2 -kostnader, mens de mindre skipene må betale nesten dobbelt opp. Det har også ført til en nedgang i salget av drivstoff i Norge, samtidig som analyser viser at trafikken har økt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2020-10-06:
Vi har for få rike i dette landet. Vi har for få rike og for få rike som også har risikovillig kapital. Hadde vi hatt flere av dem, hadde vi antageligvis fått noen som hadde kjøpt skog i Nord-Trøndelag eller i Trøndelag ellers. De 10 pst. rikeste betalte 38,8 pst. av all personskatt i 2017. Det blir noen sykepleiere og lærere av det, og det er altså mer skatt enn fra de 70 pst. som tjener minst. Sammenligner man med den rød-grønne perioden, bidrar altså de 10 pst. såkalt rike litt mer nå enn da. Ja, vi har litt for få rike. Hvem er de såkalt rike som betaler formuesskatt på den såkalte arbeidende kapitalen? Jo, det er de som eier fiskebåten, gravemaskinen, traktoren, de som er møbelprodusenter, som er entreprenører – altså helt vanlige arbeidsgivere. Det er de Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti synes det er meget klokt å sende en ekstra skatteregning til. Jeg ser at representanten Lysbakken etterlyser at Høyre skal være talsperson for følelseslivet til disse såkalt rike, disse arbeidsgiverne som skaper arbeidsplasser hver eneste dag. Jan Vindenes fra Sotra selger kjetting, og han selger kjetting over hele landet. Han er også ganske frustrert over formuesskatten og betalte den i form av 25 tonn kjetting utenfor kemnerens kontor i Fjell. Han vasser ikke i penger, men han vasser i kjetting. Hvis formuesskatten økes, eller beholdes på det som er dagens nivå på arbeidende kapital, så rammer vi altså dem som lager arbeidsplasser, som er til for nettopp å lage en velferdsstat for alle de av oss som i perioder av livet trenger den velferdsstaten: skole, helse, trygd, personlig assistent. Arbeiderpartiet har altså tenkt å hegne om denne særskatten som rammer norske bedrifter. Man kan bare tenke på de møbelprodusentene som ligger vegg i vegg med IKEA. Det kalles forskjellsbehandling, og det kalles å spenne bein under norsk arbeidsliv, som hver eneste dag skaper arbeidsplasser som er grunnlaget for det som er velferdsstaten vår. Og Sosialistisk Venstreparti – jeg hørte i går på hvordan representanten Knag Fylkesnes med innlevelse selv forsøkte å tro på at det å kutte i formuesskatten ikke er næringspolitikk. Det blir altså for meg toppen av retorikk, polemikk og usann politikk. Forskjellsbehandling og forskjellspolitikk, sa representanten Knag Fylkesnes. Ja, det er det, men ikke slik som SV har forståelse av hvordan forskjeller oppstår. Det er en forfordeling til utenlandske bedrifter framfor de norske, som tildeles særskatt. Det rammer arbeidsplasser og tjener ikke noen.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-10-06:
2020 har vært et tungt år for mange. Særlig har dette gått ut over våre eldre. Mange har sittet alene. De har kjent på ensomhet, og de har rett og slett vært engstelige. Det gjør meg veldig vondt å tenke på dem som ikke fikk sagt adjø til sine nærmeste, eller kunne ha familien rundt seg på det siste. Derfor var det en stor seier da Fremskrittspartiet fikk flertall for 400 mill. kr til tiltakspakken for sårbare eldre nå i vår. De midlene kommer i disse dager ut til kommuner og frivillige rundt om i hele landet, og bare i Vestland kommer det nesten 43 mill. kr. Fremskrittspartiet er også garantisten for å ta et oppgjør med umenneskelig praktisering av koronaregler. Jeg og veldig mange andre har vært opprørt over å høre historiene om at pårørende til f.eks. de utviklingshemmede er blitt nektet å besøke familiemedlemmer. Det er snakk om tusenvis av mennesker som har blitt nektet besøk av sine kjære under pandemien. Det er rett og slett en skandale, og jeg vil kalle det et overgrep mot disse menneskenes rettigheter. Det er veldig alvorlig at kommuner har tolket regelverket på den strengeste måten, eller kanskje til og med omtrent funnet opp sine egne regler under pandemien. Det har ført til at de utviklingshemmede har fått besøksnekt, noe som er uakseptabelt. Sist uke hadde jeg TV BRA og Svein André på besøk ved Stortinget. Jeg må si at jeg er veldig glad for at Norges nye tv-kanal av og for utviklingshemmede selv har utfordret både regjeringsmedlemmer og stortingsrepresentanter på hva vi faktisk mener om denne umenneskelige behandlingen. Deres stemmer må også høres i denne saken. Det er rett og slett så alvorlig. Vi snakker om enkeltmenneskers rettigheter som har blitt overkjørt av offentlige myndigheter, med potensial for store konsekvenser for disse menneskenes liv og livskvalitet. Ja, vi i Fremskrittspartiet er rett og slett rystet over den behandlingen mange har blitt utsatt for. Sist, men ikke minst, mener jeg det er viktig å understreke hvilket ansvar kommunene har i denne saken. Jeg forventer at kommunepolitikerne også her tar initiativ for å rydde opp. Vi har alle et grunnleggende behov for sosial kontakt med andre mennesker. Utviklingshemmede og eldre som ikke kommer seg ut, og som blir mer passive som følge av pandemien, risikerer raskere å få dårligere fysisk og psykisk helse. Det kan ikke Fremskrittspartiet akseptere.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-10-06:
I den senere tid har det blitt skapt et stort engasjement rundt den gamle krigsskolen i Tollbugata 10 her i Oslo sentrum. Den klassiske bygningsmassen ble oppført bare noen år etter den store bybrannen i 1624, og i 1803 ble dette gitt i gave til det som i dag heter Krigsskolen. Nå er bygget delvis forfalt, det er et antatt vedlikeholdsetterslep på ca. 350 mill. kr og en antatt markedsverdi på 40 mill. kr. Sånn jeg har forstått det, har det helt fram til juni i år vært en god dialog mellom Forsvarsbygg og stiftelsen Den gamle krigsskole med tanke på overdragelse av bygningsmassen for en symbolsk sum. Stiftelsen har riktignok reist noe kapital, men ikke nok til å kunne konkurrere om bygningen i en åpen budrunde. Sett i et kulturhistorisk perspektiv kan det synes riktig å la stiftelsen overta bygningsmassen for å sikre at forsvarshistorien vår tas vare på, samtidig som man kan rehabilitere og utvikle bygningsmassen sammen med velvillige samarbeidspartnere i f.eks. næringslivet. Det foreligger store planer for utviklingen av Kvadraturen. De ærverdige lokalene til den gamle krigsskolen kan igjen bringes til heder og verdighet gjennom rehabilitering, fornuftig bruk og tilgang for allmennheten, dette samtidig som både Krigsskolen og Forsvaret for øvrig fortsatt kan få gleden av å bruke deler av bygningsmassen. Man kan se for seg restauranter under de solide og historiske buegangene i kjelleretasjen, selskapeligheter, utleie, kontorer, møteaktiviteter og andre ting. Ved at dette knyttes sammen opp mot planene som er for Kvadraturen, kan bygget rett og slett gjenreise sin ære, til glede for også kommende generasjoner. I den forbindelse ønsker jeg å takke de to kadettene som hadde meg og mine kolleger med på omvisning forrige uke. Et mer glødende engasjement for forsvarshistorien og også for kulturhistoriske bygg skal man lete lenge etter. Så tusen takk for en flott omvisning og et stort engasjement. I den forbindelse har Arbeiderpartiet et løst forslag, nr. 33, om å gi regjeringen fullmakt til å avhende den gamle krigsskolen til underpris eller som gave til stiftelsen Den gamle krigsskole. Fremskrittspartiet er ikke avvisende til dette, men mener det er fornuftig at saken belyses ytterligere før man eventuelt konkluderer. Fremskrittspartiet vil derfor ikke støtte Arbeiderpartiets løse forslag i dag, men ta initiativ til å løfte saken så snart som mulig i utenrikskomiteen eller familie- og kulturkomiteen.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-10-06:
Det er påfallende i denne debatten at en etter en fra Arbeiderpartiet har vært oppe på denne talerstolen og snakket om kampen mot ulikhet, men knapt en eneste person har gått opp hit og snakket om skolen. Knapt en eneste person har gått opp hit og snakket om kvaliteten på den undervisningen som barna våre møter i klasserommet hver eneste dag. Det er påfallende fordi vi i Høyre vet at selv om regjeringens satsing på fritidskort, gratis kjernetid i barnehagen, billigere SFO for lavinntektsfamilier og muligheten til å ta fagbrev i introduksjonsprogrammet – få flere i jobb – er viktig, er det ikke nok dersom barna ikke lærer å lese, skrive og regne på skolen, dersom foreldrenes bakgrunn har alt å si for om de fullfører skolen eller ei, og dersom kvalitetsforskjeller mellom skoler blir bagatellisert og bortforklart. Det er ikke mulig å bekjempe ulikhet når Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV står først i køen for å prioritere alt annet i skolen enn det som er viktigst for elevenes læring når de vil reversere regjeringens Lærerløftet og ikke lenger stille krav til at lærerne i norsk, matte og engelsk skal være faglig oppdatert, selv om forskningen er entydig på at lærerne er den faktoren som betyr mest for elevenes læring når de vil fjerne åpenhet om resultater i skolen, slik at det ikke går an å vite om elevene lærer å lese, skrive og regne godt nok før mange har falt fra før eksamenskarakterene fra 10. klasse dukker opp i posten når de sår tvil om fraværsgrensen, et av de tiltakene som gjør at vi i går kunne feire at rekordmange elever fullfører videregående opplæring når Arbeiderpartiet i går plutselig ikke lenger vil si om de er for lese-, skrive- og regneopplæring i 1. klasse, selv om vi vet at Kunnskapsløftet nettopp har ført til at de yngste barna i skolen leser mye bedre enn før, og at framgangen har vært særlig stor hos barn som har minoritetsbakgrunn En god skole er avgjørende for å bekjempe sosiale forskjeller. Det er egentlig bare å se til Osloskolen. Det er en skole med 90 000 elever. 40 pst. har minoritetsbakgrunn. På grunn av en systematisk satsing i 18 år på grunnleggende ferdigheter, tydelig skoleledelse, gode lærere og en aktiv skoleeier som kartlegger, følger opp og stiller krav, fullfører rekordmange elever videregående opplæring. Men nå ser vi at tallene peker i helt feil retning på de laveste trinnene. Etter fem år med SV, Miljøpartiet De Grønne og Arbeiderpartiet ser vi nå at det er flere av de yngste barna som faller fra, det er flere som sliter med lesing, skriving og regning, det er mindre fokusering på og oppfølging av elevenes resultater, støtteapparatet til skolene er borte, mobbeombudet roper varsku, skoleeier har abdisert. Denne feilslåtte skolepolitikken alene vil føre til mye mer utenforskap og større ulikhet enn noe annet tiltak som har blitt diskutert i denne sal. Frafall fra videregående er kilden til økt polarisering og mindre tillit i et mangfoldig samfunn som vårt. Skal vi skape et samfunn med muligheter for alle, må vi ha en skole som ser hver enkelt elev, og vi må ha politikere som faktisk forstår verdien av en god skole.