trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Så vidt jeg er kjent med, har vi ikke laget en egen operasjonalisering av internasjonale rapporter. Vi følger et system som fungerer godt, og etter vår mening trenger vi ikke reparere noe som fungerer. Det er slik at departementene mottar rapportene. De er åpne for alle, og, som jeg sa, hvis Stortinget ønsker å lage en base over dette, kan man jo det. Men det er sektordepartementet som mottar informasjon, som følger opp, og som også redegjør til Stortinget i årsrapporter, i statsbudsjett etc., for sin oppfølging av dette.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Jeg kan svare for regjeringens oppfølging, og jeg oppfatter altså, med min erfaring gjennom noen år nå, hvordan vi i departementene mottar rapportene, og hvordan vi følger dem opp, hvordan vi tar det veldig på alvor, det har jeg lyst til å si, og hvordan vi også rapporterer til Stortinget gjennom både ulike årsrapporter og, ikke minst, statsbudsjettet. Representanten spør hva jeg anbefaler Stortinget å gjøre. Jeg vil være veldig forsiktig med å rådgi Stortinget. Stortinget har jo sin egen organisering, sitt eget apparat, og det er helt klart at Stortinget kan lage en informasjonsbase knyttet til dette hvis man mener at det gir Stortinget et verktøy. Men det skal ikke jeg blande meg opp i.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Jeg mener – og det har jeg sagt mange ganger, vi har hatt mange runder på dette, jeg og representanten – at vi har blant verdens beste kriminalomsorger. Jeg pleier å spørre både i og for seg ansatte og innsatte om det er noe annet land i verden de kunne tenke seg å bytte kriminalomsorg med, og svaret på det er nei fra alle jeg har møtt. Når det er sagt, mener jeg vi har noen hovedproblemer. Ett av dem er knyttet til isolasjon, et annet er knyttet til kvinner. Derfor har jeg redegjort – ikke bare litt, som representanten sier, men jeg synes ganske omfattende – for fem hovedanbefalinger som vi nå følger opp, knyttet til både areal, IKT-systemer, ressurser, lovregler og tilsynsvalg, for å bekjempe isolasjon i fengsler. Nå er ikke dette noe kvikkfiks, dette er ikke gjort over natten, men dette må vi jobbe målrettet med. Det opplever jeg at kriminalomsorgen gjør, det opplever jeg at alle ansatte gjør. Vi har nå flere heltidsansatte enn tidligere. Det er bra, det gir kontinuitet. Og vi har flere ansatte per innsatt enn før. Det er også bra.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Til det siste vil jeg si et absolutt nei. Derfor er jo ekstra penger og ekstra ressurser kombinert med de vanlige ressursene som overføres, og med forbedringer og utbedringer. Er det noe denne regjeringen har satset på, er det nybygg og rehabilitering, fordi det er viktig. Jeg har nå vært rundt i en del fengsler, og når det henvises til eldre fengsler, har jeg vært i to fengsler som er rundt 200 år gamle. Forskjellen var veldig stor. I det ene fengslet var både innsatte og ansatte kjempefornøyd med fengslet selv om det er 200 år gammelt, et bitte lite i Horten med tolv innsatte – forståelig nok kanskje. Der var det i hvert fall ikke hovedsakelig arealene som var problemet. Så har jeg vært i andre fengsler, i Ålesund, som var tilsvarende gammelt, hvor det åpenbart er behov for utbedringer. Jobben med å rehabilitere må gå fortløpende, sammen med både ressurser, endringer i tilsynsmyndighet, endringer i lovgrunnlaget, endringer i IKT-systemet og oppfølgingen fra kriminalomsorgen.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Dette er en vanskelig sak. Historien bak de ulike erstatningssakene er sterke, og vi må velge kloke løsninger. Jeg mener på prinsipielt grunnlag at løsningen ikke er å opprette nasjonale erstatningsordninger eller nasjonale regelverk for feil begått i kommunene. Kommunene må stå ansvarlig for kommunenes feil. Noe annet vil være både å undergrave kommunenes selvstendige ansvar som ansvarlige forvaltningsorganer og å undergrave den alminnelige erstatningsretten og ikke minst dens preventive effekt. Den alminnelige erstatningsretten gjelder likt over hele landet. At noen kommuner gir mer enn de plikter etter erstatningsretten, må være opp til den enkelte kommune. Løsningen er heller ikke å gjennomgå alle offentlige kompensasjonsordninger for å se hvilke grupper som omfattes og ikke. For det første vil en utredning som tar utgangspunkt i grupper i stedet for prinsipper, være uheldig. For det andre løser enda en utredning ingenting i denne saken. Voldsoffererstatningsordningen er allerede under full gjennomgang. Stoltenberg-regjeringens utredning av rettferdsvederlagsordningen fra 2013 konkluderte med at ordningen ikke burde endres, og at nye særordninger ikke burde opprettes. KS er også godt i gang med å utarbeide en beste praksis-anbefaling for frivillige kommunale- og fylkeskommunale erstatningsordninger. Arbeidet vil kunne gi bedre og mer enhetlige ordninger for både søkere og kommuner. Jeg mener derfor at vi bør avvente effekten av det arbeidet før nye tiltak eventuelt vurderes. Så til spørsmålet om foreldelse: Det er viktig at foreldelsesreglene gir skadelidte tid til å ta inn over seg virkningen av en skade. Det mener jeg reglene gjør i dag, og der det tar lang tid, har vi også regler som tar inn over seg dette. Våre tilpassede foreldelsesfrister gir skadelidte tid samtidig som vedkommende oppfordres til å klargjøre rettsforholdet, slik at bl.a. bevissituasjonen ikke vanskeliggjøres. Selv om foreldelsestiden er ute, kan dessuten krav som springer ut fra en straffbar handling, settes fram under en rettssak eller ved søksmål reist innen ett år etter en fellende dom. Videre kan det offentlige la være å påberope seg foreldelse i erstatningssaker. Er kravet foreldet, kan dessuten rettferdsvederlagsordningen gi en viss kompensasjon. Det har vært etterlyst informasjon knyttet til rettferdsvederlagsordningen. Det er jo slik – og det er viktig å understreke – at dette er en ordning som forutsetter at alle andre kompensasjonsordninger er utelukket. Det er viktig at hver enkelt vet det og ikke forledes til å tro at rettferdsvederlagsordningen kan omsøkes først. Vi har informasjon om ordningen på flere offentlige nettsider. Det er også slik at Statens sivilrettsforvaltning, som er sekretariat for ordningen, veileder den enkelte som tar kontakt. Så kan vi sikkert alltid bli bedre også på dette området.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Ja, det vet jeg, og derfor hadde jeg høyt trykk – også i tider som dette – på å få saken frem. Jeg vet at representanten har vært en ivrig forkjemper for dette. Vi sendte derfor et forslag ut på høring, som er på høring nå. Jeg regner med at vi får ganske mange høringsinnspill, som må bearbeides, men vi skal jobbe frem den saken så fort vi bare kan. Det er det beste svar jeg kan gi.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Det kan jeg faktisk ikke svare på. Dette er nok et initiativ som ble tatt rett i etterkant av behandlingen, og da var ikke jeg statsråd på dette feltet, men jeg vet og er informert om det arbeidet KS nå gjør overfor kommunene for å lage denne beste praksis.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Forslaget tar opp et viktig emne, nemlig rettssikkerhet og hvordan saker bør følges opp for dem som kan være uriktig straffedømt. Jeg vil vise til mitt brev til Stortinget 12. mars i år, og jeg er tilfreds med at komiteens flertall ikke støtter representantforslaget. Påtalemyndighetens uavhengighet fra politiske myndigheter har stått sterkt i mer enn hundre år og ble i 2019 lovfestet i straffeprosessloven. Det er derfor Riksadvokaten som må vurdere hvordan eventuelle feil bør følges opp. Riksadvokaten har vurdert oppfølgingen av dette sakskomplekset grundig, bl.a. ved redegjørelse i brev til ICJ-Norge av 6. januar i år og i brev til påtalemyndigheten av samme dato. Jeg har tillit til at Riksadvokaten utøver sin rolle på en måte som ivaretar rettssikkerheten også i denne saken. Dersom Riksadvokaten har behov for ekstra ressurser, vil dette håndteres på vanlig måte i styringsdialogen mellom departementet og Riksadvokaten. Jeg kan ikke se at det er behov for å etablere en særskilt rettshjelpsordning for å følge opp eventuelle uriktige straffesaker. Det har vi allerede et tilstrekkelig godt system for. Personer som mener de er uriktig dømt, kan begjære gjenåpning. Gjenopptakelseskommisjonen har veiledningsplikt og har også adgang til å oppnevne offentlig forsvarer når særlige grunner tilsier det. De som eventuelt senere blir frifunnet, har også rett til erstatning for straffeforfølging, og i erstatningssaken har vedkommende rett til fritt rettsråd uten behovsprøving.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Som følge av Navs feilpraktisering har et betydelig antall personer lidd urett. Det er en svært alvorlig sak med store konsekvenser for enkeltmennesker. Det særlige rettshjelpstiltaket som ble etablert etter at feilpraktisering ble avdekket, skal avhjelpe situasjonen ved å gi fri rettshjelp til de berørte. Tiltaket gjelder der nytt vedtak fra Nav ikke ender med full omgjøring til gunst for vedkommende. Bakgrunnen for at rettshjelpstiltaket først trer inn etter nytt vedtak, er at Nav selv har tatt ansvar for å gjennomgå alle sakene. Jeg registrerer at komiteens mindretall ønsker å utvide rettshjelpstiltaket slik at potensielle ofre får fri rettshjelp også før Nav har vurdert saken. Jeg er enig i at det er viktig at disse personene får god oppfølging. Nav har derfor iverksatt flere tiltak i Nav for å sikre akkurat dette. Vi må imidlertid skille mellom veiledning og rettshjelp i form av juridisk bistand. Som jeg ga uttrykk for i brev til Stortinget av 10. mars 2020, er det et grunnleggende prinsipp at det kun er nødvendig rettshjelp som skal dekkes gjennom rettshjelpsordningen. Nav tar i sin nye gjennomgang kontakt med dem det gjelder. I tillegg oppfordres personer til å ta kontakt dersom de tror de omfattes av ordningen. Det er derfor ikke nødvendig med advokathjelp for å be Nav vurdere saken. Jeg er enig med justiskomiteen i at det på et tidspunkt vil være nødvendig å vurdere om rettshjelpstiltaket bør utvides. Jeg mener imidlertid at vi må avvente den rettslige avklaringen før denne vurderingen gjøres. Granskingsutvalget ser saken som en systemsvikt, og retter kritikk mot de involverte aktørene. Granskingsutvalget understreker imidlertid at det er opp til domstolen å avgjøre de rettslige spørsmål i saken. Høyesterett har bedt EFTA-domstolen om en uttalelse i forbindelse med gjenopptakelse av en av straffesakene. Saken ble behandlet av EFTA-domstolen for en uke siden. Jeg er også gjort kjent med at Borgarting har bedt EFTA-domstolen om en uttalelse knyttet til en sak med dagpenger. Å konkludere nå med at ordningen må utvides, mens det pågår en domstolprosess som ventes å gi en rettslig avklaring av spørsmålene, mener jeg vil være uheldig og prematurt. Når det gjelder justiskomiteens forslag til vedtak II, viser jeg til det jeg skrev 10. mars 2020. Jeg mener det foreligger tilstrekkelig god informasjon. Fylkesmannen har tilgjengeliggjort nødvendig informasjon om hvordan man skal gå frem, og Nav har også henvist til denne informasjonen på sin nettside.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Stortinget skal i dag behandle regjeringens forslag til lov om informasjonstilgang for koronakommisjonen. Regjeringen er opptatt av at koronakommisjonen gis et best mulig grunnlag for å evaluere myndighetenes håndtering av covid-19-utbruddet og gi anbefalinger for bedre framtidig beredskap og krisehåndtering. Den mest sentrale delen av lovforslaget går ut på at enhver kan gi opplysninger til koronakommisjonen uten hinder av taushetsplikt. For å kunne utføre sitt oppdrag har kommisjonen et sterkt behov for informasjon, og det kan i noen tilfeller omfatte taushetsbelagte opplysninger. Informasjonstilgangen vil bli for usikker og kanskje utilstrekkelig om man her må basere seg på samtykke eller andre unntak fra taushetsplikten, eller på anonymiserte opplysninger. Lovforslaget vil derfor sikre at koronakommisjonen kan utføre sitt oppdrag på en god og effektiv måte. Unntaket gjelder kun overfor koronakommisjonen og kun for opplysninger som er nødvendige for at kommisjonen skal kunne utføre sitt oppdrag. Forslaget innebærer derfor et begrenset unntak fra taushetsplikten. Det er viktig at den enkeltes personvern ivaretas på best mulig måte i forbindelse med kommisjonens arbeid. Kommisjonen kan motta til dels svært sensitive opplysninger, og det er viktig å sikre tillit til kommisjonens håndtering av sånne opplysninger. Lovforslaget pålegger derfor kommisjonen en like streng taushetsplikt som den som meddeler opplysningene til kommisjonen, har. Dette legger til rette for at de som sitter på sensitive opplysninger, velger å dele dem med kommisjonen, og kommisjonen får da et best mulig kunnskapsgrunnlag for å oppfylle sitt oppdrag. Jeg har lyst til å understreke at lovforslaget ikke innebærer en plikt til å gi koronakommisjonen opplysninger. Det legges til grunn at det vil være ønskelig å samarbeide med kommisjonen og gi de opplysninger som kommisjonen ber om. Videre vil jeg understreke at retten til innsyn hos kommisjonen i utgangspunktet er det samme som hos andre offentlige organer. Lovforslaget begrenser ikke innsynsretten hos koronakommisjonen på noen måte. Forholdene ligger dermed til rette for åpenhet og debatt om kommisjonens arbeid. Jeg er glad for at en samlet komité stiller seg bak regjeringens forslag. Denne loven vil bidra til å sikre at koronakommisjonen kan utføre sitt oppdrag på en god og effektiv måte.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-26:
Interpellanten ba i interpellasjonen meg om å redegjøre for synspunkt på funn i rapporten, og det forsøkte jeg å gjøre, i tillegg til at jeg forsøkte å redegjøre for de oppfølginger vi har gjort, for det er gitt et inntrykk av at alt har stått stille. Nå ble det sagt at man ikke har hørt noe på fem år, men fra desember 2017 til november 2020 er det gått tre år, og i løpet av den tiden har det skjedd oppfølging som handler om kunnskap og veiledning. Jeg, som også har en fortid fra en kommune, opplever at det brukes veldig mye ressurser på dette feltet. Jeg tror det er ansatt rekordmange i både kommuner, fylkeskommuner og statlige virksomheter for nettopp å følge opp innsynsbegjæringer, offentlighetslov, forvaltningslov etc. Så det forsøkes, men det er vanskelig for mange. Ikke minst er det skjønnsmessige vurderinger som den enkelte saksbehandler skal gjøre. Det stilles spørsmål om bøtelegging og tilsynsvirksomhet. Generelt synes jeg at offentlig sektor er stor nok, og at vi har mange nok tilsyn. Vi har helt sikkert et som kan ta seg av dette feltet også, hvis man skulle mene at det var behov for et ekstra tilsyn knyttet til dette. Jeg mener vel ikke at behovet er så stort. Jeg ser at det også er fremmet en rekke påstander om manglende innsyn i koronasituasjonen. Det er jeg dypt uenig i. Det ble fremmet rekordmange innsynsbegjæringer, og de ble behandlet. De aller fleste fikk også innsyn, men noen saker tok lengre tid. For eksempel fikk Justis- og beredskapsdepartementet begjæring om innsyn i alle de dokumenter vi har oversendt koronakommisjonen. Det er 1 000 dokumenter, og hvert enkelt skal gjennomgås av mennesker. Det har vi gjort. Vi har brukt seks–åtte mennesker på denne ene forespørselen. Det viser hvor omfattende dette arbeidet kan være, men vi skal ta det på alvor. Og som jeg sa: Jeg tror det var 114 høringssvar som kom i forbindelse med denne evalueringen, og de fleste ønsket en snevrere offentlighetslov, ikke en utvidet lov. Så det er mange vanskelige spørsmål. Vi jobber med dette, og jeg skal ikke forskuttere svarene på dette arbeidet. Jeg ønsker å gå grundig til verks. Jeg har også vært veldig ærlig på at i en situasjon hvor vi jobber med veldig mange store og tunge saker, i tillegg til at vi håndterer en krise, må vi desperat prioritere. Derfor har jeg også vært veldig ærlig på at vi ikke kommer til å rekke noe lovarbeid før påske, som er fristen i denne sesjonen.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Det er svært alvorlig at isolasjonspraksisen bryter med menneskerettighetene. Statsråden forteller en del om tiltakene som er satt i gang, og ja, nye fengselsbygg gjør noe av jobben. Men hovedtilbakemeldingen fra de ansatte og deres organisasjoner er at de litt over elleve millionene som er lagt på i statsbudsjettet fra regjeringen for å bekjempe isolasjonspraksisen, er som dråper i havet. Hva er statsrådens konkrete løsning for å sikre at betjentene på jobb i norske fengsler har tid til å være ute i fellesskapet med de innsatte? Tenker statsråden at betjentenes oppgaver skal frigjøres på noen som helst måte? Er det noen andre som skal inn og overta oppgaver betjentene i dag har? For det er ikke nok folk på jobb til å kunne opprettholde det minimumet som nå skisseres at innsatte skal være ute av cellene.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Det er av og til sånn at man kan lure på om vi lever i samme virkelighet, for tilbakemeldingene som Arbeiderpartiet får, og som jeg får når jeg er ute og møter de ansatte rundt omkring, er at det ikke er flere folk på jobb, det er ikke nok folk på jobb. Men jeg skal gi statsråden honnør for å levere på saker. Det er virkelig et framskritt fra tidligere statsråder. Nå er også KVU-en for Vestlandet kommet. KVU-en for både Vestlandet og Østlandet peker på veldig mange store utfordringer i de gamle fengselsbyggene, og før vi får fikset på det problemet, er vel fremdeles løsningen nettopp at det må være nok folk på jobb. Mener statsråden at 11 mill. kr er nok for å løse isolasjonsproblematikken i norske fengsler?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
I norske fengsler er det over 3 000 mennesker som soner. Undersøkelsene viser at 92 pst. av de innsatte viser tegn til psykiske lidelser. Dette er ikke så merkelig, for selv om vi alle må stå til ansvar for våre egne handlinger og eventuelle lovbrudd, må også vi som samfunn og vi som fellesskap ta ansvar for at folk er i stand til å følge loven. Når vi kjenner historien til mange av dem som soner i fengslene våre, kan vi tydelig se spor av svikt og svik i disse menneskenes oppvekst og liv – svikt og svik fra dem som skulle være nære og nærmest, mor, far og familie, men også fra fellesskapet. Om vi som fellesskap og vår velferdsstat ikke tok ansvaret for han da han var 7, da han var 12, da han var 14, og da han var 17 – ja, da må vi ofte ta det ansvaret i fengselet. I år er det 60 år siden Jens Bjørneboe skrev sin bok «Den onde hyrde». Boken bidro til en reformering av det norske strafferegimet. Bjørneboe løftet debatten om hvordan vi behandler våre straffedømte. Derfor er det et paradoks at vi nå, 60 år etter, fremdeles har en isolasjonsproblematikk og en praksis som bryter med menneskerettighetene. Problematikken er løftet inn i Stortinget ved flere anledninger, fra NIM, fra Sivilombudsmannen og fra flere av representantene i denne salen. Arbeiderpartiet vet at løsningen på denne situasjonen krever konkrete, forpliktende og økonomiske tiltak. Arbeiderpartiet er beredt til det, og vi vil ta tak i det. Det vil synes i våre forslag, våre alternative budsjetter og vårt kommende partiprogram.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Statsråden har ved flere anledninger nevnt her i Stortinget at hun har stilt spørsmål til innsatte i norske fengsler om de ønsker å sone i et annet land. Det er ikke så rart at statsråden får det svaret hun får, for man får antagelig det samme svaret som statsråden ville fått om hun hadde spurt om folk ville bo i et annet land enn Norge. Men i verdens beste land, som vi liker å omtale oss som, må det være mulig å sette svært høye krav. Det er f.eks. et stort og viktig krav å ikke bryte menneskerettighetene. Statsråden har også ved flere anledninger nevnt at hun har besøkt mitt tidligere arbeidssted, Horten fengsel. Det vet jeg at de satte stor pris på. Det er utrolig hva de klarer å få til i Horten fengsel – jeg er også svært stolt av fengselet. Med svært begrensede midler har de klart å gjøre en flott jobb, og det er ikke rart de vil skryte av det, for de er selvsagt fryktelig redde for at fengselet skal legges ned. Jeg forstår godt at de er bekymret for det, det er det grunn til. Når det gjelder dommen fra Gulating, er den viktig. Arbeiderpartiet har stor respekt for domstolene og domstolenes avgjørelser, og vi vil på ingen måte sette menneskerettighetene til side, slik det kunne høres ut som om Fremskrittspartiet tok til orde for. At regjeringen ikke har sørget for én krone over statsbudsjettet for å få implementert sikkerhetsskannere ved alle landets fengsler, slik som dommen tilsier at en nå må, er direkte uforståelig. Arbeiderpartiet vil komme tilbake til dette når vi behandler statsbudsjettet, og vi vil selvsagt fremme et forslag og be regjeringen om å få på plass sikkerhetsskannere i fengslene. Det må være en regjerings oppgave å sørge for at våre egne institusjoner settes i stand til å følge lover og nye dommer.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Arbeiderpartiet aksepterer overhodet ikke at folk ikke er trygge på jobb. Dynamisk sikkerhet krever nok folk på jobb, statisk sikkerhet krever nå å få på plass skannerne. Om kriminalomsorgen ser seg nødt til å be om dispensasjon fra denne dommen i Gulating, får regjeringen ta det fullt og helt på egen kappe. Siste taler begynte med å snakke om innføring av kroppsskannere. Dette arbeidet kunne vært satt i gang. Det får være måte på ansvarsfraskrivelse å lytte til.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Jeg vil begynne med å takke komiteen for samarbeidet om saken. Forslaget vi skal behandle, er et representantforslag fra Karin Andersen, Freddy André Øvstegård og Petter Eide om å sikre barn som har vært utsatt for svikt av det offentlige, lik tilgang på erstatning uavhengig av hvilken kommune de bor i. Dette forslaget ble også behandlet for ikke lang tid tilbake her i Stortinget. Riktignok var forslagene litt annerledes, og de var fremmet av nåværende statsråd Bollestad og stortingsrepresentant Geir Jørgen Bekkevold, begge fra Kristelig Folkeparti. Nå sitter ikke Kristelig Folkeparti i justiskomiteen, men de sitter i regjering, så spørsmålet er om engasjementet for barn utsatt for umenneskelig vold er noe som forsvinner når man går inn i regjering. Det håper jeg selvfølgelig virkelig ikke. Vi i Arbeiderpartiet støttet Kristelig Folkepartis forslag den gangen og viste bl.a. til Brennpunkt-dokumentaren «En søsters kamp», der storesøster kjemper for likebehandling for sine søsken og rettferdighet etter å ha opplevd svik fra barnevernet i Norge. Dokumentaren viser at det er mange ulike ordninger for oppreisning av tidligere barnevernsbarn, og at det dermed er stor sannsynlighet for forskjellsbehandling avhengig av hvor en bor i landet. Dette eksemplet er dessverre ikke enestående. Dessverre er det fortsatt ingen endring i rettstilstanden, og vi vet egentlig heller ikke så mye om hvor store forskjellene er. Derfor har vi nok en gang tatt fram Kristelig Folkepartis forslag. Forslaget fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti lyder: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av de ulike kommunale og fylkeskommunale oppreisnings- og erstatningsordningene for å få oversikt over potensielt problematisk forskjellsbehandling.» Begrunnelsen for engasjementet fra forslagsstillerne i SV og Arbeiderpartiet er åpenbar. Det er avdekket stor forskjellsbehandling i de ulike ordningene for oppreisning avhengig av hvor man bor i landet. Vi mener det er svært uheldig dersom oppreisningsordningene preges av store forskjeller og tilfeldigheter. Vilkårligheten og uretten som følger av dagens system, er dessuten ved flere anledninger påpekt bl.a. av frivillige organisasjoner og enkeltpersoner. Da NRK Brennpunkts dokumentar ble vist, kom det tydelig fram at alle partiene i 2017 forpliktet seg til å gjennomgå dagens regelverk. Fra regjeringen uttalte helseminister Bent Høie seg, og fra Arbeiderpartiet uttalte nestleder Hadia Tajik seg tydelig. Alle partier bør også i 2020 være opptatt av at barn som har blitt utsatt for den største urett, skal få sin rettferdige oppreisning. Jeg tar opp det forslaget som Arbeiderpartiet er en del av.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Nav er vårt alles sikkerhetsnett. Det er dit vi går, enten det handler om fødsel, arbeidsledighet, sykdom eller pensjonisttilværelsen. Derfor må det være et minimum at Nav gjør seg forstått, og at Nav utviser den respekten vi alle fortjener, og som vi særlig har bruk for hvis livet til enhver tid er litt på skeive. Men det er nok ikke det de fleste opplever at Nav er og gjør. Historiene er mange om de som føler seg sett ned på, mistenkeliggjort, eller som rett og slett ikke tør å innlate seg med systemet Nav. Senest på fredagens Lindmo-sending fikk vi et eksempel på det av en gjest som fortalte at hun ikke engang turte å kontakte Nav. Den nye Nav-direktøren, Holte, kunne imidlertid forsikre om at han gjerne ville ha – og ville jobbe for å få – et Nav som er forståelig, og som behandler folk med respekt. Det er bra. Nav-skandalen, som ligger som bakgrunn for dette representantforslaget fra SV, er også bakteppe for den nye direktøren. Skandalen er forferdelig stor, og den representerer alt som ikke skal skje i vårt noenlunde egalitære samfunn. Det er en skandale som rammer hardest dem som har minst, og som ikke skal bære den ekstra byrden det er å bli mistenkeliggjort, fratatt ytelser og til og med satt i fengsel. Dette er bakteppet for følgende spørsmål: Skal ikke de samme menneskene nå ha trygghet for at vi rydder og gjør det vi kan for at de skal kunne rydde opp og renvaske seg selv? – altså gi en utvidet rett til fri rettshjelp, som forslaget går ut på, og altså at rettshjelpsordningen bør utvides i tid. Jeg registrerer at statsråden mener at dette ikke er en problemstilling all den tid de som er berørt, bare kan ta kontakt med Nav, og at terskelen er lav, og at statsråden vil komme tilbake vedrørende spørsmål om eventuelle utvidelser av rettshjelpsordningen med hensyn til andre ytelser og tidsrammen. Arbeiderpartiet støtter derimot forslagsstillernes bekymring for at rettshjelpsordningen regjeringen har satt i stand, ikke sikrer en rettferdig opprydning for alle potensielle ofre i denne rettsskandalen. Vi mener at det er et minimum at alle kan være trygge på at alt har gått riktig for seg. Det har en verdi i seg selv, når det offentliges egen praktisering har skapt en slik rettsskandale. Alle brukere av Nav har krav på en rettferdig behandling, og vi som samfunn må være trygge på at vi nå har gjort alt rett. En sterk velferdsstat er et viktig gode vi må kjempe for. Da blir det også viktig å sikre at alle har tiltro til alle deler av velferden vår. Kostnader som påløper for å sikre tilliten til vår felles velferdsstat, kan ikke bare regnes i kroner og øre. Arbeiderpartiet støtter derfor forslaget. Jeg tar opp Arbeiderpartiet og SVs forslag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Menneskerettighetene er ikke for festtaler, de er rettslige forpliktelser for staten til sivilisasjon og i de veivalgene vi skal ta både for nasjonal lovgivning og i enkeltsaker. Det er når valgene er vanskelige, menneskerettighetene trengs, for da handler det ikke om hva vi mener, men om hva vi har av faktiske forpliktelser. Jeg begynner slik, for da denne institusjonen ble opprettet, var jeg ganske aktivt med i det, og jeg er veldig glad for at vi har den. Men jeg vil dvele litt ved loven som regulerer NIM. I § 3 første ledd bokstav b står det: «rådgi Stortinget». Det var litt av det min medrepresentant Petter Eide var inne på, nemlig: Hvordan skal Stortinget få en helhetlig oversikt over hvordan Norge følger opp dette, og hvordan skal vi i vårt daglige arbeid få hjelp av NIM? Jeg leder kommunal- og forvaltningskomiteen, og vi har ansvar for flyktning- og asylpolitikken, kanskje det mest betente politiske området i både norsk og internasjonal politikk. Der har vi ikke bare behov for å kunne ta en telefon til NIM og høre hva de mener, vi har som komité og som storting behov for å kunne rådspørre NIM når vi f.eks. får endringer i lovverket som i hvert fall etter mitt syn bryter våre forpliktelser både når det gjelder flyktningkonvensjonen, og f.eks. når det gjelder retten til familieliv, som representanten Schytz var oppe og snakket om. Det er jo ikke bare innen strafferettspleien vi har et ansvar for å veie dette mot retten til familieliv, det har vi også i all utlendingspolitikk. Det har vi når det gjelder våre forpliktelser til å sikre en asylrett som er i tråd med våre internasjonale forpliktelser, f.eks. der UNHCR sier at vi bryter våre forpliktelser når vi har fjernet rimelighetsvilkåret. Vi har også innspill fra NIM når det gjelder hvordan vi behandler enslige mindreårige asylsøkere under 18 år. Det jeg ønsker at vi skal se på framover, er hvordan vi som institusjon, som storting, og i vårt komitéarbeid knyttet til aktuell lovbehandling også kan spørre NIM. Vi opprettet jo NIM for at de skulle kunne gi Stortinget råd ikke bare som enkeltrepresentanter, men som organ – om vi er i tråd med våre internasjonale forpliktelser, om vi er på kanten, eller om vi er over. For Norge skal overholde sine forpliktelser.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å tegne meg til denne saken, men jeg føler et visst behov for å bidra til å korrigere et bilde som tegnes fra denne talerstolen som er svært vanskelig å forholde seg til. Jeg opplever at venstresiden i sin beskrivelse av brudd på menneskerettighetene er i ferd med å beskrive Norge som nesten et u-land hva gjelder menneskerettighetene – Norge, som kanskje er verdens beste land å bo i, og hvor man i høyeste grad tar sitt ansvar for å ivareta befolkningens menneskerettigheter, selv om det er utfordringer på enkelte områder og kanskje langt andre områder enn det som diskuteres i denne sal, og da snakker jeg om ytringsfriheten. Det er interessant å høre sammenligninger med afrikanske land og høre at man nesten beskriver norske fengsler på en måte som det er vanskelig å kjenne seg igjen i dersom man har hatt litt befatning med det som rører seg i norske fengsler. Norske fengsler er gode, og jeg har vanskelig for å akseptere den virkelighetsbeskrivelsen som lages. Så må vi huske at på noen områder er man kanskje litt overivrig når man skal ivareta menneskerettighetene. Vi har nå en sak gående etter en dom i Gulating som gjør at man ikke kan bruke kroppsvisitasjon i norske fengsler på samme måte som tidligere. Det er en situasjon der man ikke har fått på plass kroppsskannere i de aller fleste norske fengsler. Da bidrar man i menneskerettighetenes navn til å utsette ansatte i norske fengsler for fare. Det går altså direkte på liv og helse løs for ansatte i norske fengsler fordi Kriminalomsorgsdirektoratet er så opptatt av å implementere det som er definert som menneskerettigheter etter Den europeiske menneskerettighetskommisjon. Og her ligger problemet. Da er spørsmålet: I disse avveiningene, frem til man får kroppsskannere på plass, skal man da akseptere at ansatte i norske fengsler setter liv og helse i fare fordi man skal omfavne noe som er definert som menneskerettigheter? Dette er egentlig ganske typisk for mye av denne debatten. På mange områder klarer man ikke å skille mellom det som er de helt fundamentale, grunnleggende viktige menneskerettighetene som ligger til grunn for gode samfunn, og som er helt fundamentale for Norge som nasjon, og de – skal vi si – nydefinerte menneskerettighetene som stadig øker i omfang, og som blir stadig mer kompliserende for moderne samfunn å forholde seg til. Vi forholder oss til dem. Det gjør ikke røverstatene.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
Det var en litt interessant forestilling vi fikk i løpet av de siste minuttene. Det er et typisk eksempel på når man ikke er i stand til å ta stilling til noe som kan være vanskelig å stå i. Jeg skal være enig i at man burde vært mer forutsigende og fått på plass kroppsskannere i norske fengsel på et tidligere tidspunkt – det er helt klart. Men man aksepterer altså premisset om at det er greit at ansatte i norske fengsel frykter for liv og helse – noe som er sagt i norske medier, TV 2 og Dagbladet har omtalt disse saken – og kjenner på frykt fordi de ikke kan bruke kroppsvisitasjon på samme måte som tidligere, f.eks. for å avdekke skjulte våpen. Det er man ikke villig til å gjøre noe med, man bare viser til at man skal få på plass kroppsskannere. Mitt spørsmål er: Lever man i den villfarelse at man tror det bare er for oss på Stortinget å vedta at det skal skje, og så er kroppsskannerne på plass i morgen ferdig installert, klare for bruk, de ansatte er ferdig opplært til å bruke kroppsskannerne, og at hele situasjonen er løst på det viset? Selvfølgelig ikke, de må kjøpes inn, de må tas i bruk, folk må ha opplæring – det vil ta tid. All den tid man ikke er der, og man ikke er kommet dit, burde det vært naturlig at man i hvert fall dispenserte fra de nye bestemmelsene som Kriminalomsorgsdirektoratet har kommet med, og som selvfølgelig regjeringen har ansvaret for, for at man ikke skal sette liv og helse til ansatte i norske fengsel i fare. Det klarer man ikke å si rett ut. Fremskrittspartiet foreslår dette i sitt alternative statsbudsjett. Det er en av de sakene som ligger på bordet i forhandlingene med regjeringen nå, nemlig at man skal dispensere fra dette kravet frem til man har på plass kroppsskannere. Av og til er det sånn at man må ta noen valg her i livet, man må vurdere interesser opp mot hverandre. Hvis man av hensyn til å fremme menneskerettigheter i norske fengsel, er villig til å sette liv og helse til ansatte i fare, er det ikke vanskelig for Fremskrittspartiet å vite hvor vi skal stå i den saken. Vi vil ha kroppsskannere på plass raskt, men vi aksepterer ikke premisset om at de ansatte skal oppleve at liv og helse er satt i fare frem til det er en realitet. Så registrerer jeg at SV i god gammel stil viser til FN som – jeg holdt på å si – det lysende håpet for menneskerettigheter i verden. Da vil jeg bare nevne: Husk hvem som sitter i Menneskerettighetsrådet, og husk at når noen av disse røverstatene kritiserer Norge, gjør de det ikke med særlig troverdighet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
Når jeg lytter til debatten i salen i dag, høres det ut som om regjeringspartiene er svært glade for at opposisjonen har presset regjeringen på plass og sørget for å gå fra fortsatt nedbygging av helikoptermiljøet i Bardufoss til faktisk å få på plass en helikopterskvadron på Bardufoss. En helikopterskvadron er en militær enhet, og jeg vil gjerne at statsråden redegjør for hva det faktisk vil bety, både med hensyn til helikopter, med hensyn til ledelse på stedet, hva det vil bety av støttefunksjoner, og hvilken utvikling av Bardufoss-miljøet det vil være, den støtten det vil bli for Hæren. For det verserer en del påstander rundt det som det kunne vært veldig greit om statsråden parkerte en gang for alle. Helikopterskvadronen på Bardufoss – hva vil det reelt innebære?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
I noen store, tunge og viktige saker for nasjonen er det avgjørende at man står sammen og finner felles minste multiplum, finner frem til flertall som gagner nasjonen. Det sier jeg fordi langtidsplanen for Forsvaret nettopp er et eksempel på det. Fra Fremskrittspartiets side skulle vi gjerne brukt enda mer penger på Forsvaret. Vi skulle gjerne hatt en enda tydeligere styrking av Forsvaret i tiden som kommer, men det er også viktig at man tar ansvar og er med på å løfte Forsvaret og skaffe det grunnlaget i denne sal som er nødvendig for faktisk å gjennomføre en styrking av Forsvaret. Da er det lett å stille seg totalt på sidelinjen, slik Senterpartiet gjør, kun for å drive ren opposisjonspolitikk mot de enigheter som man klarer å komme frem til. Bardufoss flystasjon – endelig blir det flertall for å etablere en helikopterskvadron der. Det er et eksempel på et viktig gjennomslag som Fremskrittspartiet, sammen med resten av opposisjonen minus Senterpartiet, fikk med seg regjeringspartiene på. Det er vel ingen stor hemmelighet at regjeringen ikke ønsket det. Regjeringen har i to runder lagt frem en langtidsplan som overhodet ikke la til rette for det, men som pekte mot fortsatt nedbygging av Bardufoss. Men vi fikk dratt med oss regjeringspartiene. Vi fikk til et flertall. Hadde vi hatt med oss Senterpartiet i den folden, hadde det kanskje vært enda lettere. Da hadde det kanskje skjedd tidligere, og da hadde kanskje gjennomslaget vært enda tydeligere. Men jeg registrerer at vi har et senterparti som er mer opptatt av å fremstille det jeg nesten vil karakterisere som «fake news», beskylde andre for å være uansvarlig og komme med tomme løfter, mens de selv liksom har et blankpusset våpen. Påstandene som kommer frem i Nordlys i dag, i Nordnorsk debatt, er ganske spesielle, for forskjellen mellom det å ha tomme løfter og det å ha reelle løfter er altså ett ord – mellom ordet «anskaffelse» og ordet «kjøp». Flertallet i denne sal går inn for anskaffelse av nye helikopter, mens Senterpartiet snakker om kjøp av nye helikopter. Det flertallet vedtar neste gang Stortinget voterer, blir anskaffelse, men det er liksom uansvarlig eller ikke troverdig fordi man skal bruke ordet «kjøp». Det er rent politisk spill. Senterpartiet driver et uverdig politisk spill om norsk forsvarsevne. Jeg hadde trodd bedre om Senterpartiet, men i denne saken har de til fulle vist hva de er: reinhekla populister som tydeligvis har lært mye av Trump.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
Vi er vitne til en svært spesiell debatt i dag som delvis er underholdende, delvis er svært lite informativ og delvis er helt unødvendig. Senterpartiet bidrar til å skape tvil om det som et klart flertall på Stortinget står bak, minus Senterpartiet, og det er fordi det i realiteten er ett ord i forskjell. Som jeg har sagt før: Flertallet bruker ordet «anskaffelse», Senterpartiet er opptatt av å bruke ordet «kjøp». For øvrig er det nesten nøyaktig det samme forslaget. Men Senterpartiet påstår at det forslaget som får flertall, ikke er til å tro på, for det blir ikke gjennomført. Så viser man til økonomi. Meg bekjent har vi ikke langtidsplanlegging i Stortinget når det kommer til økonomi. Budsjettene vedtas årlig. Dersom vi skal tro på selvsikkerheten til Senterpartiet, må det jo være fordi en eventuell fremtidig Slagsvold Vedum-regjering ikke finansierer det vedtaket Stortinget fatter. Da er det de selv som ikke leverer på det som Stortinget er tilhenger av i dag. Derfor fremstår dette som en svært håpløs debatt, for man er bare opptatt av én ting, og det er at man selv ikke deltok i forhandlingene som skaffet helikopterskvadron til Bardufoss, som sørget for å sette et punktum for det jeg mener var et håpløst vedtak som ble fattet i 2016. Det var en feil som ble gjort. Bell-helikoptrene skulle aldri vært flyttet. Det har jeg vært klar på, og det mener mitt parti ikke var en god løsning den gangen. Men vi er ikke opptatt av fortiden. Nå handler det om å løse de utfordringene vi står overfor i fremtiden. Det blir et tydelig vedtak, Bardufoss får en helikopterskvadron, og vi forventer også da at regjeringen stiller opp med statsbudsjett som finansierer Stortingets vedtak – hvis det ikke er sånn at de rød-grønne skal springe fra sine løfter, hvis det blir en rød-grønn regjering. Er det noe vi vet, er det at det er under rød-grønne regjeringer Forsvaret har blitt nedbygd i særlig stor grad. Det var Gro Harlem Brundtland som startet avviklingen av norsk forsvar. Det var Stoltenberg-regjeringen som i 2005–2013 sørget for enda mer innhugg i norske forsvarsbudsjett – en trend som for øvrig er snudd. Jeg vil bare si ett stikkord til de representantene her som kommer fra Troms, og som deltar i debatten i dag: Olavsvern. Det ble nedlagt med Senterpartiet i regjering. Der er troverdigheten Senterpartiet har i norsk forsvarspolitikk. De kan mene og si hva de vil når de er i opposisjon, men de leverer aldri i posisjon.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
Jeg tar ordet fordi Senterpartiet prøver å gjøre seg litt kokett fordi de er blitt tema i dagens debatt. Grunnen til at Senterpartiet er blitt tema i dagens debatt, er at de kommer med uriktige påstander der ute. Senterpartiet er egentlig helt irrelevant i den debatten vi har her i dag, fordi de har valgt å stå på utsiden, men det som er uakseptabelt, er at Senterpartiet fremstiller det øvrige storting, de vedtak som fattes her, som bløff. Og det er noe vi også ser i Senterpartiet i flere andre saker, også på justisfeltet, hvor man fremstiller politiske motparter som å ha skjult agenda, som egentlig å jobbe for noe annet enn det man gir uttrykk for – som om man skal definere virkeligheten annerledes, og på en måte har rett til å gjøre det. Det er ikke bra. Det bidrar til et dårlig politisk ordskifte og kun til mistenksomhet og mistillit mot parlamentet.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2020-11-26:
Jeg hadde bare behov for å svare på påstanden som kom fra representanten Karin Andersen, hvor hun viste til et møte på Grønland. Det er riktig, jeg var til stede der, så jeg vet egentlig ganske godt hva jeg svarte på. Fremskrittspartiet har aldri lovet at vi skal tvinge kommunene til å innføre en ytterligere ny erstatningsordning som skal være lik for alle. Men jeg informerte på det møtet om at jeg hadde snakket med Justisdepartementet, og at Justisdepartementet fortalte at de var i gang med arbeidet for å se på flere sider ved bl.a. voldsoffererstatningsordningen. Det var det som alle partiene var opptatt av, at det er noen ordninger vi allerede har i dag som er nasjonale, men som har noen hull eller noen svakheter som vi ønsket å forbedre. Det var det som ble kommunisert på dette møtet. Det er litt viktig at man ikke roter inn at man har lovet det vi faktisk behandler her i dag, kommunale frivillige ordninger. Det er flott at noen kommuner frivillig lager sine egne ordninger fordi de synes de har gjort en forferdelig dårlig jobb. Så oppfordrer jeg alle partiene til å ta opp det med sine lokallag, sånn at alle kommuner får på plass ordninger. Det er det jo fritt opp til alle partier å oppfordre om rundt i kommunene.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Som saksordføreren og flere har redegjort for, handler dette om en stor skandale som har rokket ved tilliten til velferdssamfunnet, og det er veldig avgjørende at oppryddingen og rettferdigheten skjer nå på en slik måte at det er tillitvekkende for alle. Så vi er enig i den bekymringen som uttrykkes i det representantforslaget vi behandler, og vil understreke at det er viktig at de personene som tror de kan være ofre, nå får en så god oppfølging at de blir trygge på at det går riktig for seg. Det har en egen verdi når det er det offentlige selv, altså velferdssamfunnet selv, og deres praktisering av lovverket som har skapt skandalen. Regjeringen sier at man på bakgrunn av utredningen fra granskingsutvalget, som det er referert til også her i debatten, vil komme tilbake til eventuelle utvidelser av ordningen senere. Det betyr at også regjeringspartiene og regjeringen innser at dette kan være riktig og nødvendig. Det er et skritt på veien, men vi mener at det må kunne gå an å ta standpunkt til en utvidelse av ordningen til å dekke andre felt som kan være rammet av samme type feil, uten å bruke mer tid på det, slik at arbeidet kan komme raskere i gang. Det er selvsagt også nødvendig å sikre en reell mulighet til å få hjelp i saker som handler om samme forhold som kan være skjedd før 2012. Denne tryggheten for rettssikkerhet må også skje på den måten at ordningen formidles så godt at alle de som er aktuelle for den, får vite om det og får mulighet til å ta ordningen i bruk. Granskingsutvalget beskriver et inntrykk av at det i Nav er stor avstand mellom førstelinjen, de som jobber med kontakten med brukerne, og de som er ofrene i dette tilfellet, og at det er en stor avstand mellom dem og de enhetene som fatter overordnede vedtak og utformer informasjonen. Det er viktig at man i oppfølgingen av granskingsutvalget ser på hvordan beslutningsmyndigheten kan legges nærmere dem som faktisk har den direkte kommunikasjonen med ofrene. I høringen som kontroll- og konstitusjonskomiteen hadde om Nav-skandalen, sa Advokatforeningen at det kan være vanskelig å ha tillit til at Nav selv vil være i stand til å gjøre jobben med å identifisere de sakene som bør vurderes på nytt, og komme til et korrekt resultat. Vi må forutsette at Nav nå har ryddet så mye opp i sine egne systemer at de vil jobbe grundig med dette, og at de vil være i stand til å bygge tillit, i stand til å jobbe så bra at brukerne vil finne det tillitvekkende. Og det må kombineres med at denne ordningen om rettshjelp blir så godt informert om at alle potensielle ofre blir i stand til å bruke den. Vi støtter de forslagene som flertallet i komiteen fremmer.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Jeg mener at det forslaget som er fremmet her, er et godt, men også helt nødvendig, forslag. Vi er jo alle sammen enige om, og det har vi vært hele tiden, at det vi står overfor, er det som kalles en rettsskandale. Denne rettsskandalen har en side ved seg som er den egentlige beveggrunnen til at jeg tar ordet i denne debatten, og det er at vi veldig tydelig ser at dette rammer – og jeg vil ikke bli misforstått på det uttrykket – mennesker som ofte er i en svak sosial posisjon, og mennesker som ofte har en lang avstand til myndighetene. Jeg merker meg at statsråden her sier at hun eventuelt vil komme tilbake hvis behovet nærmest får legitimitet og blir bevist, men jeg vil si her, direkte gjennom presidenten til statsråden, at det ville være en pause for oss alle hvis vi kunne bevare konsensusen om at denne skandalen må rettes opp ved raushet. Det er kanskje vanskelig for oss som sitter i denne salen, og for – jeg holdt på å si – byråkratiet i Justisdepartementet å forstå hvor vanskelig det kan være for folk å henvende seg til Nav på en riktig måte og få den oppfølgingen de trenger. På dette punktet mener jeg at statsråden tar feil når hun i innlegget sitt sier at det ikke er innenfor rettshjelpsordningens kultur og formål at man skal ha rettshjelp før man henvender seg til Nav. Da blir man altså styrt av den byråkratiske forståelsen av hva det er som er nødvendig, med tanke på å vise raushet for å rette opp myndighetenes åpenbare feil i forbindelse med Nav-skandalen. Det er det denne saken handler om, og det er derfor jeg karakteriserer dette som et riktig, godt og nødvendig forslag. Det hadde vært på sin plass om denne salen kollektivt tok seg sammen og satte til side alle de forbeholdene som alltid skal presenteres når det gjelder å hjelpe dem som sitter nederst ved bordet, og rett og slett i denne sammenhengen sa: Dette må vi skjære igjennom, her må vi ha rause ordninger, her må vi sikre at de som er rammet, får den rettslige og sosiale tryggheten som trengs, på et tidlig tidspunkt, slik at de har folk til å hjelpe seg i den situasjonen de ofte sitter i veldig alene, og som de er rammet av på en helt urettmessig måte.
Peter Frølich (Høyre), 2020-11-26:
Jeg har lyst til å begynne med å takke komiteen for et godt samarbeid i saken. Det er et klart uttrykk for at det er et ønske fra komiteen om at denne evalueringen blir så god som mulig. I den ekstraordinære situasjonen vi står i, og den tiden vi har gått gjennom, tror jeg alle er enige om at det er ekstremt viktig med best mulig tilgang til kunnskap for å kunne forberede oss på lignende situasjoner i framtiden. Lovforslaget som vi har foran oss, gir tilgang til informasjon som er nødvendig for at kommisjonen skal kunne utføre sitt arbeid på en god og effektiv måte. Vi får regler om informasjonstilgang, taushetsplikt, hjemler for behandling av personopplysninger og bevisforbud for de opplysningene som kommisjonen mottar. Dette er effektivt og funksjonelt, men det balanserer også hensynet til personvern på en veldig god måte. Det er viktig å understreke at den taushetsplikten som de som avgir informasjon, har, skal også medlemmene av kommisjonen ha. Jeg vil igjen takke for et godt samarbeid om viktige regler.