Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Odelstinget behandler i dag en proposisjon som omhandler flere viktige områder innenfor medisinsk etikk. Om noen av sakene er det bred enighet, men proposisjonen inneholder også forslag som innebærer grunnleggende brudd med medisinsk etisk tradisjon. Jeg skal ta det ukontroversielle først. En enstemmig komite går inn for forslaget om endringer av transplantasjonsloven med hensyn til uttak av fornybart vev fra personer under tolv år, eller som mangler evnen til å gi eget samtykke. Kristelig Folkeparti mener i likhet med resten av komiteen at det i særlige tilfeller er riktig å åpne adgang til transplantasjon til andre familiemedlemmer enn søsken, barn eller foreldre, da forutsatt at dette familiemedlem har et særlig nært forhold til giveren. Problemer omkring obduksjon er kommet i søkelyset etter at media har omtalt svært kritikkverdige forhold. På denne bakgrunn har et komiteflertall av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet foreslått å lovfeste at obduksjon skal utføres på en etisk forsvarlig måte med respekt for den avdøde. Kristelig Folkeparti finner dette selvsagt og unødvendig å lovfeste, i og med at dette dekkes av generelle bestemmelser i lov om helsepersonell. Den aktuelle lovparagrafen vil dessuten ifølge proposisjonen bli gjenstand for senere behandling, og vi ønsker derfor ikke å endre denne paragrafen nå. Når det gjelder kommersiell utnytting av organer og deler av organer, er det en samlet komite som står bak lovforslaget som skal forhindre dette. Overføring av levende biologisk materiale fra dyr til mennesker, såkalt xenotransplantasjon, byr på mange utfordringer, både praktiske og etiske. Bakgrunnen for at slike transplantasjoner er blitt aktuelle, er mangelen på menneskeorganer til transplantasjon. Risikovurderinger har ført til at eksempelvis parlamentarikerforsamlingen i Europarådet har anbefalt et moratorium, et midlertidig forbud, for kliniske forsøk med xenotransplantasjoner. Departementets forslag om midlertidig forbud er i overensstemmelse med dette, og støttes av Kristelig Folkeparti. Dersom erfaringen viser at det er for tidlig å ta et endelig standpunkt innen 1. januar 2003, vil det kunne være aktuelt å foreslå en begrunnet forlengelse av det midlertidige forbud, og jeg for min del er slett ikke sikker på om problemstillingene omkring xenotransplantasjon vil være tilstrekkelig avklart i løpet av under to år. Vi har ingen garanti for at spørsmålet om smitte fra dyr til menneske gjennom det transplanterte organet er avklart i løpet av så kort tid. I tillegg må vi nå få en grunnleggende etisk debatt om xenotransplantasjon. For mange vil problemstillingen om kryssing av artsgrenser være viktig. Men også de som ikke har prinsipielle motforestillinger mot xenotransplantasjon, vil måtte stille seg viktige spørsmål, bl.a. i prioriteringssammenheng. Hvis transplantasjon av dyreorganer blir tillatt, hvilke pasienter skal da velges ut til å få menneskeorganer, og hvem skal få organer fra dyr? Hvilket grunnlag skal vi ha for å prioritere pasienter på denne måten? Dette er en viktig debatt som vi må få før en eventuell lovendring. Når Regjeringen nå foreslår å tillate bruk av celler og vev fra provoserte aborter og aborterte fostre, er dette et skremmende brudd med gjeldende medisinsk etikk. Ja, det er et uttalt brudd med kristen og humanistisk tradisjon som har vært klart uttrykt, ikke minst av Immanuel Kant, som pekte på menneskelivet som mål i seg selv, og ikke som middel. Jeg vil føye til: ikke engang som legemiddel. Regjeringens liberalistiske forslag får helhjertet støtte fra Fremskrittspartiet og etter komitemerknadene å dømme, noe mer lunken fra Høyre og SV. Den etiske tradisjon som dette bygger på, er jo også gammel og velkjent og heter: Hensikten helliger middelet. Regjeringen bygger på NOU 1994:24, «Bruk av celler og vev fra aborterte fostre», der en arbeidsgruppe tilrår bruk av vev fra aborterte fostre til medisinsk bruk med visse begrensninger. Denne NOU-en er imidlertid uhyggelig svak med hensyn til etiske vurderinger. Om fosterets menneskeverd sies det eksempelvis at «Noen vil understreke at menneskelivet begynner ved unnfangelsen.» Ja, tenk det! Noen vil understreke dette, og i tillegg understreke at dette er et uomtvistelig biologisk faktum, men det går ikke utvalget inn på. Deres argumentasjon for sitt syn på fosterets menneskeverd, som er grunnlaget for å tillate bruk av celler og vev fra aborterte fostre, lyder i all sin hjelpeløshet slik: «Noen betrakter fosterutviklingen som et argument for at fosteret gradvis kan tilkjennes status som menneske og tilkjennes menneskeverd. De forholder seg følelsesmessig forskjellig til et nylig påbegynt foster og et som er kommet langt i fosterutviklingen og mener at dette gir rett til å gradere menneskeverdet og for eksempel tillate forskning på befruktede egg.» Dette er i sannhet imponerende av et utvalg som inkluderer tre professorer, en førsteamanuensis og en biskop. De bygger altså sin konklusjon på følelsesmessige forskjeller, noe jeg finner lite egnet som grunnlag for lovbestemmelser. Eksempelvis forholder jeg meg følelsesmessig forskjellig til min kone og til f.eks. saksordfører. I motsetning til arbeidsgruppen mener jeg likevel ikke at et slikt følelsesmessig forhold gir meg grunnlag for en lovgivning som gir saksordfører mindre menneskeverd enn min kone. Som det fremgår av eksempelet, er det etiske grunnlaget for proposisjonen heller vaklende, slik noe gjerne blir som bare bygger på følelser. Kristelig Folkeparti frykter også at bruk av celler og vev fra aborterte fostre på sikt vil kunne medføre økte aborttall, fordi slik bruk vil kunne føre til at det vil være lettere å velge abort. Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet mener at dette ikke vil påvirke kvinners generelle forhold til provoserte aborter, fordi skriftlig samtykke innhentes etter at avgjørelsen om svangerskapsavbrudd er tatt. Dette forekommer meg å være noe naivt. Dersom celler og vev fra aborterte fostre skal brukes til medisinske formål, vil dette selvsagt bli allment kjent, og det faktum at aborterte fostre skulle kunne brukes til formål som blir ansett som positive, må nødvendigvis påvirke holdninger og gjøre det lettere å velge abort. Tankegangen vil bli at det likevel ikke er så farlig å ta abort, fordi fosteret jo kan brukes til medisinske formål – som er formål som de fleste av oss vil betrakte som positive. På rent etisk grunnlag alene vil Kristelig Folkeparti gå imot lovforslaget om bruk av celler og vev fra aborterte fostre. Men det er ikke bare etiske innvendinger mot dette forslaget. Departementet innrømmer i proposisjonen at den internasjonale optimisme når det gjelder behandling med celler og vev fra provoserte aborter, i dag er mindre enn for fem – ti år siden, og at det er publisert få vitenskapelige artikler om dette de siste år. Og professor Dag E. Helland ved Institutt for molekylærbiologi ved Universitetet i Bergen sier til Bergens Tidende at forskningen på befruktede egg er oppskrytt – den er basert på en drømmeverden fremfor vitenskapelige kriterier. Jeg tror at denne teknikken er i ferd med å bli utdatert, og vil bli erstattet med bruk av stamceller av embryo og fra voksne individer. Dette inntrykket fikk sosialkomiteen under sitt besøk til forskningsmiljøene i USA, og dette inntrykket ble bekreftet av seniorrådgiver Ole Johan Borge i Bioteknologinemnda på et møte i fellesrådet av representanter fra storting og vitenskap 26. april. Jeg vet ikke hvilke grunner bioliberalistene i flertallskonstellasjonen har for absolutt å ville gi lovhjemmel for en teknikk som synes på vei ut. Kristelig Folkeparti for sin del vil anbefale at norske forskningsmiljøer satser på bruk av stamceller fra voksne individer som kan gi samtykke. Dette rydder ikke av veien alle etiske problemstillinger, men er betydelig mindre betenkelig enn bruk av celler og vev fra provosertaborterte fostre, eller bruk av embryonale celler hvor man starter opp et liv i laboratoriet for senere å manipulere dette, forske på det og kaste det. På denne bakgrunn vil Kristelig Folkeparti stemme imot nytt kapittel II A i lovforslaget.