Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-03-19:
Trygdeordningene i Norge er for dem som er for syke til å jobbe. Er man ikke for syk til å jobbe, skal man være i jobb. Det å misbruke eller snyte på en trygdeordning er ikke bare umoralsk, det er også tjuveri. Det er tjuveri fra fellesskapet, det er tjuveri fra skattebetalerne, og det er med på å undergrave de felles velferdsordningene vi har. Det er ingenting som skader velferdsordningene våre mer enn folk som år etter år får ut penger av det offentlige, men som ikke har rett til det, og som bevisst går inn for å lure penger ut av systemet. Derfor er det viktig at vi sier klart ifra hva vi mener om det moralsk, og det er viktig at vi har en effektiv politikk for å avdekke, avsløre og straffe dem som begår trygdemisbruk. Og regelverket for hvem som skal motta forskjellige offentlige ordninger i Norge, må være så tydelig at det kan praktiseres enhetlig på hvert eneste Nav-kontor. Jeg har lyst til å slutte meg til etterlysningen fra Fremskrittspartiet om den saken som var i Telemarksavisa om en person som hadde ulovlig opphold i Norge og som fikk motta støtte, hvor statsråden sa at dette ikke var i pakt med hennes forståelse av regelverket slik hun så saken da. Det blir interessant å se hvilken endelig avklaring regjeringen vil gi for den type saker fremover. Men fordi vi er opptatt av å bekjempe trygdemisbruk – jeg er enig med representanten fra Arbeiderpartiet i at det er viktig å skille mellom feilutbetalinger og misbruk, og det vi snakker om her, er trygdemisbruk i veldig stor grad – er vi også enig i tiltakene som blir lagt frem. Det er fornuftig at man f.eks. har legitimasjonsplikt. Det er fornuftig at man bryter ned noen av barrierene som har vært mellom utlendingsmyndighetene og Nav. Det at man ikke har hatt bedre informasjonsutveksling, bl.a. for å kunne finne ut hvem som har anledning til å være i landet og ikke, har vært en uholdbar situasjon for mange. Det er også fornuftig at man utnytter den informasjonen som Nav har, på en bedre måte enn i dag. Siden det er bred enighet om mange av – eller det er vel så å si alle – forslagene som skisseres her, har jeg lyst til å bruke tiden min på et område som Høyre har vært opptatt av, og som også flertallet i komiteen bruker en del merknadstid på å påpeke. Når trygdemisbruk skal avsløres, må det veies opp mot et annet hensyn som er viktig: personvernet. Det gjelder i enhver situasjon hvor man skal avdekke misbruk. Når politiet gjør det, når Nav gjør det, og når andre etater gjør det, er det en avveining mellom hvor mye man skal få vite om en person og hvordan den informasjonen skal styres. Det har vært veldig store og høylytte diskusjoner om personvern i denne sal, med mange flere tilhørere til stede, i saker som kanskje har vært prinsipielt viktigere. Allikevel er det verdt å merke seg for alle personverntilhengere at den store trusselen mot personvernet ikke nødvendigvis er de store lovforslagene, men at det i hvert eneste lovforslag ligger teknologi, samordning og muligheter som også kan gå på bekostning av personvernet. Derfor er det avgjørende at man veier disse hensynene mot hverandre på en riktig måte. I den forbindelse er det mest problematiske her registersamkjøringen, som innebærer at man tar opplysninger som er hentet inn fra forskjellige registre og samkjører dem rutinemessig – automatisk – for å avdekke misbruk. Det er positive sider ved det: Det betyr f.eks. at man i mindre grad har fysiske saksbehandlere som går igjennom informasjonen, at det rett og slett er færre ordentlige folk som får tilgang til den informasjonen, fordi en gjør det automatisk. Samtidig er det problematisk med tanke på noen av grunnpilarene i personvernhensynene, hvorav én er at informasjon som er samlet inn for ett formål, krever eksplisitt samtykke for å brukes til et annet. En annen er at man så langt som mulig skal operere med samtykke fra vedkommende som informasjonen er samlet inn om. Det er også et viktig prinsipp at man skal ha mulighet til å korrigere informasjon om seg selv som er lagret av det offentlige. Alt dette handler selvfølgelig om borgernes rettssikkerhet. Det er også et viktig poeng, som er slått fast i Den europeiske menneskerettskonvensjonen, at det skal være forholdsmessighet mellom inngrepet man foreslår, og hensynet man ønsker å ivareta. På alle disse områdene har regjeringens lovforslag blitt bedre. Nå kan man velge – det nærmer seg jo valg – om man vil ha en positiv eller en negativ innfallsvinkel til dette. Jeg tror jeg skal tillate meg en positiv innfallsvinkel, selv om det er valgår i år: Det er veldig positivt at regjeringen har valgt å lytte til mange av høringsinstansene, særlig Datatilsynet, som har påpekt at det opprinnelige lovforslaget hadde noen sentrale mangler når det kom til personvern, f.eks. og – kanskje aller viktigst – at det var for utflytende og uklart hva man faktisk hadde anledning til å etterspørre og samkjøre av informasjon. Datatilsynets konklusjon var at lovforslaget slik det forelå da det ble sendt ut til høring, var utenfor det som kan regnes som godkjent innenfor EMK 8 – altså at det var «uforholdsmessig». Men Datatilsynets vurdering er at etter de endringene og oppstrammingene som regjeringen har foretatt, ligger det innenfor. Det er positivt. I politikken generelt er det grunn til å advare mot alltid å bevege seg i ytterkanten av det som er tillatt personvernmessig, men det er bedre å bevege seg i ytterkanten, på innsiden av det som sannsynligvis er tillatt, enn å bevege seg utenfor. Det er også veldig positivt, når vi nå først er enige om mange av virkemidlene for å ta trygdemisbrukere, at en enstemmig komité på mange områder også tar opp forskjellige personvernhensyn. Jeg er også veldig glad for at en samlet komité – unntatt Fremskrittspartiet, så vidt jeg registrerte – går inn for et forslag som sier at man må være eksplisitt i lovverk og forskrift om hva slags informasjon man kan hente ut. Det kan høres ut som en bagatell, kanskje, men det er et avgjørende prinsipp at det kreves en eksplisitt godkjennelse fra lovgiver som kan etterprøves, når man først skal gjøre ting som er problematiske for personvernet. Samtidig mener Høyre, sammen med Kristelig Folkeparti og sannsynligvis også andre partier, at det fortsatt kan være personvernutfordringer i Nav-systemet med tanke på samtykke, i den grad det er mulig. Alle forstår at det ikke er mulig at konklusjonen fra det offentlige vil være at du ikke får trygden din om du svarer nei på spørsmål om hvorvidt du mener at denne informasjonen om deg skal samles inn for å gi deg trygd – så her er det noen praktiske avveininger. Både når det gjelder samtykke, retten til å korrigere informasjon og en del slike ting, er det fortsatt utfordringer innenfor Nav-systemet. Det er også verdt å huske på den svært sterke kritikken Navs kontrollvirksomhet fikk i en rapport fra Datatilsynet i mai 2012. Senest i går fikk jeg en e-post fra en bruker som hevdet – dette er ikke verifisert – at han hadde kopi av en Nav-rapport med en post it-lapp med vurderinger av vedkommendes sak festet på seg. Det er klart at det er en anekdote, men allikevel kan det illustrere noen grunnleggende personvernproblemer i Nav, nemlig: Hvem har tilgang på informasjonen? Hvordan flyter den rundt? Hvem kontroller hvem som har tilgang til informasjonen? Og hvilken mulighet har brukeren – borgeren – til å få innsikt og få korrigert inntrykk som man eventuelt mener er feil? Derfor har Høyre og Kristelig Folkeparti, etter å ha støttet mange av regjeringens tiltak mot trygdesvindel, gått inn for et forslag hvor man ber regjeringen komme tilbake til Stortinget på en egnet måte – og det er akkurat sånn som regjeringen liker: at vi ikke pålegger den altfor mye – med en gjennomgang av personvernstillingen og hvordan personvernet søkes ivaretatt i Nav-systemet. Til slutt vil jeg ta opp de forslagene som Høyre er med på.