Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Norske barn leser vesentlig bedre enn før. Det er en gledelig nyhet. Mediene har fokusert mye på de politiske implikasjonene. Hvem skal ha æren? Og slår vi våre naboland? Jeg er mest opptatt av hva det faktisk betyr for tusenvis av barn over hele Norge, for det er dem og deres framtid dette handler om. At bare 5 pst. av fjerdetrinnselevene nå ligger under laveste mestringsnivå i lesing, mot 12 pst. i 2001, betyr en stor forskjell for mange barn, og det er en gledelig utvikling. Det betyr en forskjell for den enkelte i selve mestringsopplevelsen. Det betyr en forskjell for den enkelte å oppdage på egen hånd det litterære skattkammer norsk barneboklitteratur er. Det betyr en forskjell for den enkelte å kunne fordype seg i faktabøker om underlige naturfenomener og spennende dyr eller lese om fotballspilleren Zlatan eller president Obama – og det helt på egen hånd. Verden åpner seg for den som kan lese. Ikke å kunne dekode skrifttegnene kan innebære et utenforskap, i større eller mindre grad for resten av livet. Jeg starter denne budsjettdebatten nettopp med dette for å minne Stortinget om hvor viktig skolepolitikk egentlig er, og at det løftet vi har fått dokumentert, betyr svært mye for alle de tusenvis av barna som vil få en mer spennende, lystbetont og for dem lettere skolegang – rett og slett fordi de leser bedre. Gode leseferdigheter slår inn på læringsevnen i alle andre fag, inkludert matematikk. Det minsker sjansen for å falle fra i skolen senere, og det gir trygghet og selvtillit. Det vet vi alle at er av avgjørende betydning for hvordan man som person takler de utfordringene som venter senere i livet. Derfor er dette en så god nyhet for tusenvis av barn og unge. For oss politikere er de gode resultatene også viktig, fordi de bekrefter at vi jobber godt og riktig i norsk skole – at vi er på rett vei. Å forme utdanningspolitikk er en komplisert oppgave i våre moderne samfunn. Det krever innsats over tid, og det krever en systematisk tilnærming. Det krever tålmodighet nok til å la tiltakene virke. Å utvikle, vedlikeholde og modernisere et utdanningssystem er en formidabel oppgave, rett og slett. I dette budsjettet går vi opp veien videre. Vi fortsetter med det som virker: tidlig innsats og fokus på grunnleggende ferdigheter. Vi er målrettet i vår innsats og bruker penger på flere lærere. Vi gir kommunesektoren økonomisk handlingsrom, slik at den er i stand til å gjøre en god jobb som skoleeier. Vi øker investeringsrammen i rentekompensasjonsordningen med 1 mrd. kr. Med det vil vi fortsette å gi barn og unge som går på skole i ikke-tilfredsstillende bygninger, bedre arbeidsmiljøforhold. Vi fortsetter satsingen på Ny GIV, valgfag i ungdomsskolen og etter- og videreutdanning av lærere. Og vi kobler kulturskolen tettere sammen med grunnskolen i et kulturskoleløft. Vi fortsetter med stø kurs på det arbeidet vi startet i 2005. Et av finansdebattens gjennomgangstema fra opposisjonen var påstanden om manglende politisk gjennomføringskraft – en påstand jeg forundret meg over rent generelt, men særlig da Høyres mest framtredende representanter brukte utdanningspolitikken, av alle områder, for å vise det den rød-grønne regjeringen ikke får til. Jeg har allerede tatt for meg skoleresultatene. Riktignok visste ingen i denne sal i november hva TIMSS og PIRLS ville fortelle oss. Men også PISA-undersøkelsen fra 2009 viste samme tendens: Det går betydelig bedre. Vi løser ikke utfordringene i skolen på én dag, selvfølgelig ikke, men hver dag bør vi forsikre oss om at vi er på riktig vei. Så vil jeg for ordens skyld ile til og understreke at det langt fra bare er denne regjeringen som skal ha æren for dette, først og fremst skyldes det godt arbeid av tusenvis av lærere og skoleledere i hele Norge. Det jobbes godt i mange kommuner med skole, men å påstå at gjennomføringskraften er dårlig når det gjelder utdanning, er feil rett og slett. Så til høyere utdanning: Vi har etablert 23 400 nye studieplasser siden vi kom i regjering. Vi har gitt studentene 1 000 kr mer å leve av i måneden. Under den forrige regjeringen ble ikke studielån pris- og lønnsjustert, og enda viktigere: Vi har bygd over 6 000 studentboliger. Vi fortsetter med dette og satser nå på 1 000 nye hybelenheter neste år. Det påstås fra Høyres representanter at det ikke satses på forskning, fordi vi har prioritert alt annet, heter det. Sannheten er at forskningsbudsjettene har økt med 50 pst. nominelt og 32 pst. reelt. Det er mer enn to og en halv ganger så mye som det økte handlingsrommet i hele budsjettet, og det betyr at vi er blant landene i verden som bruker mest penger på forskning per innbygger. Er det nok? Selvfølgelig ikke, det vil aldri bli nok. Det ligger i sakens natur, for vi mennesker drives av en nysgjerrighet og hårete ambisjoner og vil utvikle verden videre. Vi vil bringe verden videre, og vi gjør det med å utvikle vitenskapen. Forskning er selve grunnmuren i denne utviklingen, for det vil alltid være sykdommer å utrydde, og det vil være forurensningsproblemer vi vil løse. Hvordan løser vi fattigdomsproblemene, grunnleggende sett? Hvordan skal flere få en verdig alderdom? Svaret ligger ofte i forskningen, selv om det noen ganger kan være brutalt. Setter man seg inn i forskningen omkring klima, er følgende bibelsitat svært gyldig: «Den som øker sin kunnskap, øker sin smerte.» Mitt håp er også at svaret på klimautfordringene ligger i forskningen – ikke bare kunnskapen om de konsekvensene som vil komme av de menneskeskapte klimaendringene, men også svarene. Derfor øker vi også bevilgningene til klimaforskning med 47 mill. kr. Dessuten når vi heller ikke i år målet om at forskningen skal utgjøre 3 pst. av bruttonasjonalproduktet, men hovedansvaret for dette ligger hos næringslivet. Det er deres andel på 2 pst. vi ikke når. Det forskes for lite i norsk næringsliv, og vi er ikke flinke nok til å skape synergier mellom forskning, utvikling, innovasjon, bedriftsutvikling og ny gründervirksomhet. Skal vi få til det, handler det vel så mye om andre tiltak enn om økte bevilgninger. I så måte blir den varslede forskningsmeldingen som kommer neste år, svært viktig. Realfagsatsingen i Norge har pågått over tid, og vi ser nå heldigvis en tydelig økning i studenter som velger å studere realfag eller vil bli ingeniører. Realfag er mer populært i skolen, og flere jenter søker seg mot denne utdanningen – det er veldig bra. TIMSS viser oss at vi er på rett vei, men at vi fremdeles har en større jobb å gjøre med matematikken enn vi har med leseferdighetene. Det må vi ta på alvor ut fra de samfunnsbehov vi har, men også ut fra det å gjøre spennende fag som naturfag og matte, tilgjengelig for flere. Mange tiltak virker sammen. En av de budsjettsatsingene vi har, er 10 mill. kr mer til vitensentrene og Newton-rom. På disse sentrene rundt omkring i Norge trigges nysgjerrigheten til barn og unge på en måte som vi som nå er voksne, bare kunne drømme om. Å se busslaster av skolebarn storme inn mot INSPIRIA i Sarpsborg hver morgen når de kommer, er en sann glede for dem som har sett det. Når vi vet at de samme lokalene brukes av elever på videregående som går på forskerlinje, er jeg trygg på at dette er vel anvendte penger. Det samme gjelder endringen vi gjør for freshman-studentene i Asia og Latin-Amerika. Nå vil Lånekassen gi lån og stipend til folk som studerer i land som Sør-Korea, Argentina, Japan m.fl., i tillegg til BRICS-landene, som vi åpnet opp for i fjor. Vi bør vurdere å gjøre det samme med studenter som velger å reise til USA i neste års budsjett. Vitenskap kjenner ingen grenser. Menneskelige nettverk er avgjørende for suksess i vår globale verden. Dette er derfor en treffsikker måte å sørge for at norske studenter lærer seg fag og kulturer i land vi ønsker enda mer kontakt med, og på den måten danner nettverk. Når det gjelder kirkepolitikken, er jeg tilfreds med at vi har kommet godt i havn med kirkeforliket, eller – nær sagt – nesten helt i havn med kirkeforliket. Nå nettopp har Kirken utnevnt en ny biskop, Stein Reinertsen i Agder. Det er det første skrittet på veien etter kirkeforliket som viser at Kirken nå er selvstendig og styrer i eget hus. Kirken har store utfordringer, det er færre som definerer seg som kristne nå enn for få år tilbake, og det er viktig at Kirken tar den utfordringen på alvor, slik at man gjør seg relevant. Moderne mennesker trenger også å ha en rettesnor i livet, og skal Kirken ha den rollen som den har hatt før, er den nødt til å gjøre seg relevant for dagens mennesker og ikke bare for gårsdagens mennesker. Jeg er dessuten glad for at vi fortsetter å trappe opp trosopplæringsreformen, og at vi i senere budsjetter må fylle den helt opp. 10. desember hvert år forflytter Stortinget seg til Oslo rådhus et par timer for å overvære utdelingen av Nobels fredspris. Da får vi rikelig anledning til å studere de nydelige freskene på veggene inne i rådhuset. Mange dramatiske historier og viktige verdier er malt på veggene der. Et av de tablåene jeg alltid hviler blikket på, er det som viser de lysende, vakre menneskene som med kunnskap og vitenskap bekjemper en av de styggeste skapningene på hele veggen. Hans navn er uvitenhet. Dagens budsjett bidrar til å bekjempe uvitenhet ved å satse på vitenskap, kunnskap, utdanning og forskning, og det med over 55 mrd. norske kroner.