Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-17:
Gjennom de snart sju og et halvt årene jeg har sittet på Stortinget, har jeg særlig hatt én misjon på vegne av Senterpartiet. Det er å få de praktiske fagene på dagsordenen, både i grunnskolen, i videregående skole, i fagskolen og i profesjonsfagene i høyere utdanning. I all beskjedenhet føler jeg at både jeg og Senterpartiet langt på vei har lyktes med dette, sjøl om vi slett ikke har fått gjennomslag for alle de endringene som vi mener er nødvendige for å gi yrkesfagene og fagopplæringen den anerkjennelse og plass som fagene og ikke minst elevene fortjener. Senterpartiet er utålmodig på yrkesfagenes vegne. Det reflekteres også i vårt alternative budsjettforslag. Ja, jeg kan forsikre om at Senterpartiet også er opptatt av tidlig innsats i skolen, og ja, vi prioriterer økte midler til flere lærere. I tillegg er det Senterpartiet som gjennom sitt alternative budsjett forsvarer målet om lik rett til utdanning over hele landet, der regjeringa foreslår det motsatte. Det betyr at elever skal ha den samme muligheten til å ta den utdanningen de ønsker, også der skolen ikke ligger rundt neste sving, men kanskje flere mil unna. Derfor har vi foreslått å øke bostipendet med 1 000 kr og oppheve behovsprøvingen av bostipendet mot lærlinginntekt. Jeg er stolt av at Senterpartiet fikk gjennomslag for innføring av valgfag i ungdomsskolen i forrige periode. Det var etterlengtet og en viktig anerkjennelse av verdien av praktiske ferdigheter, og det er viktig for at skolen skal oppleves som relevant for alle elever – også de som ikke finner seg til rette med kun teoretiske fag og arbeidsmetoder. Det var også en seier at vi fikk innført arbeidslivsfaget i skolen – en smakebit på yrkesfagene og en veiviser til mulighetene som ligger i fagopplæringen. Men jeg er skuffet over regjeringa og støttepartiene, som åpenbart mener at faget ikke er viktig nok til å sikre at alle elever får mulighet til å velge arbeidslivsfag. Selv om statsråden sikkert vil riste på hodet over at jeg nok en gang avkler regjeringas såkalte yrkesfagssatsing, må jeg dessverre gjenta at jeg er skuffet over at regjeringa ikke prioriterer yrkesfagene. Vi er derimot vitne til en regjering som har handlekraft når det gjelder å få sendt erfarne lærere på kurs for å samle studiepoeng, og en regjering som har slått sammen universitet og høgskoler over en lav sko. Men å klare å gjennomføre vedtak Stortinget gjorde allerede for tre og et halvt år siden for yrkesfagene, klarer ikke regjeringa. Det er skuffende. Det hjelper ikke at regjeringa har valgt en retorikk som gir inntrykk av at yrkesfagene har fått et løft, når realitetene viser at det ikke har vært tilfellet. I 2013 vedtok Stortinget at tilbudsstrukturen skulle gjennomgås små- og verneverdige fag skulle gjennomgås det skulle stimuleres til etablering av y-veier fra flere fagområder det skulle legges til rette for tidligere og hyppigere veksling mellom opplæring i skole og arbeidsliv, altså vekslingsmodeller en skulle praksisrette fellesfagene prosjekt til fordypning skulle ut i bedrift flere læreplasser skulle opprettes gjennom Samfunnskontrakten alternativ Vg3 for de som ikke får læreplass, skulle utredes en skulle kartlegge utstyrssituasjonen en skulle innføre hospiteringsordninger en skulle innføre praksisbrev en skulle innføre en lærlingklausul en skulle vurdere en ordning for godkjenning av utenlandske fagbrev en skulle gi rett til påbygging etter fagbrev De siste fire punktene er gjennomført. I parentes bemerket ble retten til påbygging vedtatt etter at Senterpartiet fremmet et Dokument 8-forslag som flertallet gikk imot. Det står mer i Meld. St. 20 for 2012–2013, På rett vei. Ja, regjeringa har iverksatt arbeidet med å gjennomgå tilbudsstrukturen, og Utdanningsdirektoratet har foreslått en rekke store endringer. Høringen er imidlertid utsatt til våren. Da har det gått fire år siden Stortinget gjorde sine vedtak. At en heller ikke har fått fram fagskolemeldinga før nesten to år etter det statsråden selv utropte til fagskoleåret, sier også noe om at det er ikke på yrkesfag trykket har vært. Formidling av lærlinger og rekruttering av lærebedrifter er et lokalt og regionalt ansvar som krever iherdig og direkte oppfølging hele tida. Det er veldig bra at regjeringa har økt lærlingtilskuddet, men likevel er erfaringene at antall lærlinger som har fått læreplass, har gått ned, ikke opp. Som rapporten fra Riksrevisjonen viser, er det ikke bare penger til bedriftene som skal til for at elever skal få fullført studieløpet sitt. La meg drive litt reklame for Senterpartiets alternative budsjettforslag, der jeg tror regjeringa kanskje kan finne litt inspirasjon når de nå skal i gang med utkast til budsjett for 2018. Senterpartiet har foreslått å bevilge 50 mill. kr til å drive lokalt arbeid med å skaffe læreplasser, som de f.eks. gjør på Hadeland, der de har en formidlingsprosent på 99. Yrkesfagmotivatorer har vist seg å være gull verdt for både elever, bedrifter og kommunene. Vi har også satt av 40 mill. kr til hospiteringsordninger. Det er svært viktig at yrkesfaglærerne har mulighet til å hospitere i yrkeslivet og også hente inn folk fra næringslivet til skolene. 50 mill. kr ekstra ønsker vi å bruke på ressurskrevende yrkesfag. Vi har også økt satsene for utstyrsstipend og tilskuddet til opplæring av lærlinger med spesielle behov. Vi har i tillegg hvert eneste år etterspurt regjeringas engasjement for å gjøre fylkeskommunene i stand til å utvikle vekslingsmodeller. Det er en både arbeidskrevende og økonomisk utfordring som Stortinget har gitt fylkene. Senterpartiet har økt rammene til fylkeskommunene og kommunene, slik at de bedre kan legge til rette for vekslingsmodeller. I et intervju i Nationen fra april 2014, seks måneder etter at regjeringa tiltrådte, altså for to og et halvt år siden, sa statsråden at han ville «røske opp i yrkesfagene». Evalueringen av yrkesfagene etter innføringen av Kunnskapsløftet viste at rekrutteringen til bygg- og anleggsteknikk hadde sunket med over 39 pst., og at rekrutteringen til design og håndverk hadde sunket med over 42 pst. Fortsatt er det for mange som ikke gjennomfører videregående skole. Det er særlig fra yrkesfagene ungdommene dropper ut. Derfor er det synd at statsråden ikke har evnet å gjøre som han hadde tenkt. Vi ønsker å satse på yrkesfagene, og da må det handles, ikke bare prates. Så vet Senterpartiet at gjennomføring av videregående også henger sammen med hvordan elevene mestrer og gjennomfører barne- og ungdomsskolen. Derfor ønsker Senterpartiet også økt lærertetthet. Vi har i flere år sagt at vi vil prioritere flere lærere framfor flere timer. Jeg er glad for at flere partier nå har adoptert slagordet – og politikken. Det er viktig at elevene kan få tidlig hjelp med det de sliter med. Samtidig er det viktig med en lærertetthet som gjør det mulig å variere undervisningen og tilrettelegge for ulik innlæring og på den måten bidra til at unger får hjelp tidlig med det de strever med. Senterpartiet mener at det ikke er nok å utvide lærertettheten på barnetrinnet. Vi mener dette må være en generell mulighet. Rapporten fra SSB som kom 1. desember, sa at økt lærertetthet i ungdomsskolen ikke hadde noen virkning på økt læring. Vel, jeg har lest rapporten. Den sier at det er stor usikkerhet på grunn av sammenligningsgrunnlaget. Ja, det kan en godt forstå. Det er verdt å merke seg at rapporten er basert på eksamensresultater i 10. klasse ett år. SSB hadde også sett på nasjonale prøver. De er som kjent ikke sammenlignbare fra år til år, så jeg mener det blir som å sammenligne idealtid fra ett år til et annet. Jeg ville ha avventet resten av rapporten før jeg fastslo at økt lærertetthet ikke har noen effekt, men jeg tror alle skjønner at om en har to gode lærere i samme klasse, vil det nødvendigvis gi mulighet for bedre læring enn om det kun var én lærer til stede. Jeg må også så vidt nevne den såkalte effektiviseringsreformen til denne regjeringa. Det bør gi en bitter smak for både regjeringa og Kristelig Folkeparti og Venstre at for å få plass til ønskene til støttepartiene velger man å øke kuttene som gis flatt til alle, helt uavhengig av hva de driver med, eller hva slags størrelse det er på institusjonen eller tiltaket. Eksempelet fra Statped i innstillinga er godt i så måte. Å «få» en ekstra million i tilskudd til tunghørte er en fattig trøst når man kutter 5 mill. kr. Så kort om høyere utdanning. Finansieringsmodellen legger grunnlaget for hvordan sektoren skal utvikle seg. Senterpartiet mener modellen ikke er bra dersom vi mener at vi skal utdanne også for de brede velferdsyrkene, og at ikke alle skal satse på å bli verdensledende. Vi advarte mot modellen allerede i budsjettdebatten i fjor, da omleggingen ble presentert. Effektene for neste år viser at det gir store utslag for de nye universitetene kontra de gamle. Det er bra at dette delvis rettes opp i forliket, men det er jo faktisk slik at de skjevhetene som ble kritisert i det gamle systemet, nå forsterkes i det nye. La meg kort utdype litt: Regjeringa tar fra basisfinansieringen til universitetene og høyskolene og bruker 300 mill. kr til å premiere de institusjonene som klarer å tiltrekke seg bidrags- og oppdragsfinansiering – dette til tross for advarslene bl.a. fra instituttsektoren. Senterpartiets bekymring dreier seg i hovedsak om de institusjonene som har hovedansvaret for profesjonsutdanningene, men vi er også bekymret for at dreiningen kan svekke instituttene. Vi er særlig bekymret for at det vil være vanskeligere for dem som skal utdanne til de brede velferdsyrkene, å trekke til seg eksterne midler. Det vil føre til at institusjonene som står for disse utdanningene, vil komme dårligere ut når det gjelder finansiering. I tillegg legges det opp til bedre premiering av hele grader framfor årsstudier, og en student som gjennomfører et årsstudium, skal ikke være like mye verdt. Vi mener dette blir feil.