trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-22:
Da jeg hørte innlegget til statsråden nå, var det nesten som å være på Rosenborg-kamp. Jeg var veldig bekymret i starten for at Rosenborg ble presset over på defensiven. Og jeg ble veldig kritisk og skeptisk i forhold til innledningen på innlegget til statsråden, der hun la vekt på at de nye bidragsreglene som det kommer forslag om fra Regjeringen, skal baseres på vedtak som Stortinget tidligere har sluttet seg til. Om det ikke er for mye å be om, vil jeg gjerne høre hvilke vedtak det er Stortinget har sluttet seg til tidligere i forhold til denne saken, som nå statsråden ønsker å videreføre. Så ble jeg enda mer skeptisk da statsråden sa at de nye bidragsreglene fortsatt skal oppfordre til omsorg fra begge foreldrene. For poenget er jo at dagens bidragsregler oppfordrer til det motsatte. Er det mulig for statsråden å si noe mer om hva Stortinget har gjort tidligere som hun ønsker å videreføre i forhold til nye bidragsregler? Så må jeg si at jeg selvfølgelig har forståelse for at dette har vært en krevende sak. At statsråden legger vekt på at hun har arvet saken fra Bondevik-regjeringen, er kanskje ikke så vesentlig, for det har jo sittet regjeringer før Bondevik-regjeringen også som på en måte har laget maler og forslag til nye bidragsregler. Men, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, det er jo faktisk slik at det forslaget som nå ligger på bordet, er nesten likelydende med et forslag fremmet av Fremskrittspartiet i 1996, og det ble nedstemt den gangen. Men hvis statsråden kunne utdype litt nærmere hva det er Stortinget har gjort tidligere som hun ønsker å videreføre, så tror jeg jeg kan si at resten av innlegget til statsråden for meg i hvert fall var meget beroligende, og jeg ser virkelig fram til at de nye bidragsreglene skal legges fram.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Eg kan ikkje dy meg heilt for å bora litt meir i denne såkalla samrøra, for eg må nok seia at svaret til representanten Lånke var meir upresise tankar enn ei presis historieskriving på dette feltet. Eg må òg seia eg registrerer at når Bondevik-regjeringa hadde sånne – om ein kan kalla det – problem, var det fordi me er eit lite land, folk byter hattar og folk flytter på seg, så det var altså ein rett. Det minner meg om ei anna sak for tida, som eg ikkje skal seia noko om her. Men det gjeld altså andre reglar for sentrum enn for Arbeidarpartiet for dette. Eg synest me heller skulle innrømma kvarandre ei viss romslegheit nettopp ut frå det at me er eit lite land, at folk flytter på seg, og at me har ulike situasjonar, ulike hattar. Det ville vore merkeleg om to av landets største rørsler – den eine idrettsrørsla, som omfattar kanskje ein tredjedel av befolkninga – ikkje skulle ha ein viss kontakt med det største partiet og ei av dei store rørslene i dette landet. Det ville vore mykje meir påfallande. Så no er eg litt skuffa over at ein følgjer opp dette med å mistenkjeleggjera Arbeidarpartiet ut frå dette forholdet. Det synest eg er småleg, og eg vonar me kan finna andre måtar å arbeida på. I komiteen har me no ei sak til behandling som handlar om overgangen mellom embetsverk og andre stillingar i det offentlege og i det private, og om overgangen mellom politiske stillingar i departementa og embetsverket. Det som sentrum har gjeve uttrykk for både i høyringane og i dag, når me fokuserer på dette spørsmålet, er at det skulle gje inntrykk av at sentrum hadde mykje strengare løysingar til overgangar mellom desse rollene. Så det kunne vera interessant å få forskottert litt frå representanten Lånke om sentrum tenkjer å stramma inn desse reglane meir enn det Regjeringa legg opp til.
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-22:
Jeg tror nettopp den type høring som vi hadde her i Stortinget, og den offentlige debatt som har vært, som jeg skjønte at representanten Alstad før i dag nærmest kritiserte, bidrar til å sette dette spørsmålet på dagsordenen. Det er ikke sikkert at en liten post på statsbudsjettet er noen garanti for å få en levende debatt i denne salen. Jeg tror det er symbolpolitikk. Vi har heller ikke noe ønske fra Høyres side om å styre idretten politisk. Det hørtes slik ut på representanten Alstad før i dag, at her var det viktig å få politisk styring. Jeg ønsker overhodet ingen politisk styring av idretten, men jeg ønsker at idretten skal være en del av den offentlige samfunnsdebatten, og jeg opplevde da vi hadde denne høringen, både i forkant og etterkant, at det faktisk skjedde. Det var jo også tilbakemeldingen etter høringen, at dette var bra fordi idretten selv fikk komme til orde, vi som politikere fikk stilt relevante spørsmål, og vi fikk en offentlig debatt også i avisene. Jeg tror ikke at en egen post på statsbudsjettet blir noe annet enn en sovepute. Jeg tror kanskje at hvis vi får en offentlig debatt, vi kan ha en årlig idrettsdebatt, eventuelt en idrettsmelding hvert fjerde år, vil det være tilstrekkelig. Men når jeg har reist dette spørsmålet til kulturministeren, er det fordi det er et paradoks at da vi hadde Flax-midlene oppe til behandling, måtte kulturorganisasjonene på banen, de måtte stå utenfor Stortinget, de måtte inn her og jobbe for å få ut de midlene. Det er mer den interne saksbehandlingen i departementet som har vært problemet i den saken, så det er et signal fra vår side om at vi ønsker at kulturlivet skal behandles på lik linje med idretten, det skal ha de midlene det har krav på, og det har det til slutt fått i disse tilleggsmidlene som kom gjennom Flax. Men det tok litt tid, og jeg tror at signalet er tatt i Kulturdepartementet, og at idretten også skjønner at det er viktig å være en del av den offentlige debatten, uten at den nødvendigvis må være en egen budsjettpost.
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-22:
Det er hyggelig at representanten Bredvold gir anledning til den type oppklaringer. Denne flertallsmerknaden, som alle unntatt Fremskrittspartiet er med på, har jeg oppfattet som en merknad som først og fremst tar utgangspunkt i den typen aksjeselskapsdannelse som vi ser er knyttet til de store fotballklubbene vår, altså den rent profesjonelle idretten, og at den type aktivitet ikke skal få direkte statlig tilskudd. Fellesmerknaden med Fremskrittspartiet oppfatter jeg som en veldig uskyldig merknad som går ut på at dersom et idrettslag ønsker å inngå samarbeid f.eks. med et helsestudio eller med andre som driver profesjonell aktivitet, kan ikke det være noe problematisk så lenge idrettslaget fortsatt har et åpent tilbud for alle barn og unge og gir muligheten for aktivitet til en minimal kostnad for dem det gjelder. Så den merknaden som går på «fortjenestebasert virke», som det står, oppfatter jeg først og fremst som å gjelde det en kan karakterisere som profesjonell idrett, mens den andre biten går mer på det en kan kalle dugnadsinnsatsen, den innsatsen som kreative sjeler i norske idrettslag gjør daglig for å skaffe noen kroner ekstra i kassa, og om en da inngår et samarbeid med kommersielle interesser, er det positivt for den muligheten en har til å skaffe egeninntekter til idretten. Det ville være rart, synes jeg, om resten av Stortinget ikke var enig i at idrettslagene bør ha mulighet til å bruke sine dyktige tillitsvalgte til å være kreative når det gjelder å skaffe inntekter til idretten, så lenge dette kommer barn og unge til gode.
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-22:
Jo, jeg ser at det kan være vanskelige avveininger her, men det er nettopp derfor også Høyre er med på den merknaden som omtaler det jeg vil kalle profesjonell idrett, og da snakker jeg om en klubb som ligger Lånkes hjerte nær, f.eks. Rosenborgs profesjonelle aktivitet. Det er «big business» etter hvert, og da er det åpenbart at en ikke skal gå inn med direkte tilskudd til aktiviteten – de klarer seg godt på egen hånd. Men så vidt jeg erindrer, var det vel flere som vurderte å være med på den merknaden som går på at idrettslag må kunne inngå samarbeid med kommersielle interesser. I det legger ikke jeg noe mer enn at dersom idrettslaget Tidsfordriv i Kvinnegardslia i Ål finner ut at de kan gå inn og ha en andel i et helsestudio, ha deler av inntekt derfra og pløye den inntekten tilbake til sine dessverre altfor få aktive medlemmer, vil det være positivt. Og det er den type samarbeid jeg tenker på. Jeg legger ikke noe mer i det, og jeg regner med at departementet og idrettsforbundene selv klarer å tolke disse merknadene slik at dette blir praktisert på en god måte. Det vil bli vanskelige grensedragninger. Og det er kanskje en interessant problemstilling, dette med overgangen fra det en kan kalle frivillighetsprinsippet i idrettslag til ren profesjonalisme. Og den brytningen ser vi nå i de store fotballklubbene, der en på den ene siden har investorer som er ute etter å frambringe et godt produkt med god fortjeneste, mens en på den andre siden mer har de gamle ildsjelene, som er ute etter å drive idrettslag etter gamle prinsipper om medlemsavstemninger og valg av styre, osv. Her tror jeg vi vil få se mye av de store brytningene i idrettspolitikken i årene framover, og særlig da i forhold til den profesjonelle idretten, så det er vel kanskje et tema for neste idrettsmelding.
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-22:
Statsråden var i den åpne høringen vi hadde, litt spørrende i forhold til Stortinget i spørsmålet om egen budsjettpost for idretten. Nå har altså flertallet konkludert med at det ønsker vi ikke. Hennes eget parti har sagt ja til det. Men Stortinget er interessert i idrettsspørsmål. Mitt spørsmål til statsråden blir enkelt og greit: Hvordan vil statsråden orientere om og komme til Stortinget med saker som står på den idrettspolitiske dagsordenen? Har statsråden gjort seg noen tanker om hvordan Stortinget i større grad kan bli involvert i de interessante debattene som pågår generelt i samfunnet om idrettens posisjon, uten at det nødvendigvis trenger å rokke ved prinsippet om at idretten får sine midler via tippemidlene?
Trond Helleland (Høyre), 2001-02-22:
Jeg skal være veldig kort, bare si at når komiteen i dag ikke bifaller forslaget fra Fremskrittspartiet, betyr ikke det at komiteen totalt avviser problemstillingen, og det har jo Sandberg selv vært inne på. Nå har vi ventet lenge på den gjennomgangen av bidragsordningen som flere regjeringer har varslet, og det at flere regjeringer har varslet dette uten å legge det fram, kan tyde på at saken faktisk er ganske vanskelig. Jeg har et håp om at en skal få en såkalt mer rettferdig bidragsordning, men jeg tror ikke vi vil få en bidragsordning som gjør at alle vil være fornøyd. Det vil være noen som blir misfornøyd, og det betyr at dette blir ingen enkel sak å få gjennom i Stortinget heller. Og jeg håper at barne- og familieministeren nå gjennom det arbeidet som er gjort, har skapt et godt utgangspunkt for at vi kan få en endring i bidragsordningen som gjør at kanskje noen blir litt misfornøyd og noen blir litt fornøyd. Men å tro at en skal få noen klare vinnere og tapere i en slik sak, det blir vanskelig. Men at det er behov for å gjøre noe, tror jeg alle er enige om. Derfor håper jeg at vi får denne saken så fort som det er varslet, at vi kan få behandlet den i løpet av våren. Så får vi se om vi får de innspill som er nødvendige fra de ulike parter, og som gjør at vi kan få til en ordning som fungerer bedre enn dagens. Og da håper jeg ikke at det blir slik som Sandberg sa, at kampen skal gå videre. Jeg håper det ikke blir noe særlig kamp, men at det blir enighet om å få til en ordning som er best mulig, uten at en dermed går over fra den ene grøftekanten til den andre, men at en prøver å finne noe som kan tilfredsstille mange.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg skal sitere fra referatet fra den åpne høringen som komiteen hadde om St.meld. nr. 14. Det er fra et spørsmål fra representanten Helleland til statsråden: «Én ting er å få en post på statsbudsjettet, en annen ting er den dialogen som pågår. For eksempel springer teater, opera, frivillige amatørlag osv. Stortinget ned for å få 100 000 kr pluss/minus hvert år, mens idretten på en måte er tatt ut av det offentlige søkelyset.» Da vil jeg stille representanten Helleland følgende spørsmål: Ville det ikke da vært bedre å ha en post på kulturbudsjettet for idretten, så vi iallfall en gang i året hadde mulighet til å diskutere idrettspolitikk? Dette har imidlertid Høyre i komiteen gått imot, selv om de samtidig ønsker en sterkere politisk styring av idretten.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg vil i mitt innlegg fokusere på idrett for barn, unge og funksjonshemmede og integrering av innvandrere. Det er de lokale idrettslagene som er basisen, og det er her man har kunnskap om lokalmiljøet. Det er her en kjenner barn og unges behov og ønsker, bl.a. arbeidet med å integrere funksjonshemmede i idretten og inkludering av innvandrere. Over 500 000 barn og unge er i dag aktive i lokale idrettslag i et utrolig mangfold av aktiviteter, samtidig som mange av oss er bekymret over at barn og unge bruker altfor mye tid – stillesittende – foran en PC eller et fjernsyn. Det er derfor viktig at barneidretten legges til rette på en måte som gjør at barna trives og har lyst til å delta. Idretten skal skape trygghet og trivsel. Målet må ikke være å bli best i en spesiell idrettsgren, men gleden ved å drive idrett – allslags idrett. Spesialisering bør komme mye senere. For barna bør leken og gleden ved idretten være det viktigste. For staten er det et særlig ansvar at idretten tilrettelegges på en slik måte at også funksjonshemmede – både fysisk og psykisk – får mulighet til å delta. I denne sammenheng bør målet for idretten være at alle skal delta – ingen skal sitte på benken. Staten bevilger ekstra midler hvert år for at funksjonshemmede skal få mulighet til å drive idrett, fordi vi har et spesielt ansvar for svake grupper. De funksjonshemmede har ikke en lovfestet rett til tilrettelagt tilbud, men de bør absolutt ha en mulighet til å drive idrett i sitt nærmiljø ved hjelp av støttekontakter, aktive medhjelpere og ledsagere. En annen gruppe som absolutt bør bli bedre integrert i idretten, er innvandrerbarna, og spesielt jentene. Med innføring av kontantstøtten går stadig færre innvandrerbarn i barnehage, og integrering bør starte tidlig, det er alle politiske partier enige om. Det er dessverre altfor få innvandrerbarn å se i de lokale idrettslagene, korpsene og andre organisasjoner for barn. Det er en utfordring som Norges Idrettsforbund ikke helt har taklet. Her er mye ugjort arbeid, spesielt i forhold til jentene i innvandrermiljøene. Jeg tror de fleste barn og unge opplever at det å delta i idrettsaktiviteter er gøy – de møter andre unge i sosialt samvær og har for det meste positive opplevelser. Her lærer de regler om fair play og ærlighetsnormer. Det er viktig at vi ikke krisemaksimerer i forhold til barns påståtte inaktivitet når det gjelder fysisk aktivitet og idrett. Det er tross alt svært mange som er aktive og deltar i de lokale idrettslagene. Det frivillige gratisarbeidet fra foreldre, ledere og trenere i idretten kan ikke overvurderes og må sikres i framtiden.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Saken om bruk av sakkyndige i barnefordelingssaker og i den sammenheng nedsettelse av et offentlig utvalg for å gjennomgå dette er fremmet av representanter fra Fremskrittspartiet. Partiet foreslår at det nedsettes nok et offentlig utvalg som skal gjennomgå alle sider ved bruk av sakkyndige i slike saker. Etter forslagsstillernes mening har det utviklet seg en uheldig praksis på dette området, uten at dette er dokumentert. Ved fordeling av omsorgsretten er det barnets beste som skal være i fokus. Det er kun i de tilfeller hvor foreldrene ikke blir enige seg imellom om omsorgsdeling for barna, at retten skal avgjøre hvor barna skal bo. Forslagsstillerne hevder at de har sett mange eksempler på at bruk av sakkyndige i slike saker virker mot sin hensikt og kan være direkte skadelig både for barna og foreldrene. Jeg savner dokumentasjon for slike alvorlige påstander. Barnefordelingssaker kan være svært opprivende, både for foreldre og barn, og det er derfor svært viktig at de sakkyndige, som skal gi råd til dommere og andre involverte, har en stor grad av integritet og kan opptre med stor troverdighet. Det foreligger allerede to offentlige utredninger der bruken av sakkyndige i barnefordelingssaker er vurdert. Flere av spørsmålene som forslagsstillerne ønsker utredet, er allerede utredet. Dette arbeidet er allerede fulgt opp ved at det er utarbeidet en grundig veiledning for sakkyndige i barnefordelingssaker. Veiledningen er samtidig en orientering for domstoler, fylkesmenn, fylkesnemnder o.l. Videre ble det høsten 1998 satt i gang et toårig utdanningsprogram i sakkyndighetsarbeid. I november 1998 ble det fremmet flere forslag, bl.a. når det gjelder bruk av sakkyndige. Utredningen har vært på høring, og departementet vurderer hvordan forslagene skal følges opp. Det er også bevilget prosjektmidler til en undersøkelse om familiesaker som fremmes for domstolene, og bruk av sakkyndige i denne sammenhengen. Både den forrige og denne regjeringen har arbeidet med dette spørsmålet. Arbeidet har vært og er prioritert. Komiteens flertall kan på denne bakgrunn ikke se at det er behov for å nedsette enda et offentlig utvalg for å gjennomgå bruken av sakkyndige i slike saker. Komiteens flertall tilrår derfor at forslaget ikke bifalles.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-22:
Som statsråden skjønner, er SV – og jeg – opptatt av idrettens verdigrunnlag. En av de verdiene som vi håper skal få mer gjennomslagskraft i det norske samfunnet, er likestilling. Jorid Hovden har nettopp avgitt en doktoravhandling om likestilling og idrett. Hun påviser der at bare 7 pst. av lederne i idretten er kvinner, og hun sier at det er maktstrukturer og organisatoriske trekk i det idrettspolitiske systemet som er årsaken til det. Det er mer markedstenking og mer topptung idrett, som fremmer menns og hindrer kvinners mulighet til å nå opp. Mye av det, sier hun, skyldes kommersialiseringen av idretten. Mitt spørsmål er: Hvordan vil statsråden utfordre idretten til å ta opp likestillingsdebatten? Det andre spørsmålet mitt gjelder kommersialiseringen av idretten. Som statsråden sikkert har sett av innstillingen, har SV en merknad om den stadig sterkere symbiosen mellom idrett, medier og næringsliv. I høringen utfordret jeg statsråden på det. Hun sa da at hun var opptatt av å gjøre alt hun kunne for å hindre en utvikling der reklamefinansierte medier overtar styringen av idretten. Som hun også sikkert har sett, har SV et forslag om å be Regjeringen utrede tiltak som skal ha som mål å hindre at reklamefinansierte medieselskaper styrer idretten gjennom eierskap. Hvordan stiller statsråden seg til dette forslaget? Så et tredje spørsmål: Idrett for alle er en verdi i seg sjøl. Aftenposten hadde i fjor et oppslag om at homofile føler seg mobbet ut av idretten. Jeg oppfattet at Kran ble kalt inn på teppet av Horn. Siden har idrettsdebatten stilnet. Jeg vil gjerne ha en kommentar til dette.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Dette blir eit kort innlegg. Forslaget om nedsetting av eit offentleg utval for kritisk å gå gjennom alle sider ved bruken av sakkunnige i barnefordelingssaker får ikkje fleirtal i dag. Det ligg føre to offentlege utgreiingar som har vurdert bruken av sakkunnige i barnefordelingssaker, og handsama fleire av spørsmåla som forslagsstillarane frå Framstegspartiet ønskjer utgreidde. Det er utarbeidd ei rettleiing for sakkunnige i barnefordelingssaker. Eit toårig utdanningsprosjekt i sakkunnigarbeid blei starta hausten 1998. I NOU 1998: 17, Barnefordelingssaker – avgjørelsesorgan, saksbehandlingsregler og delt bosted, har utvalet kome med fleire forslag til endringar i sakshandsamingsreglane, som til dømes gir auka høve til å trekke sakkunnige inn under saksførebuingar. Utvalet peikar på at den tradisjonelle bruken av sakkunnige, ofte i form av omfattande sakkunnige utgreiingar, ikkje alltid er nødvendig for resultatet, og kan påføre både partar og det offentlege unødvendige utgifter. I tillegg blei det peikt på at slik bruk av sakkunnige ofte fører til vesentleg lengre sakshandsamingstid. Utvalet føreslår at det blir opna for ein annleis og meir varierande bruk av sakkunnige. På grunn av barnefordelingssakenes spesielle karakter er det viktig at sakshandsamingsreglane er smidige og fleksible. Kristeleg Folkeparti meiner det er nødvendig å gjere endringar i sakshandsaminga ved domstolen. Bruken av sakkunnige bør avgrensast til dei tilfella der det er særlege forhold knytt til foreldra eller til barnet. Ein fleksibel bruk av sakkunnige må samtidig innebere ein fornuftig bruk av sakkunnige, og det må sikrast tilgang på personar med sakkunnig kompetanse, slik at dette ikkje blir eit forseinkande element i prosessen. Men vi treng ikkje noka ny og omfattande utgreiing om dette. Eg viser til innstillinga, som saksordføraren gjorde fint greie for, og til det arbeidet som allereie er gjort på området.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2001-02-22:
Eg vil liksom ordføraren for saka seie at dette er ei sak vi vil komme tilbake til. Då sentrumsregjeringa sat med makta, var vi godt i gang med å greie ut nye bidragsreglar. Dette er ei sak som har gått gjennom fleire regjeringar, og på grunn av regjeringsskifte har det gått ytterlegare tid før Stortinget har fått ho. Vi frå Kristeleg Folkeparti har heile tida sagt at det er viktig at vi får oppdaterte og fornya bidragsreglar som i større grad tar omsyn både til inntekta mor og far har, og til samvær, kor mykje tid ein er i lag med barna. Det må bli ei rimelegare fordeling enn med dei bidragsreglane som er i dag. Dei er ikkje gode nok, dei er gamaldagse, og dei medverkar i ein del tilfelle meir til å auke konfliktnivået enn til å dempe det. Det å ha gode og riktige bidragsreglar er faktisk veldig viktig. No har vi skjønt at arbeidarpartiregjeringa snart kjem til Stortinget med dette, og då vil vi få ein skikkeleg, grundig og fullstendig gjennomgang av dette. Det ser vi fram til.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg har det klare inntrykk at idrettsspørsmål vil komme til å stå mer i fokus i tiden fremover og bli mer fremtredende i den politiske debatten. Jeg tror at idretten er tjent med dette. Som komiteen selv påpeker i innstillingen, har Stortinget mulighet til å drøfte idrettspolitikk gjennom de årlige budsjettbehandlingene. Også den ordinære spørretimen, spontanspørretimen og interpellasjoner gir Stortinget anledning til å fokusere på idrettspolitiske saker. I meldingen blir det i tillegg foreslått at det skal legges fram en stortingsmelding om idrett og fysisk aktivitet i hver stortingsperiode, og at det gis en redegjørelse i Stortinget om utviklingen med jevne mellomrom. Dersom det skulle vise seg at fraværet av en egen post i statsbudsjettet svekker mulighetene for den politiske debatten, må vi jo vurdere også dette med å gjeninnføre en egen post. Men jeg registrerer at det ikke er flertall for å gjeninnføre en slik post, og vil følge debatten løpende og bidra til at kvaliteten på debatten blir så god, levende og meningsfull som mulig.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Kulturdepartementet arbeider i disse dager med et forslag omkring disse spørsmålene, som vi vil komme til Stortinget med om ikke så veldig lang tid. Konklusjonen kan vi komme tilbake til ved saksbehandlingen når dette kommer opp i løpet av vårsesjonen.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Som jeg allerede har sagt, har bakgrunnen for arbeidet med stortingsmeldingen vært nær knyttet til behovet for å klargjøre Stortingets mulighet til å drøfte idrettspolitiske spørsmål. Jeg gjentar gjerne det jeg allerede har sagt: Jeg har en klar ambisjon om å bidra til at debatten i denne sal blir god, og at idrettsspørsmålene får den oppmerksomhet som de absolutt fortjener. Det er ikke tvil om at idretten har betydelige utfordringer i tiden som kommer. Jeg føler meg svært sikker på at det vil bli økt interesse og mange muligheter til debatt om dette i denne sal. Når det gjelder spørsmålet om en egen post, vil jeg ha dette i mente som noe som vil være vesentlig for å få debatten mer spisset – det viser seg jo ofte at økonomi bidrar til en høyere temperatur på debatten rundt sakene, og det har vært nevnt at man kanskje ikke venter seg den store temperaturen her i dag, fordi det er så bred enighet om disse sakene. Vi vil vurdere dette løpende.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
SVs representant Ågot Valle hadde mange spørsmål til statsråden. Jeg kan forsikre at idrettens verdigrunnlag brenner også Arbeiderpartiet og Regjeringen for, og jeg tror de fleste i denne sal er meget opptatt av denne siden ved idretten. La meg først si noe om kvinneidretten. Vi ser i dag hvor utmerkede våre jenter er i svært mange forskjellige sammenhenger på idrettsbanen – i håndball, i fotball og på ski. I Lahti i det siste har ikke minst Bente Skari gjort et mektig inntrykk på hele verden. Dette er et resultat av arbeid som har vært prioritert i Norges Idrettsforbund og sekundert av Kulturdepartementet, om jeg kan bruke et slikt uttrykk i denne sal. Olympiatoppens kvinneprosjekt ble avsluttet høsten 2000, og Kulturdepartementet har støttet dette økonomisk. Prosjektet skal videreføres i Norges Idrettsforbunds ordinære strukturer. Når ikke dette er så vektlagt i den meldingen som vi har behandlet i det siste, kommer det av at man er kommet et stykke på vei. Men man skal på ingen måte miste tak i det. Jeg vil følge dette meget nøye og sikre at også kvinnene og kvinnenes interesser blir ivaretatt, både når det gjelder prioritering, økonomi – ja i det hele tatt. Man har en rekke utfordringer, spiseforstyrrelser, osv. Representanten spurte også om dette med medieselskapenes innvirkning på norsk idrett. Jeg er av den oppfatning at dette ikke er en sak for myndighetene, i og med at det snarere er et medieetisk spørsmål, som i første rekke bør styres av mediene selv. Det ble litt liten tid til å svare på de siste spørsmålene.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Utfordringene på anleggssiden er betydelige – jeg hadde nær sagt – over hele landet, men det er ingen grunn til å underslå at vi er spesielt bekymret i forhold til anleggene i de store byene. Jeg registrerer at det er kommet et forslag fra Fremskrittspartiet om endring av tippenøkkelen. Det vil selvfølgelig bli vurdert, og mange har også vært inne på det tidligere. Jeg har flere ganger understreket den positive virkningen idretten har på samfunnslivet. Jeg vurderer imidlertid dagens nivå på det overskuddet som går til idrettsformål, som tilfredsstillende. Et slikt forslag som det som er kommet fra Fremskrittspartiet, vil måtte ses i sammenheng med totaliteten i statsbudsjettet. Forslaget innebærer jo også at man foreslår å ta vekk midlene fra forskning, som er et betydelig og viktig satsingsområde for Regjeringen. Den dimensjonen, hvor disse forskningsmidlene da eventuelt skal hentes fra, har man jo ikke kommet med noen løsning på. Her har jeg derfor ikke kunnet følge Fremskrittspartiet. Vi er veldig opptatt av at fordelingskriteriene forblir slik de nå er foreslått i meldingen. Jeg vil hele tiden fortløpende vurdere på hvilken måte vi best mulig kan sikre at anlegg over hele landet blir ivaretatt.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg tror jeg kan svare kort med å si at den utfordringen fra representanten Per Sandberg vil jeg ta, og jeg vil selvfølgelig se på muligheten for å legge opp til at vi skal ha en god kvalitet på denne veiledningen. Når det imidlertid gjelder spørsmålet om et eget offentlig utvalg, tilsier ikke, så langt jeg kan se, den dokumentasjonen jeg har fått fra mitt embetsverk, at det er behov for et offentlig utvalg. Når det gjelder kvalitetssikring, kan jeg nå si at vi vil se på muligheten for å følge opp det på en god måte.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Jeg håper at jeg også kan berolige representanten Per Sandberg i den kommende tiden. Men det er faktisk slik at Stortinget i ulike sammenhenger, uten at man har gått inn på konkrete vedtak, gjennom merknader i innstillinger har sagt helt klart fra om at man ønsker et nytt bidragsregelverk, og man ønsker å ha som hovedprinsipp at begge foreldrenes inntekter må telle med; man mener at dagens ordning er foreldet, og man vil ha et nytt regelverk som er tilpasset den tiden vi lever i. Vi vet at dagens lov er 20 år gammel, og at vi har en helt annen situasjon enn den som var for en del år tilbake. I dag er far noe mer enn kun en som betaler bidrag, han er også omsorgsperson overfor sine barn etter et samlivsbrudd. Vi har tatt det på alvor. Jeg håper at det vi legger fram, vil komme til å gi et godt grunnlag for et flertall i Stortinget. Men jeg legger ikke skjul på at dette er meget komplisert, det har vært vanskelig, vi har jobbet intenst med denne saken fra dag én i Regjeringen, og vi får se til slutt hva Stortinget ender opp med å vedta. Men jeg tror i hvert fall at den modellen vi legger opp til, vil komme til å støtte de intensjonene som ligger i Fremskrittspartiets forslag.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Ved ein inkurie vart det under behandlinga av sak nr. 3 den 3. mai, Besl. O. nr. 81 lov om stiftelser(stiftelsesloven) (stiftelsesloven)
Ole Johs. Brunæs (Høyre), 2001-05-29:
Jeg skal på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.» Jeg vil bare minne om debatten i Odelstinget, hvor våre to partier viste til det usosiale i innføringen av et slikt forslag.
Ole Johs. Brunæs (Høyre), 2001-05-29:
Jeg skal, igjen på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet, fremføre følgende: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Ny § 13a antas å burde utgå».
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Jeg viser til debatten i Odelstinget, og tillater meg på vegne av Fremskrittspartiet å fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 8 c antas å burde lyde:Bruk av fostervev til behandling og forskning skal godkjennes av de regionale forskningsetiske komiteer.»
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Idet jeg viser til debatten i Odelstinget, tillater jeg meg på vegne av Fremskrittspartiet å fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. Ny § 17 b tredje og fjerde ledd antas å burde lyde:«Politiets sikkerhetstjeneste skal forebygge organisert kriminalitet og kan etter anmodning bistå det øvrige politi og samarbeidende tjenester. Departementet kan bestemme at Politiets sikkerhetstjeneste skal tillegges et ansvar i saker som gjelder forbrytelser mot menneskeheten, folkemord og grove krigsforbrytelser.»2. Ny § 17 c nr. 4 skal lyde: 4. utøve livvakt- og eskortetjeneste.»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-29:
Jeg viser til debatten i Odelstinget, og vil her fremme to forslag. Det første er på vegne av Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og SV: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Romertall I § 7 nytt sjette ledd antas å burde utgå.» Neste forslag er på vegne av Kristelig Folkeparti og Senterpartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Kapittel II A §§ 8 a til 8 h antas å burde utgå.»
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-29:
I Odelstinget stemte Sosialistisk Venstreparti mot romertallene I og II. Vi har ikke forandret standpunkt fram til denne behandlinga, men ettersom vi stod alene, blir ikke saken reist på nytt.
Petter Løvik (Høyre), 2001-05-03:
På vegner av Høgre og Framstegspartiet vil eg fremme følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Romertall I antas å burde utgå.»
Petter Løvik (Høyre), 2001-05-03:
Når det gjeld forslaget som representanten Monsen sette fram på vegner av Framstegspartiet, stemde Høgre subsidiært for det i Odelstinget. Eg vil derfor tilrå Høgre si gruppe å stemme for det forslaget her i dag.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-03:
Idet jeg viser til debatten i Odelstinget vil jeg fremme følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Kap. 3 § 14 antas å burde lyde:«Stiftelser skal ved opprettelsen ha en grunnkapital på minst 10.000 kroner. Stiftelsestilsynet kan gjøre unntak fra første punktum. Hvis grunnkapitalen ikke fyller vilkåret i første ledd, er det ikke opprettet noen stiftelse. Er den som hadde til hensikt å opprette stiftelsen død, skal Stiftelsestilsynet treffe vedtak om hvem som skal overta de formuesverdier som skulle inngå som grunnkapital i stiftelsen. § 49 annet punktum gjelder tilsvarende. Vedtaket skal ta hensyn til hva som best er i samsvar med det formålet stiftelsen var ment å skulle ha, og forhold som det ellers må antas at oppretteren la vesentlig vekt på. Hvis det ut fra de hensyn som er nevnt i fjerde punktum, ikke er mulig å finne frem til en passende mottaker av formuesverdiene, skal de overføres til oppretterens arvinger, hvis ikke det er mer rimelig at de går til et almennyttig formål. Reises det sak for domstolene om vedtak etter denne bestemmelsen, kan retten prøve alle sider av saken.»»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-03:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om stiftelsesloven og vil på vegne av Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Venstre fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Kap. 1 § 7 tredje ledd antas å burde utgå.»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-03:
Jeg viser til debatten i Odelstinget om denne saken og vil på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Det henstilles til Odelstinget å henlegg lovforslaget.»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
Jeg har innledningsvis behov for å få avklart en formalitet knyttet til det omdelte forslag vedrørende sak nr. 3, som vi nå har oppe til behandling. Det gjelder også forslag fra Arbeiderpartiet knyttet til sak nr. 4. Det som er mitt lille problem, er at de forslag som er omdelt, er omdelt i dag, men etter fristen kl. 9. Begrunnelsen for det er at vi hadde akutt sykdom i gruppen, og det førte til at det ble en forsinkelse i forbindelse med omdelingen av forslagene. Så jeg håper at Lagtinget med bakgrunn i de hjemler man har, vil innvilge oss en slik mulighet. Nikkes det fra presidenten til det?
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
Jeg vil da fremme følgende forslag på vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Kap. 1 § 7 tredje ledd antas å burde lyde:«Kongen kan gi forskrift om Stiftelsestilsynets organisasjon og virksomhet og om registrering av stiftelser. Det kan kreves gebyr for registrering av stiftelser i Stiftelsesregisteret. Kongen kan gi forskrift om når gebyr skal kreves, om gebyrenes størrelse og om innkrevingen av disse.»»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
Jeg går ut fra at det ble avklart tidligere at jeg har mulighet til å fremme et forslag også i denne sak selv om det altså ble innlevert etter fristen. På vegne av Arbeiderpartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: III – § 21 a nytt tredje ledd antas å burde lyde:«For registrering i Løsøreregisteret av panterett i driftstilbehør som var tinglyst i grunnboken før ikrafttredelsen av lov ... om endringer i lov 8. februar 1980 nr. 2 om pant og i enkelte andre lover, betales en femtedel av rettsgebyret.»»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
Jeg beklager å måtte henlede oppmerksomheten på en konklusjon vi har trukket i forbindelse med sak nr. 3, og det forslaget som jeg på vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet der fremmet. Jeg skal ikke legge skylden på noen andre enn meg selv. Men ved å gå gjennom Besl. O. nr. 81 vil man se at Odelstinget under kap. 1 § 7 tredje ledd fattet et vedtak som er i tråd med det forslaget som jeg har fremmet igjen i dag. Og det betyr at det vedtaket som vi har gjort tidligere i Odelstinget, og det vedtaket som vi i dag gjorde i Lagtinget, er sammenfallende. Det må da bety at saken ikke skal sendes tilbake til Odelstinget til fornyet behandling. For å være konkret tror jeg vi er i den situasjon at jeg på vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har fremmet et forslag som det ikke var nødvendig å fremme.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-05-03:
Jeg vil også vise til debatten i Odelstingen om denne viktige saken som gjelder stiftelser og stiftelsesloven. Jeg vil bare gi til kjenne at jeg støtter forslaget fra Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Venstre. Jeg synes det er helt unødvendig, som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har lagt opp til i sitt forslag, å innføre en ordning som vil medføre gebyr for registrering av stiftelser. Jeg tror at det regelverket vi har på det området, er godt slik som det er i dag. Dette er altså en stemmeforklaring. Jeg ser ingen grunn til å støtte et slikt forslag, som ikke er så godt gjennomtenkt som forslaget fra Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Venstre.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-05-03:
Det er farlig dette med etterretninger. Man skal forsøke å holde seg på isen selv om den kan være av variabel tykkelse. Men etter min oppfatning er det altså slik at når et vedtak er fattet i Lagtinget, og i en slik sammenheng som det nå er gjort, så skal det tilbakesendes til Odelstinget.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
På vegne av representanten Ivar Østberg og meg selv vil jeg framsette et forslag om at arbeidsmarkedstiltak «Varig skjermet sysselsetting» skal organiseres som aksjeselskap og motta driftstilskudd fra både stat og kommune.
Terje Johansen (Venstre), 2001-04-05:
På vegne av stortingsrepresentant Leif Helge Kongshaug og meg selv vil jeg legge fram forslag om samkjøring av ressurser til styrking av norsk matvaresikkerhet og utvikling av norske konkurransedyktige landbruksprodukter av høy kvalitet.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Berre heilt kort. Sidan saka ikkje har vore i komiteen, står det ikkje noko om kva som er Arbeidarpartiet sitt syn. Men det vil vel ikkje overraska nokon at eg ber Arbeidarpartiet si gruppe om å stemma mot dette forslaget.
Inge Lønning (Høyre), 2001-04-05:
Jeg kan berolige representanten Knudsen med at jeg har sluttet med å sette barn til verden, så akkurat det er ikke en påtrengende problemstilling. Når jeg nevnte det rent hypotetisk, var det bare for å vise til at mine fire barn alle har passert den offentlige skolen tilsynelatende uten å ta varig skade av det. Jeg er fullt ut enig i alt det gode som er sagt både av statsråden og komiteens leder og andre fra Arbeiderpartiet, om at det er utmerket å ha en felles offentlig skole og et felles møtested – forutsatt at det ikke er møteplikt, dvs. at det er frivillig hvorvidt man ønsker å bruke dette tilbudet eller alternative tilbud. Når Ranveig Frøiland sier at for Arbeiderpartiet er private skoler et supplement, så er det sikkert en dekkende beskrivelse av partiets holdning. Men for de foreldre som tar imot disse tilbudene, er det ikke et supplement, men et alternativ. Og det er jo det som er hele poenget, at det skal finnes alternativer. Også for de arbeiderpartistatsråder som i årenes løp har sendt sine barn til Steinerskolen – det forekommer jo i de beste kretser – går jeg ut fra at det har vært et alternativ og ikke et supplement. Og man har valgt det bevisst fordi man trodde at barna ville få det bedre og få en bedre læringsprosess på den måten. Det finnes mange land – også i vårt nordiske nærmiljø – som har lang erfaring med å akseptere minoritetsskoler for jødiske barn, for muslimske barn og for andre minoritetsgrupper. Man trenger ikke å gå lenger enn over grensen til Sverige. Og det er ingenting som tyder på at integrasjonen av minoriteter lykkes dårligere i Sverige enn i Norge av den grunn. Tvert imot, all forskning som finnes på dette området, tyder på det motsatte. Der hvor foreldrene føler seg trygge på sitt valg av den skolen de sender barna til på barnetrinnet, lykkes integreringen i storsamfunnet bedre. På samme måte viser en fersk forskningsrapport i Sverige – hvor man nå har syv ganger så stor andel elever i private skoler som det man har i Norge – at det i alle de kommuner i Sverige hvor det er opprettet private skoler de siste åtte år, er en merkbar fremgang i den offentlige skolen, den er blitt kvalitativt bedre av den grunn. Hvorfor frykter man så for at det norske samfunn skal smuldre opp og gå opp i limingen, når det beviselig ikke har skjedd i våre nærmeste nordiske naboland? Til sist: Jeg er glad for at statsråden landet som han gjorde – trygt og godt på rullebanen – etter at han hadde fløyet meget høyt i sin retorikk, og etter at han hadde brukt en karikatur av det han polemiserer imot. Men han landet godt, og når enden er god, er allting godt.
Inge Lønning (Høyre), 2001-04-05:
Representanten Tom Thoresen og representanten Rolf Reikvam har begge lagt vekt på og tolket loven dit hen at hver enkelt søknad skal behandles inngående og for seg. Det er det ingen uenighet om. Men jeg finner det riktig å gjøre oppmerksom på at statsråden i sitt innlegg, for øvrig meget prisverdig, innrømmet at på dette punkt hadde saksbehandlingen i dette tilfellet ikke holdt mål, nettopp fordi man ikke hadde gått inn i den dialog som departementet er forpliktet til å gå inn i, med søkerne. Jeg synes det er meget respektabelt av statsråden at han innrømmer det. La meg til sist bare vise til en av de mange uttalelser fra statsråden som har vært sitert i mediene, hvor han har polemisert mot akkurat denne type skole. I Norsk Skoleblad nr. 4 for i år står det følgende: «Han sa det ville bli en sann fornøyelse å avvise nye søknader fra skoler som vil drive ACE-pedagogikk.» Jeg går ut fra etter statsrådens innlegg i dag at han i hvert fall har innrømmet at fornøyelsen bør være en blandet fornøyelse.
Inge Lønning (Høyre), 2001-04-05:
Jeg la med interesse merke til at statsråden i sitt siste innlegg understreket at spørsmålet om tannlegeutdannelsens fremtidige organisering i Norge er et utdannings- og forskningspolitisk spørsmål mer enn et helsepolitisk spørsmål. Derfor er det vel også grunn til å understreke at dette kanskje ikke er det aller beste grunnlag å diskutere saken på. Man får den fremmet som et sideforslag eller et sideløp i forbindelse med behandlingen av et Dokument nr. 8-forslag som egentlig handler om noe annet, og saken har overhodet ikke vært forelagt den fagkomite i Stortinget som har ansvaret for forsknings- og utdanningspolitikken. Så jeg håper at når vi i fremtiden får en debatt om disse spørsmål, vil det foreligge et mer solid underlag og en mer solid vurdering enn det man har hatt i denne sak. La meg også føye til at jeg med interesse merket meg at representanten Ballo understreket at dette er et av de områder hvor et nordisk samarbeid bør kunne kaste noe av seg på kort sikt. Det tror jeg er et godt råd, og det bør vurderes. Men på lang sikt er det jo først og fremst et spørsmål om å vurdere: Hva er det fremtidige behov i Norge? Vi står jo overfor det problem at vi allerede har den beste legedekning i verden i forhold til befolkningens størrelse, og fremdeles tror vi at vi trenger å øke kapasiteten. Jeg sier ikke at det samme nødvendigvis er tilfellet når det gjelder tannlegeutdannelse og tannhelsetjenesten, men det er en problemstilling som vi må legge avgjørende vekt på når vi skal planlegge for fremtiden. La meg også føye til en bemerkning som har sammenheng med min egen fartstid som universitetsmann. Jeg har registrert at internasjonalt diskuteres tannlegeutdannelsen og organiseringen av den, og trenden internasjonalt går ikke i retning av å opprette nye odontologiske fakulteter. Den går isteden i retning av å definere tannlegetjenesten som en spesialitet innenfor legetjenesten, og også ta konsekvensen av det når det gjelder forskning og undervisning på dette området. Det tror jeg også at vi i Norge bør vurdere grundig.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2001-04-05:
Jeg vil først gripe fatt i noe representanten Frøiland vektla. Det var at disse skolene spesielt stod for et ekstremt verdisyn. Hvem definerer hva som er et ekstremt verdisyn – for 4,5 millioner mennesker? Er det mulig eller ønskelig å vedta felles verdier for alle i Norge? Det er bare et lite spørsmål. Denne skolen er vedtatt godkjent etter søknad ut fra livssyn. Søknaden gjaldt ikke alternativ pedagogikk, som er den andre muligheten etter privatskoleloven, selv om det for mange synes å ha vært et ønske. Til Rolf Reikvam: Når han trekker inn Regnbuen skole i Lørenskog, når han blander den opp i dette og forsøker å få politikk ut av det, glemmer han, eller han mangler fullstendig kunnskap om, at både Regnbuen skole i Lørenskog og den private skolen i Skedsmo har fungert som en form for trygghetsbase for elever fra omkringliggende kommuner som er mobbet ut av de offentlige skolene uten at disse skolenes ledere har løftet én liten finger for å beskytte disse barna. Og det er faktisk også innvandrerbarn som er flyttet over på disse livssynsskolene, og det fungerer aldeles utmerket – på tross av at representanten Reikvam tydeligvis ikke aksepterer det. Hensikten med all opplæring må – uansett hvilken metode som blir brukt – være å forberede barn på et voksent og ansvarlig liv, på å kunne ta vare på seg selv og sin egen familie når de får det en gang i fremtiden. Om Guds ord er så til skade for å gjøre dette, er jeg ikke i stand til å si noe om. Men det er åpenbart at andre her er det. Når en går videre på denne maniske holdningen som Arbeiderpartiet og SV har til private skoler, ikke bare til ACE-skoler, men også til montessoriskoler – de har den samme holdningen til flere av disse, og de har den samme holdningen til vanlige kristne skoler, som ikke har ACE-pedagogikk – trekker jeg den konklusjon at de er mot privatskoler, og ikke bare mot ACE-pedagogikken. Så må en gå inn og se på hvorfor de er så enormt nervøse for 2 pst. av 550 000. Jo, det er fordi vi ser et gryende foreldreopprør i Norge, og jeg viser til det representanten Lønning var inne på fra Sverige – det øker, og det øker fort.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Arne Lyngstad kommenterte at jeg brukte Regnbuen skole i Lørenskog som eksempel. Det gjorde jeg fordi det er en skole som er etablert på det samme ideologiske grunnlag, med utgangspunkt i ACE-pedagogikken. Det er en skole som er blitt vurdert av tilsynsmyndighetene. Konklusjonen kom i dag – eller den er i alle fall i ferd med å bli offentliggjort. Utdanningsdirektøren i Oslo og Akershus – det er jo utdanningsdirektørene som har ansvaret for å føre tilsyn med private skoler generelt – har vurdert denne skolen og har konkludert med at den på visse områder åpenbart opptrer i konflikt med det som er målet med vårt utdanningssystem, og at den ikke burde ha vært godkjent. Det var utgangspunktet, og det jeg synes det er viktig å ta med seg når vi skal vurdere en ny skole som skal drive med den samme type pedagogikk. Selv om det gjelder ulike skoler, er undervisningsmateriellet stort sett det samme, ideologien og pedagogikken er den samme. Det var mitt utgangspunkt da jeg brukte Regnbuen skole som eksempel. Hele debatten oser av en viss misforståelse, føler jeg. Det har svevd mange flotte honnørord gjennom salen – Odd Einar Dørum var jo eksponenten for det. Vi skal vise romslighet, vi skal vise redelighet, og vi skal opptre med et kristent sinnelag, det er honnørordene som har føket gjennom salen. Men det er jo ikke det vi diskuterer! Det vi egentlig diskuterer, er om den type pedagogikk, den type skole og den type virksomhet oppfyller de kravene som er nedfelt i privatskoleloven. Det er det vi diskuterer, ikke honnørordene. Min påstand og min argumentasjon er at de på mange områder opptrer i strid med det som er målet til den generelle læreplanen for grunnskolen, og også fagplanene. Og de gir – som jeg sa – «blanke» i opplæringsloven når det gjelder kravet til utdanningspersonalet. Det var utgangspunktet, og det er det vi må vurdere – ikke spørsmålet om romslighet, kristelighet eller redelighet. Jeg beklager hvis konklusjonen etter denne debatten blir at det mer eller mindre skal være automatikk her, at den type skoler og den type søknader som etter hvert kommer, mer eller mindre automatisk skal godkjennes. Hvis det blir situasjonen, er vi på meget gale veier.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Jeg har sterk tiltro til mine partikollegaers evne til å tenke. Men i alle fall: Vi skal stemme imot dette forslaget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-04-05:
Hr. president! Jeg stemte feil. Jeg skulle ikke stemt for forslaget.