Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
La meg først få si at jeg tar rapporten på det største alvor. Jeg mener at rapporten viser til en rekke funn som er viktige for å endre på en del ting, og for å utvikle tjenesten videre. Det har vært et overordnet mål i opptrappingsplanen – som det har vært, og er, slik jeg oppfatter det, brei tilslutning til i Stortinget – at alle kommuner skulle gi barn og unge som trengte det, likeverdige tilbud og like utviklingsmuligheter. Da er det sjølsagt alvorlig når denne rapporten viser at det fortsatt er store ulikheter kommunene imellom, og også mellom en del sjukehus og regioner. Det tar jeg på største alvor. Det er ingen grunn til at man f.eks. i Arendal, ved DPS der, har så å si ingen ventetid, mens man i andre deler av landet har ni, ti, elleve og tolv måneders ventetid. Det er en av grunnene til det Regjeringa har foreslått. Jeg håper Stortinget i morgen vil slutte seg til en ny og egen, særskilt ventetidsgaranti for barn og unge under 23 år som har psykiske lidelser og/eller rusmiddelproblemer, med fastsatte tider om hvor lenge de maksimalt skal vente. Dette må gjelde hele landet. Så tar jeg også på største alvor det som ble påpekt i rapporten når det gjelder manglende samhandling. Det er en utfordring for denne delen av helsetjenesten, som det dessverre er for andre deler av tjenesten. Sosial- og helsedirektoratet har på vegne av oss – også sammen med departementet – fått i oppdrag å finne fram til flere verktøy som gjør at det kan samarbeides bedre for dem som trenger hjelpa. Jeg tar også på største alvor det som sies her om individuell plan. Det er noe ikke bare denne delen av tjenesten deler, men også andre: Individuell plan skal brukes i hele tjenesten, også når det gjelder dette. Det kommer vi sjølsagt til å følge opp overfor de regionale helseforetakene, og også overfor kommunene. Når det gjelder ambulante team, som flere talere har vært inne på her, mener jeg at en del av framtidas innsats innenfor psykisk helsevern vil handle mer om at spesialister må dra ut til folk der de bor, og at det ikke er de som trenger hjelpa, som nødvendigvis er nødt til å dra dit spesialistene er. Da mener jeg – og vi er i gang med det – at vi må se på både de indikatorer som brukes, de finansieringsløsninger vi har, oppmuntre dem tilstrekkelig, og gjøre det vi kan for at man skal øke bruken av ambulante team. Jeg tror det kan ligge noe der. Sjøl om hoveddelen når det gjelder ambulante team ligger i basisramma, kan det også ha noe å gjøre med finansieringssystemet. Så til det som flere talere har vært inne på når det gjelder lavterskeltilbud. Jeg deler det fullt og helt. Regjeringa er veldig opptatt av at vi må gjøre enda mer for å drive med forebyggende helsearbeid, ikke minst innen skolehelsetjenesten. Det er sjølsagt altfor dårlig når det i gjennomsnitt er slik at det er én helsesøster pr. 1 000 elever. Her er det også store variasjoner, men det er helt åpenbart at vi vil greie å nå enda flere hvis vi greier å få tak i dem tidligere. Det jobber Regjeringa med. Der er det også en utfordring, fordi psykologer, som man prøver ut i flere kommuner, og som er i skolen, heller ikke blir telt ordentlig med i systemet, heller ikke når det gjelder finansiering. Men det er helt klart at vi på den måten hjelper mange flere, i stedet for at mange kommer sent til hjelpa. Så vi er godt i gang med å forbedre det meste av det som Riksrevisjonen har påpekt i sin rapport. Jeg har også merket meg hva komiteens medlemmer har sagt, og det tar vi sjølsagt med oss som et forbedringspotensial. Jeg føler også behov for å si – i tråd med at et bredt storting har stått bak opptrappingsplanen – at vi tross alt har nådd ganske langt i løpet av de årene denne opptrappingsplanen har vært. Vi greier nå å gi langt flere barn og ungdommer et mye bedre tilbud enn det som var tilfellet før, slik at vi greier å innfri mange av de målsettingene som ble satt i opptrappingsplanen, ikke minst når det gjelder økonomi for det siste året i opptrappingsplanen, altså neste år. Men det betyr sjølsagt ikke at Regjeringa eller noen andre som har ansvar, sitter rolig og ser på det når det fortsatt er noe vi må gjøre noe med. Vi skal sjølsagt bidra til at vi også får gjort noe med det.