trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Det er helt riktig som representanten sier, at dette ikke kan sammenlignes med de fagmilitære rådene som forsvarssjefer, i hvert fall siden tusenårsskiftet, har lagt fram som en del av forberedelsene til langtidsplaner. Da er forsvarssjefen i rollen som etatssjef og leverer inn sitt innspill og sitt råd. I denne sammenhengen er det en integrert prosess, men det er forsvarssjefen som er ansvarlig for å legge fram denne statusrapporten. Han gjør det i egenskap av å lede utredningen formelt. Og det er arbeidsgruppa under ledelse av brigader Brandvik som i stor grad også utformer det som er innholdet i statusrapporten. Det bygger på det som er lagt fram av både bakgrunnsmateriale, dilemmapresentasjoner og drøftelser så langt i prosessen, og det har vært en stor grad av åpenhet om alt som ikke er gradert og f.eks. er resultater av ulike graderte spill som er gjort, og av analyser og scenarioer. Alt annet har vært veldig åpent, og det har vært – og det er jeg glad for å se – overraskende populært å gå inn på forsvaret.no og både se foredrag og lese bakgrunnsmateriale.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Det svarte jeg jo på i den forrige replikken. Det er forsvarssjefen som er ansvarlig for det som legges fram, og det er forsvarssjefen som er den øverste lederen for det arbeidet som gjøres. Så er det arbeidsgruppa, under ledelse av brigader Brandvik, som forestår mye av det daglige arbeidet med landmaktutredningen. Jeg mener at det er viktig å være klar over at selv uten endringer i den sikkerhetspolitiske situasjonen var Forsvaret tidligere underfinansiert, og det var det over svært lang tid. Det var store etterslep på vedlikehold, beredskapslagre, ammunisjon – på alt det som må til for å få Forsvaret til å virke. Det er bare det at den endrede sikkerhetspolitiske situasjonen har gjort at vi tester og bruker Forsvaret mer. Da avdekker man også de store manglene som var der.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Ja, og forsvarssjefen fikk et tilleggsoppdrag i forbindelse med langtidsplanen, nemlig å utarbeide en landmaktutredning som skal ta høyde for de store endringene som har skjedd, og som gjør at vi må se på landmakten på nytt og helhetlig, for å sikre at vi får den mest relevante og beste landmakten i framtida. Det er ingen tvil om at et land som Norge er avhengig av en sterk landmakt. Det har vi alltid vært, det kommer vi alltid til å være. Men den skal også fungere godt i et endret sikkerhetspolitisk perspektiv. Den skal fungere godt i en fellesoperativ ramme, og den skal også fungere godt i et alliert perspektiv. Derfor gjør vi denne utredningen. Det er, som jeg sa, en annen type prosess enn den fagmilitære prosessen. Det er en svært omfattende prosess som omfatter alle deler av dette, og her bruker vi den integrerte prosessen, som er en normal prosess i et departement med integrert strategisk ledelse, der vi jobber fram dette. Og regjeringa kommer selvfølgelig ikke til å ta beslutninger før vi har sett og vurdert disse ulike sidene. Så bare ….(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Da kan jeg kanskje ta det i svaret til Elvestuen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
For det første har vi integrert strategisk ledelse i departementet – det har vi hatt i svært mange år. Det er en ordning som er til for å benyttes, og jeg tror at verken forsvarssjefen eller jeg opplever at det oppdraget han har fått, på noen måte skulle undergrave ham – tvert imot. Det er et svært viktig oppdrag. Vi legger stor vekt på det. Statusrapporten vil ikke være det ferdige produktet, men det er en statusrapport som peker på dilemmaer, ulike løsninger og ulike vurderinger som gjøres, og skal danne grunnlaget for en videre debatt. Det mener jeg er viktig, for det er stort engasjement – og jeg er veldig glad for at det er stort engasjement – både rundt landmakten og for Forsvaret for øvrig. Så vil jeg legge til det som jeg ønsket å si til representanten Navarsete: Det er helt riktig at våre soldater i Afghanistan og de som er ute i alle andre internasjonale operasjoner, har fått og får gode skussmål. Jeg er veldig stolt av dem, de gjør en fantastisk god jobb på vegne av Norge. Men realiteten er at i forrige regjeringsperiode var det i veldig stor grad de oppdragene som ble prioritert, til dels på bekostning av den nasjonale beredskapen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
For å svare på det siste spørsmålet først, som jeg også har gjort noen ganger nå i salen: Dette er noe som arbeidsgruppa, den er det formelt forsvarssjefen som har ansvaret for, legger fram. Det er altså ikke et ferdig produkt, det er heller ikke nødvendigvis det ferdige faglige rådet, men det er en statusrapport på hvor vi står nå, hvilke vurderinger som gjøres, hvilke løsninger som vurderes, men ikke konkluderes på – og det er det som danner grunnlaget for denne debatten. Jeg tror nok at en del av representantene, særlig fra Senterpartiet og Venstre, kanskje undervurderer kompleksiteten i det arbeidet som gjøres med landmaktutredningen nå. Det er et stort arbeid, som krever betydelig arbeidsinnsats og betydelig innsikt. Det kreves at det spilles scenarioer og teorier, og det er mange ulike perspektiver og aspekter som må tas inn – fra det fellesoperative til det allierte, og ikke minst også det langsiktige perspektivet, om hva som gir forsvarsevne i dag versus om flere år, og hvilke grep som må gjøres. Her har som sagt regjeringa svart veldig tydelig på det behovet som både Hæren og Heimevernet har hatt for styrkede bevilgninger, for reform, for modernisering og for investeringer. Så vil jeg bare helt til slutt si noen få ord om dette som er knyttet til forsvarssjefen. Forsvarssjefen har to roller i en integrert strategisk ledelse: Han er etatssjef, og han er også min og regjeringas nærmeste fagmilitære rådgiver. Det er de to rollene forsvarssjefen har, og det er de to rollene forsvarssjefen tar, og det syns jeg han gjør på en utmerket måte. Det er det systemet vi har. Så kan man like det eller ikke like det, men det er det systemet vi har, og som vi opererer etter. Det er nå lagt ut til sammen 13 saker på forsvaret.no, og alle folkemøtene er filmet. Det er relativt lange sekvenser, men de har som sagt vist seg å være utrolig populære å se på. Det er noe som jeg tar som et veldig positivt tegn, for det betyr at engasjementet er sterkt både for landmakten som sådan, for utredningen, for de ulike konseptuelle vurderingene som gjøres, og ikke minst for de store endringene vi ser i tilnærmingen til landmakt og fellesoperativitet, egentlig i svært mange land, mange av dem våre nærmeste allierte. Jeg nevnte innledningsvis de fire store utfordringene som man har pekt på. Det er mobilitet, reaksjonsevne, utholdenhet og ildkraft. Disse må man klare å svare på på en god måte for å sikre at vi også i framtida har en relevant og sterk landmakt, som kan bidra fellesoperativt og alliert til forsvaret av Norge og forsvaret av allierte. Da må man tørre å ta inn over seg at når det skjer endringer, må også vi tørre å endre oss. Hvis ikke påtar vi oss et stort ansvar for at landmakten vår blir irrelevant.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2017-05-15:
Jeg kunne ikke la representanten Navarsete løpe fra sin historie, og jeg er glad hun kommer på talerstolen etter meg. Det er mulig det kan virke som polemikk, men jeg synes det er interessant at en tidligere statsråd hevder at hun ikke kunne gjøre annet fordi hun hadde en forsvarssjef som het Sverre Diesen, som ba henne gjøre det enda verre for Heimevernet. Det minner meg om en statsråd som skulle høre på departementsråden sin og ikke kunne utøve den politikken hun trodde på, fordi departementsråden sa noe annet. Jeg håper ikke det var slik den forrige regjeringen opererte. Så alt det som Navarsete hevder at Diesen sto ansvarlig for – og ville gjøre det enda verre – er altså en reduksjon på 5 000 mannskaper, å fjerne HVs mannskapsutdanning, legge ned HV-16, fjerne Reineklasse-fartøy fra Sjøheimevernet, redusere innsatsstyrken fra 5 000 til 3 000, bygge ned Sjøheimevernet og redusere treningsnivået til et bunnnivå. Jeg antar da at forsvarssjef Sverre Diesen også har ansvaret for at Navarsete sa til aldrimer.no at de «tenkte ikke at det var nødvendig med så stort fokus på Forsvaret». Det synes jeg er veldig underlig, så jeg håper at representanten Navarsete forsnakket seg i sted og ikke skylder på politikken til en tidligere forsvarssjef, som ikke engang kan forsvare seg fra talerstolen her. Det virker svært urimelig.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2017-05-15:
Forslaget fra Venstre om offentlighet rundt landmaktstudien er som å slå inn åpne dører. Offentligheten gis anledning til å følge fremdriften i arbeidet, og det er også muligheter for å komme med innspill underveis i prosessen. Det er lagt opp til at informasjon gis ut, og at åpenhet praktiseres. Informasjon utlegges fortløpende på internett, og Fremskrittspartiet vil anta at forslagsstillerne benytter seg av denne muligheten. Forslagsstillerne hevder at informasjon, muligheten for innspill og åpenhet ikke er det samme som offentlig debatt. Det er en noe underlig påstand. Fremskrittspartiet er glad for at det har vært gjennomført tre åpne folkemøter om landmaktutredningen. Folkemøtene har bidratt til at prosessen har vært kjent og åpen for diskusjon. En folkelig forankring og forståelse for de valg som fattes, er viktig for tilliten til beslutningstakerne. Fremskrittspartiet tar det for gitt at forslagsstillerne har vært aktive deltakere i disse møtene. Det er ingenting som tilsier at ikke forslagsstillerne selv kan skape en debatt om den fremtidige landmakten og på den måten legge føringer for arbeidet som gjøres. Det forutsetter selvsagt at forslagsstillerne har inngående kompetanse på dette feltet, og at de eventuelt trekker inn fagkompetanse som har klare synspunkter om landmaktens fremtidige struktur, selvsagt innenfor rammen av partiets alternative budsjett. Det burde ikke være nødvendig å ha delstudier å forholde seg til dersom målet er å fremføre partiets foretrukne landmaktstruktur. Jeg håper forslagsstillerne vil bruke invitasjonen til å delta i prosessen og bidra til å gjøre landmakten bedre, mer relevant og ikke minst gi landmakten «more bang for the buck». Jeg må legge til at forslag som dette synes jeg er smålig. Jeg synes det har lite å gjøre med den store politiske prosessen vi snakker om, og jeg synes det er polemikk for å lage en sak ut av ingenting. Dersom man har klare oppfatninger av hvordan Forsvaret skal se ut, man har hentet inn ekspertise, og man har kontakter om hvordan man har ideer og vyer om fremtiden, så går det faktisk an å skape en debatt på egen hånd, som jeg nevnte i sted. Det går an å få kontakt med disse, komme opp med ideer og lage en debatt, få debatt i avisene, få debatter i radio og fjernsyn. Jeg er helt overbevist om at også Venstre vil klare å gjøre det, og jeg synes det er underlig at de har tenkt at de må få noe på papir for å kunne skape en debatt. Det er helt unødvendig, og dette er et veldig lite forslag som jeg synes det er litt useriøst å diskutere.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Vi lever i en verden hvor de sikkerhetspolitiske utfordringene stadig kommer nærmere oss. Debatten om vårt lands forsvarsevne har fått en stadig større plass på dagsordenen. Den nylig vedtatte langtidsplanen er en bekreftelse av at denne debatten er tatt på alvor, og som igjen medfører at vi de neste årene må bruke mer penger av fellesskapets midler på Forsvaret for å styrke vår forsvarsevne. Men til tross for de store investeringene i ny teknologi kan ikke teknologisk utvikling erstatte den enkelte soldat. Uttrykket «boots on the ground» har hatt og vil også for framtiden ha en viktig betydning i forsvaret av vårt land. Det betyr at vi må ha en hær og et heimevern som er dimensjonert for å kunne utføre sine militære oppgaver hvis en situasjon skulle oppstå. Fra Arbeiderpartiets side har vår partileder nylig slått fast at vi vil sikre Heimevernet som en egen forsvarsgren. Det betyr også at Heimevernet skal ha en lokal forankring og være til stede over hele landet. Arbeiderpartiet ønsker å videreføre Heimevernet som en egen forsvarsgren, fordi Heimevernet sikrer et folkeforsvar med en bred og lokal forankring. Heimevernet er viktig for samfunnsberedskapen og sivilt-militært samarbeid rundt omkring i hele landet og – ikke minst – spiller en sentral rolle for objektsikring, jamfør Riksrevisjonens svært alvorlige avsløringer. Vi trenger Heimevernet også i møte med nye, hybride trusler. Om vi f.eks. skulle bli utsatt for forsøk på infiltrering, er Heimevernets lokale forankring uvurderlig. Heimevernssoldater er lokalkjente og vet hvem og hva som hører naturlig hjemme – og ikke – i sine lokalsamfunn. Når det gjelder objektsikring, har vi nylig fått en svært alvorlig rapport fra Riksrevisjonen, som jeg nevnte. Fra Arbeiderpartiets side har vi vært opptatt av å unngå unødvendig hemmelighold og har i likhet med Riksrevisjonen selv gått inn for å offentliggjøre mest mulig av objektsikringsrapporten. Så langt har regjeringen nektet. I fjor høst inngikk Arbeiderpartiet et forlik med regjeringspartiene om den nye langtidsplanen. For Heimevernet ble vi enige om videreføring av heimevernsdistrikt 11 i Møre og Romsdal. Regjeringens forslag om å endre Heimevernets plantall fra 42 000 til 35 000 ble gjentatte ganger begrunnet med at dette var en tilpasning til den reelle situasjonen, altså Heimevernets faktiske antall personell. Om det nå viser seg at det gjennomføres reelle kutt, er det klart at situasjonen stiller seg annerledes. I forsvarsforhandlingene i fjor høst var vi fra Arbeiderpartiet opptatt av at økningen i forsvarsbudsjettet, særlig for Hæren og Heimevernet, skulle starte allerede i 2017. Vi fikk også gjennomslag for en kraftig økning, på ca. 100 000 mill. kr, til utstyr og øving i Heimevernet 2017.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det er forunderleg kor stor ulikskap det er mellom dei opplysningane som Heimevernet sjølv kjem med, som òg ligg på Forsvaret sine heimesider, og det som forsvarsministeren gir til kjenne. Ho nærmast skryter frå talarstolen over at styrkane til Heimevernet er på 35 000, sjølv om regjeringa styrer etter ein langtidsplan der områdestrukturen skal vere 45 000 pluss innsatsstyrken. Då er det nærliggjande å spørje om ikkje statsråden meiner at det er regjeringa sitt ansvar å syte for at områdestrukturen er fylt opp. No har regjeringa sete med makta i fire år. Kvifor er ikkje områdestrukturen fylt opp, slik han skulle vore – på 45 000, viss tala til forsvarsministeren er riktige?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det er underleg å høyre at statsråden meiner at ein har styrt etter ein langtidsplan med 35 000, eg trudde ein styrte etter den førre langtidsplanen inntil ein fekk vedteke sin eigen. Det er vel det som pleier å vere vanleg – og han vart vedteken like før jul. Det er òg underleg å registrere at heimevernssoldatar med fullt utstyr som ikkje er indisponerte eller vortne for gamle, får beskjed om at dei skal «avkledast» eller avvæpnast. Dei tala som her var refererte frå Agder, er jo reelle. Dette er det Heimevernet sjølv som har opplyst frå Agder. Då vert det litt rart at statsråden berre snakkar seg vekk frå det. Likevel står spørsmålet der: Kvifor har ein ikkje gjort jobben, som forsvarsministeren så intenst uttrykte før ho vart forsvarsminister? Ein skulle styrkje hær og heimevern, og det var hovudgrunnen til at ein ikkje ville ha forlik med den førre regjeringa om den langtidsplanen som eg faktisk trudde ho hadde styrt etter mestedelen av si tid som forsvarsminister.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det begynner å verte litt komisk å høyre den eine representanten etter den andre gå på talarstolen og lekse opp den same leksa – og tilbakeskuande. Ein gong sa Erna Solberg at Høgre skulle snakke om framtida, og at denne regjeringa skulle vere framtidsretta, men i denne debatten er dei stort sett tilbakeskuande. Det er jo oss dei pleier å skulde for det. Representanten Hårek Elvenes må minnast om at den største nedbygginga av Heimevernet nokon gong stod Høgre for i si førre regjering. Det kan representanten Tybring-Gjedde merke seg òg. Det var Kristin Krohn-Devold som var forsvarsminister, og ein reduserte frå 83 000 til 50 000 heimevernssoldatar. Så eg synest Høgre spesielt ikkje skal vere så veldig høg og mørk i denne saka. Eg har aldri skulda på Diesen. Hans syn har alltid vore å byggje ned landmakta og byggje opp eit missilforsvar. Det er forskjellen på Høgre og Senterpartiet i regjering. Regjeringa i dag går jo langt i den tankegangen – sjølv om han ikkje er forsvarsminister lenger – slik det framstår i dag. Så får me sjå kva landmaktutgreiinga seier, og kva ein då vil gjere. Men då har kanskje Høgre kome i opposisjon, så då kan det plutseleg vere at ein har eit anna syn enn det ein står for i regjering. Representanten Halleraker gjorde i innlegget sitt eit poeng av at det er færre objekt å sikre i dag enn tidlegare. Heimevernet slo alarm tidlegare i år, og me har jo hatt ei høyring i kontrollkomiteen. Heimevernet fastslo at dei er tildelt 40 pst. fleire nøkkelobjekt. Det var eit stort oppslag i VG, og det vart ikkje dementert, så vidt eg kan sjå etter å ha leita igjennom. Det er noko med tal her som eg trur ein må prøve å gjere litt meir ryddig greie for. For det er altså store ulikskapar mellom det Heimevernet sjølv seier, og det som vert hevda frå Høgre sin representant. Sjøheimevernet bør absolutt bestå. Eg er heilt samd med Venstre sin representant i det. Dilemmaet vårt er at i og med at det er gjort eit konkret vedtak om å leggje det ned i denne sesjonen, kan eg ikkje fremje det i dag. Det er formelle krav. Men eg fryktar òg ei svekking av Kystforsvaret med det som no skjer, og me fekk jo heller ikkje noko svar frå statsråden på korleis ho ser på den situasjonen, og kven som skal gjere den jobben i framtida. I tillegg til det som skjer på forsvarssida, har regjeringa ei reform som fører til samanslåing av fylke. Det gode samarbeidet som har vore i fylkesberedskapsråda, mellom anna i mitt eige heimfylke, Sogn og Fjordane, står òg i fare for å verte nedbygd og endra når ein ikkje lenger får ha ein fylkesberedskapssjef som samlar dei ulike beredskapsetatane til eit veldig godt og breitt totalforsvarssamarbeid.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-05-15:
Eg må minne representanten Halleraker om at regionreforma er regjeringa sitt prosjekt, ikkje Senterpartiet sitt, og at Senterpartiet i Sogn og Fjordane røysta mot den regionreforma ut frå veldig mange gode grunnar – ikkje minst at me har eit fylke som fungerer veldig godt, òg innanfor beredskap. Det fryktar me for at skal svekkjast når ein no har flytta politiet til Bergen, som Høgre absolutt er ansvarleg for, og andre sentraliseringstiltak. Statsråden snakka i sitt innlegg om at det operative handlar om oppkledde og trena soldatar. Men kven sitt ansvar er det at me i dag ikkje har ein struktur på 42 000 – pluss 3 000 – som er kledd opp og utstyrt? Jo, det er regjeringa sitt ansvar. Ein snakkar som om det ikkje låg i planverket. Vel, regjeringa har sete i fire år. Det var store ord, før ein tiltredde, om styrking. Me har ikkje sett så mykje til det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det overraskar ikkje at det er mange som er inne på heimesida til Forsvaret og les, for det er eit stort engasjement for forsvar om dagen, kanskje større enn det har vore på lenge. Det heng sjølvsagt saman med den sikkerheitspolitiske situasjonen og det som skjer rundt oss. Når regjeringa og stortingsrepresentantar frå regjeringspartia stadig peikar tilbake på tidlegare tider, må ein òg gå tilbake og setje seg inn i den situasjonen som var den gongen. Det har vore ei stor endring, og det pleier òg forsvarsministeren å understreke når det høver seg slik. Det eg opplever at me ikkje får svar på no, er rett og slett om det som vert lagt fram før sommaren, er forsvarssjefen sitt råd, for det er jo han som koordinerer dette. Ein eller annan må jo trass alt koordinere arbeidet, sjølv om det er ein integrert prosess, som har vorte sagt mange gonger. Kan me forvente oss at det er forsvarssjefen som står bak det som vert lagt fram før sommaren?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det er òg slik at når våre soldatar har delteke i Afghanistan og andre plassar, får dei fyrsteklasses skottsmål. Det høyrest ut på forsvarsministeren som om me har hatt eit forsvar som har vore nede for teljing før ho kom inn i departementet. Det er faktisk ikkje rett. Men lat no det liggje. Det eg opplever at ein får stadfesta no, er at det som vert lagt fram før sommaren, er det forsvarssjefen som står bak. Difor stiller eg igjen spørsmålet: Kvifor er det då så viktig for forsvarsministeren å seie at dette ikkje er samanliknbart med forsvarssjefen sitt fagmilitære råd, for bak forsvarssjefen sitt fagmilitære råd ligg det jo òg mange utgreiingar? Det er jo ikkje slik at han sit på sitt løyndekammer og skriv det fagmilitære rådet. Det vart sagt i eit tidlegare svar at dette ikkje er samanliknbart. Det burde det jo vere, for dette er jo ein del av langtidsplanen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Jeg synes det er synd at statsråden ikke lenger vil jobbe for å ha en høyintensiv enhet som HV-016. Jeg tror den kapasiteten de hadde, ikke kan sammenlignes med det som i dag ligger i innsatsstyrkene, det er noe som landmaktutredningen definitivt bør gå inn på – om det er behov for en sånn høyintensiv enhet igjen. En ting er nedskalering i Heimevernet, og man kan diskutere tall, men det som er uomtvistelig, er at Sjøheimevernet legges ned – selv om man har en bevilgning på aktivitet i nord også nå. Da blir spørsmålet: Hvordan ser statsråden på at de kapasitetene og den oppgaven Sjøheimevernet nå har hatt med båter og utstyr, skal ivaretas av det framtidige Heimevernet?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Jeg vil også ta opp dette spørsmålet om hva rollen til en statusrapport egentlig er, kontra det å få et fagmilitært råd fra forsvarssjefen. Jeg skal prøve å stille spørsmålet riktig: Er ikke forsvarsministeren bekymret for at den prosessen man nå legger opp til, altså en integrert prosess uten et eget faglig råd, er med på å undergrave forsvarssjefens posisjon som etatsleder?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Jeg vil gjerne legge til noen ord nettopp om den integrerte ledelsen, for det er klart at da man i 2003 la til grunn integrert ledelse, var mange av advarslene den gangen nettopp at man ville få en utvisking av skillet mellom det som er det fagmilitære og det som er departementets rolle som leder inn i Forsvaret. Jeg vil jo mene at hvis man nå i en så viktig sak som landmaktstudien, altså det siste beinet i langtidsplanen, ikke skal ha selvstendig vurdering og råd fra forsvarssjefen, må vi begynne å revurdere hele systemet. Vi må få tilbake et større skille mellom hva som er forsvarssjefens rolle som etatssjef, som skal gi de faglige rådene, og hva som er departementets rolle – for å gjøre politiske vurderinger basert på det rådet og den innstillingen som gis til Stortinget. Jeg mener det er helt avgjørende for et storting å kjenne til hva som er den fagmilitære vurderingen. Det er forsvarssjefens ansvar. Det er ingen motsetning mellom det og å ha den samlokaliseringen man har i dag – men at man likevel har et tydelig skille. Hvis ikke er det helt klart en risiko for at det blir departementet som sådant som detaljstyrer nedover i Forsvaret, og man får en sammenblanding av roller, med departement og det som ligger i Forsvaret, og at man over tid vil ha forsvarssjefer som får en mindre tydelig rolle og en svekket posisjon som etatssjef. Så dette forslaget er definitivt viktig for å skaffe åpenhet om den prosessen vi nå er inne i fram mot høsten, når vi skal gjøre vedtak om landmaktstudien, men det viser også at det er viktig å se på den helt prinsipielle posisjonen som forsvarssjefen skal ha som etatssjef, og forholdet mellom den rollen og det som er departementets styring gjennom den integrerte ledelse og forsvarssjef.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Jeg tror Venstre overhodet ikke undervurderer den kompleksiteten som dette innebærer, men vi starter jo heller ikke med blanke ark. Det har gjennom mange år vært utredninger av landmakten og hærstrukturen i Norge. Det er vel fem eller seks som er gjennomført fra 2011 fram til i dag. Det som er avgjørende i denne saken, er at man har en prinsipiell tenkning også omkring hva som er forsvarssjefens rolle som etatssjef, og den rollen han har som rådgiver. Nettopp fordi forsvarssjefen har de to rollene, er det så viktig at det tydeliggjøres hva som er rollen som etatssjef, og at vi fra Stortingets side får de fagmilitære rådene på lik linje med det man har inn mot departementet. Da er det mulig å føre debatten i det offentlige rom, og det er mulig også å ha et tydelig skille mellom hva som er fag, og hva som er de politiske vurderingene som gjøres av departementet i etterkant. Det er riktig og mulig å gjøre dette samtidig. Vi må se at samtidig som forsvarssjefen får denne rollen, lager vi en større deling(presidenten klubber) enten det er Politidirektoratet eller andre områder i samfunnet. (presidenten klubber)
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Jeg er veldig enig med statsråden i at det er innholdet i avtalen med EU som er det avgjørende, og det er et arbeid som nå utføres innad i EU. Men når det er innholdet som er avgjørende, og vi uansett skal gjennomføre disse prosjektene med 40 pst. reduksjon sammen med EU, ville det ikke da egentlig være like greit å gjøre dette EØS-relevant og ta all tvil til side, i stedet for å fortsette bare med forankring etter protokoll 31?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Jeg tror det er viktig å ta et steg tilbake. Hva er hele grunnlaget i Paris-avtalen? Det er at alle land må forplikte seg, alle land må oppfylle det de melder inn til FN, og det må mobiliseres, enten det gjelder samarbeid mellom land, enkeltland, lokale myndigheter, organisasjoner, bedrifter eller enkeltpersoner. Alt dette må mobiliseres for at vi skal klare å nå målene – ikke bare 2 grader, men få forsterket innsats og også kunne strekke oss mot 1,5 grader. Jeg mener at en av de tingene vi har klart – eller forhåpentligvis klarer – i denne stortingsperioden, er nettopp å få mer systematikk i den norske innsatsen. Svakheten med det gamle klimaforliket var at dette var en tiltaksliste, men en tiltaksliste som ikke sto i forhold til de målsettingene som ble satt. Med å få en enighet om at vi skal gjennomføre sammen med EU, får vi en nødvendig systematikk som vi må ha fram mot 2030. Og når vi har den systematikken, sammen med en klimalov – som vi kommer til å vedta – gir det et grunnlag for det arbeidet som vi må gjennomføre i årene framover. Det er ingen motsetning mellom det å ha en enighet med EU om hva vi må gjennomføre, og det å ha egne målsettinger nasjonalt. Det har de i Storbritannia – nå vil jo de gjerne ut – og det har de i Tyskland, det har de i Danmark, og det er flere land som også har en målsetting hvor en skal strekke seg utover det som er selve forpliktelsen. Så er det ikke sånn at fordi en skal ha dette på plass og en må vente på prosesser i EU, gjennomføres det ikke tiltak nå. Tvert imot: Er det noe vi har forsterket i denne perioden, er det tiltak, enten det er å forsterke de positive virkemidlene vi har i forbindelse med nullutslippskjøretøy, den innsatsen vi har på biodrivstoff, eller det er det som gjelder kollektivtrafikk og tog. Vi har satt i gang prosessen med CO 2 -fond, det gjøres mye innen skipsfart, det er styrking av Enova, miljøteknologiordninger og endelig en satsing på hydrogen – det er mange områder hvor det drives framover. Jeg håper at denne diskusjonen ikke viser at det nå kan reises tvil om viljen til å ha en enighet sammen med EU. Det er klart at vår regjering må gjøre det den kan for å gjøre den avtalen og påvirke prosessene der det er mulig fra norsk side, inn i EU. Men for den store helheten er det ingen tvil om at for at Europa skal nå sine mål, trenger man en felles gjennomføring, og Norge bør definitivt være en del av den. Den enkleste måten er å gjøre det via EØS-avtalen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-05-15:
Det er egentlig representanten Aasland som gjør at jeg tar ordet, men også andre. Det er ingen tvil om at det med et borgerlig flertall har blitt en større systematikk i arbeidet. Det ene er at vi forlenger elbil-fordelene fram til 2020. I forbindelse med behandlingen av energimeldingen ble det gjort mange vedtak, også målsettingen om nullutslipp fra 2025. Dette følges nå opp i Nasjonal transportplan, med de målsettingene som er der. Vi har i fellesskap gått inn for at vi må ha en avtale med EU, som helt klart er en forpliktelse som er mye sterkere enn det Norge har vært villig til å ha tidligere. Det følges også opp nå med en klimalov. Da vi ratifiserte Parisavtalen, gjorde Stortinget også vedtak som systematiserer hvilke saker vi skal ha tilbake, fram mot 2020. Det er ingen tvil om at det er et helt annet regime det nå legges opp til, enn det som var tidligere. Men jeg synes denne diskusjonen også viser følgende: Hva ønsker man egentlig på den rød-grønne siden når det gjelder spørsmålet om å ha et samarbeid med EU? SV har jo stemt imot. Senterpartiet har sterke innvendinger, som videreføres i dag. Jeg merker også at Arbeiderpartiet vil stille spørsmål ved hva som egentlig er enigheten som kommer. Hele grunnlaget for Parisavtalen er at vi må ta et eget ansvar, men det må også være et samarbeid mellom land. Europa og EU er en motor og har et stort ansvar for å drive klimapolitikken framover internasjonalt, og det er ingen tvil om at det vil være helt riktig og en selvfølge også for Norge å være en del av det.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2017-05-15:
For Høyre er forsvaret av landet og innbyggernes trygghet statens viktigste oppgave. Regjeringen har derfor økt rammene til Forsvaret i alle sine budsjetter. Vi styrker et forsvar som var nedprioritert og underfinansiert over mange år. Det øves og trenes mer. Innhenting av etterslep på vedlikehold forseres. Reservedelslagre og beredskapslagre fylles opp, materiell- og utstyrsinvesteringer pågår, og mer vil komme – alt dette for å styrke den operative evnen. Dette gjelder også Heimevernet. Vi sørger for at Heimevernet faktisk er utstyrt, øvet og trent. Allerede i 2014 oppfylte vi ambisjonen om 62 pst. øving i områdestrukturen. 90 pst. av innsatsstyrkene trenes nå opptil 30 dager årlig. I budsjettavtalen for 2017 styrkes Heimevernets budsjett med over 16 pst. Det er den kraftigste styrkingen av HV noensinne. Det fases inn nye våpen. Vi investerer over en halv milliard kroner i nye feltvogner, og vi har en god plan for den videre styrkingen av Heimevernet. Senterpartiet kritiserer nivået for Heimevernet i langtidsplanen, men i regjering reduserte de Heimevernets budsjett med 300 mill. kr fra 2005 til 2013, reduserte antall HV-distrikter fra 13 til 11, la ned HVs spesialavdeling HV-016, avviklet Sjøheimevernets kommandostruktur og fjernet Sjøheimevernets største fartøy og kuttet i innsatsstyrkene. Under denne regjeringen derimot styrkes Heimevernet betydelig fordi vi mener at et sterkt heimevern er viktig. Heimevernets styrkestruktur har ligget stabilt over flere år under flere regjeringer. I forbindelse med langtidsplanen vedtok Stortinget at plantallet i Heimevernets områdestruktur skal ligge på 35 000 pluss 3 000 i innsatsstyrkene, et nivå som er 5 000 høyere enn det forsvarssjefens anbefalte i fagmilitært råd. Dette plantallet samsvarer med den reelle oppfyllingsgraden som lå på 34 546 mannskaper ved utgangen av 2016. Selv om Stortinget i langtidsplanen vedtok å avvikle Sjøheimevernet, vil enkeltkapasiteter i Sjøheimevernet kunne bli videreført i Landheimevernet, slik at vi fortsatt kan sikre objekter med sjøside og løse andre vitale oppdrag langs kysten. For å opprettholde evnen til rask respons for militære oppdrag og forsterking av områdestrukturen skal Heimevernets innsatsstyrker kunne anvendes i hele Norge, der behovet er størst, med hovedvekt på de nordligste delene av landet. Det er viktig at Heimevernets ressurser og struktur ses i sammenheng med de øvrige prioriterte behovene i Forsvaret. Det overordnede hensynet må være det som gir best operativ evne for Forsvaret som helhet. Når det gjelder forslaget fra Senterpartiet, som er fremmet, er det fremmet for sent formelt sett, og det er endret underveis. Om det opprettholdes, kommer vi i Høyre til å stemme imot.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-05-15:
Heimevernet er ein viktig del av Forsvaret. Heimevernet er til stades over heile landet. Det har ei viktig oppgåve med vakthald og sikring av militære og sivile objekt, men det er også ein del av det sivile Forsvaret og den delen av det militære som er nærast folk. Denne debatten handlar om kva slags beredskap me skal ha for framtida. Regjeringa og regjeringspartia sitt svar handlar om å bagatellisera og å sjå bakover i tid. Det handlar om å så tvil om det faktagrunnlaget som Senterpartiet har presentert, men dei seier ingen ting om 7 000 påståtte papirsoldatar som Heimevernet sjølv hevdar er ekte soldatar. Situasjonen er særleg alvorleg i HV-08, altså i Rogaland og Agder. Ein skal altså få ei halvering av talet på heimevernssoldatar i desse fylka. Dei lokale protestane er store. Ordførarane protesterer. Fylkeskommunane har levert protest. Dette er ei endring som ikkje har støtte, og folk vert usikre på viljen til å satsa på mobilisering og beredskap når ein ser at halvparten av soldatane skal vekk. Det me ber om i dette forslaget, er at ein skal venta på landmaktsutgreiinga før ein går vidare. Men prosessen går sin gang, og kvifor gjer han det? Jo, fordi regjeringa har bestemt seg. Det skal byggjast ned, det skal sentraliserast. Sjølv om det som skjer i Rogaland, er dramatisk, er det endå meir dramatisk, det som skjer i Agder-fylka. Ein vil få ein situasjon der Heimevernet omtrent ikkje er til stades i desse to fylka. Eg forstår kvifor det er rimeleg glissent med Høgre- og Framstegsparti-folk både på Agder-benken og Rogaland-benken i Stortinget i dag. Dette er ikkje noko ein er stolt over, men det er eit resultat av den politikken som deira eiga regjering fører. Statsråden presenterer som vanleg frå denne regjeringa ei lang liste med tal og er veldig godt fornøgd. La meg gjera det klart: Det er ikkje slik at Senterpartiet er mot nye våpen og betre utstyr til heimevernssoldatane. Det me er imot, er den kraftige nedbygginga som er føreslått. Forslaget handlar ikkje om det, men forslaget handlar om ein skal venta på landmaktsutgreiinga. Så er det nemnt at Agder-fylka vil stå utan eit heimevern. Men for HV-08 sin del vil også Haugalandet, Ryfylke og Dalane i Rogaland stå utan soldatar, og det er eit resultat av politikken til regjeringa.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Det er i hvert fall to ting vi er veldig enige om. Det ene er at vi har meldt inn å redusere våre utslipp med minst 40 pst. etter Parisavtalen, at det skal skje innen 2030, og at vi skal gjøre det sammen med EU. Jeg tok opp i mitt innlegg det som ble lagt fram i stortingsmeldingen da vi tilsluttet oss EUs klimarammeverk, om at det da veldig tydelig ble slått fast at dette ikke var EØS-relevant, og at det skulle være en bilateral avtale. I ettertid har regjeringen problematisert mer rundt det. Det er for så vidt ok, men det vi ennå ikke vet – og dette er på en måte grunnlaget, vår viktigste måte å oppfylle klimautslippsreduksjoner på – er om dette skal være en protokoll 31-tilnærming eller om det skal være en innlemmelse i EØS-avtalen, eller om en skal gå tilbake igjen og si at dette må være en bilateral avtale. Det er helt uvisst for Stortinget, og det kan være greit å få en avklaring nå på hvordan statsråden vil anbefale oss å tilnærme oss denne vesentlige problemstillingen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Takk til statsråden for svaret. Så det betyr nå at vi kan legge til grunn at regjeringen jobber etter en bilateral avtale med en protokoll 31-tilnærming for dette spørsmålet. Men kan statsråden antyde når dette vil bli avklart, og også når han eventuelt kan redegjøre for Stortinget for hvordan dette vil få betydning for det nasjonale klimaarbeidet?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Det var replikkordskiftet med statsråden som fikk blodet til å bruse litt ekstra, fordi han antydet at Arbeiderpartiet var mest opptatt av prosesser. Det sier den statsråden som har fått det eneste klimagjennomslaget knyttet til prosess på fire år. Det å tilslutte oss EUs klimarammeverk er den eneste tilslutningen regjeringen har fått i klimaarbeidet på fire år. Det er jo i høyeste grad en prosess. Det har etter den tid blitt argumentert for at vi ikke kan gjøre konkrete nasjonale tiltak, for å beskytte prosessen. Nei, Arbeiderpartiet er ikke så opptatt av prosesser, men vi er opptatt av å vite hvilke konsekvenser det får, det vi holder på med, hvilke forpliktelser som påvirker oss, som også representanten Lundteigen var innom nå nylig. Det aller viktigste for oss er hvordan vi skal nå de forpliktelsene og de målene som er satt. Derfor har vi gjentatte ganger utfordret på det, helt fra det tidspunktet da vi faktisk ga vår tilslutning til at vi skulle være en del av EUs klimarammeverk. Men det er Høyre og Fremskrittspartiet som har beskyttet seg bak denne prosessen om ikke å gå inn på noen tiltak. Klimaloven er et tiltak regjeringen ble påtvunget. Høyre stemte riktignok for, Fremskrittspartiet stemte imot. Da vi i Stortinget vedtok at vi skulle være klimanøytrale fra 2030, var det en klar advarsel fra statsråden om at vi ikke måtte forstyrre prosessen. Så hvis det er en som har henvist til prosesser, er det i hvert fall dagens statsråd. Nå er det gått to år siden vi vedtok dette klimarammeverket, og vi aner ennå ikke hvordan det endelig ser ut, ei heller hvilket innhold og hvilke konsekvenser det får for oss. I april i fjor utfordret vi statsråden om å legge fram forslag til tiltak for å følge opp Paris-avtalen, fordi de tiltakene burde vært vedtatt i løpet av denne stortingsperioden, og fordi vi er opptatt av nettopp innholdet i politikken. Kanskje er det på tide at vi avslutter de prosessuelle debattene og får klart og tydelig fram konsekvensene for Norge og hvilke holdninger og endringer vi må påregne oss gjennom klimameldingen som blir lagt fram. Hvis ikke blir det en floskel og kun en prosessuell beskyttelse av dagens regjering i deres manglende evne til å gjennomføre klimatiltak.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Denne debatten går inn i samme spor som nesten alle klimadebatter har gjort de siste fire årene. Noen er særdeles fornøyd med det de har gjort, selv om det er svært lite, mens andre i denne salen er mer utålmodige. Noen blir kanskje litt vel selvtilfredse, og det kan være faren, for det som helt opplagt er sikkert når det gjelder Parisavtalen og vår oppfyllelse, er at vi ikke nå er der vi skal være. Vi vet heller ikke hva som må til av faktiske tiltak for å nå det vi skal i 2030. Det er en realitet. Oppsummert kan vi si det sånn. Da synes jeg det er litt merkelig at denne debatten kommer inn på det sporet den gjør nå, gang etter gang. Komitéleder Elvestuen sier at de er mer systematiske nå. Ja, det må være Elvestuens oppfatning, men jeg tror han er ganske alene om den. Det er ikke mer systematikk i klimaarbeidet nå. Det eneste systematiske i klimaarbeidet nå, er at Venstre står i vandrehallen og griner på nesen hver gang regjeringen legger fram en klimasak. Det er det eneste systematiske som har skjedd i klimapolitikken. Det er ikke systematisk, det som foregår. Det er sånn at en hver gang må til Stortinget for å gjennomføre klimatiltak, med unntak av EUs klimarammeverk og tilslutningen til det. Det er en realitet. Da blir det kanskje grovt å bruke for store ord om hvordan en skal gjøre det. Det at Stortinget etter oppfordring fra Venstre skal ta bind for øynene og gi sin tilslutning til EU og klima, så lenge det er EU og klima som henger sammen, det synes jeg er en skremmende tilnærming, som representanten Elvestuen egentlig oppfordrer til. Det er klart vi må vite konsekvensene for Norge som nasjon. Derfor er det høyst betimelig at vi stiller spørsmål. Når regjeringen legger fram en stortingsmelding som får full tilslutning i Stortinget, og den er basert på en bilateral avtale, må vi vite konsekvensene av å gjøre endringene. Det er jo helt naturlig. Det er forsvarlig at Stortinget gjør det. Hvis ikke ville det vært en uforsvarlig tilnærming til dette. Jeg skal avstå fra komiteers og Arbeiderpartiets debatter før landsmøtet. Jeg synes bare det er litt bekymringsfullt med utviklingen som er på elbilmarkedet, og at ikke også statsråden og regjeringen synes det er litt urimelig – eller at det i hvert fall er betimelig å diskutere hvorvidt en skal holde på med den fulle subsidieringen av elbiler til kostnader over 1 mill. kr, eller om en skal gjøre noen begrensninger for å ha det mer bærekraftig i framtiden, sånn at en kanskje kunne brukt mer penger på å bygge infrastruktur for å nå et mål om at en skal ha utslippsfrie biler i nybilsalget fra 2025.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
Når vi diskuterer oppfølgingen av Paris-avtalen, vil jeg minne om vår forholdsvis nære politiske historie. I mars 2000 gikk Bondevik I-regjeringa, sentrumsregjeringa, av på et viktig miljøspørsmål. Den KrF-ledete sentrumsregjeringa kunne ikke akseptere stortingsflertallets ønske om å svekke forurensningsloven for å bane vei for gasskraftverk på Mongstad. I 2017 gikk det ut en pressemelding fra Statoil som sa at gasskraftverket skulle fases ut over en periode på to år og legges ned etter å ha operert ulønnsomt i mange år. Samme skjebne fikk gasskraftverket på Kårstø ett år tidligere. Dermed forsvinner to store punktutslipp av CO 2 , og vi kan si: Det var vel det vi sa! Klimaendringer er fortidas og nåtidas miljøsynder som må repareres for framtidas generasjoner. Da daværende utenriksminister i USA John Kerry signerte Paris-avtalen, gjorde han det med et av sine barnebarn på fanget. Dette var et sterkt bilde på hva det handler om – at våre barn og barnebarn skal ha de samme mulighetene i framtida som vi har i dag. En av de tingene som har gjort Norge til et så vellykket land, som stadig topper statistikker over beste land å bo i, høy velstand, høyt lykkenivå osv., er at vi har kunnet stå sammen når det trengs. Den norske modellen er et fellesprosjekt. Velferdsstaten er et fellesprosjekt. Rammeverket for oljeutvinning, som har gjort oss til et av verdens rikeste land, er et fellesprosjekt. Skal vi lykkes med klimapolitikken, må også det være et fellesprosjekt. Dette er et ansvar som ligger tungt på oss politikere. Vi har tradisjon for å sette oss sammen når det er viktige saker for landet, og danne brede forlik som står seg lenger enn en stortingsperiode. Om det gjelder forsvar, skatt eller – for den saks skyld – rovdyr: Brede forlik gir konsistens, og det er også med og fordeler belastningen når upopulære vedtak skal fattes. Et grønt skifte vil ikke komme smertefritt. Ingen fundamentale endringer gjør det. Vi skal ikke svartmale dette allikevel. Det kommer mange positive endringer som vil berike folks liv, men endringer vil det bli. Det handler om at fotavtrykket vårt må bli mindre. Teknologi vil kunne løse mye, og jeg er optimist, men ikke alt kan løses av teknologi. Eksempelvis står fossilt brensel i dag for om lag 80 pst. av energiproduksjonen globalt. Samtidig mangler 1,4 milliarder mennesker i verden tilgang til strøm, ifølge Det internasjonale energibyrået.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Jeg hører at statsråden sier at det viktigste ikke er prosess og prosedyrer, men innholdet. Da synes jeg det er fascinerende at det i klimaloven står om forholdet til og felles gjennomføring med EU, opp mot 200 ganger, mens det bare står utslippskutt seks ganger. Så man kan jo lure eller fortsette å vurdere, eller la være å lure og tolke det på en bestemt måte, som jeg gjør. Men jeg har et konkret spørsmål, siden dette handler om oppfølging av Parisavtalen, og siden Norge alltid er det landet som ivrer sterkest for kvotehandel og felles gjennomføring gjennom artikkel 6. Spørsmålet mitt er: Hvilke kriterier vil Norge ha for samarbeid, altså kvotehandel, gjennom artikkel 6, og hva gjør Norge for å jobbe for å oppfylle kravet om at finansieringen fra rike land skal øke fra nåværende nivå?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Litt av vitsen med å ha sånne initiativdebatter er å gi Stortinget mulighet til å løfte spørsmål, få svar fra regjeringen og gå i dialog om hvordan vi skal gå videre, men jeg opplever at det er mange spørsmål, mange krav fra stortingsflertallets side, men få svar fra regjerings side. Derfor går jeg bare gjennom noen av punktene som jeg har merket meg, og som jeg ønsker å få svar fra statsråden på. Terje Aasland brakte opp spørsmålet om hvilken type tilknytning vi skal ha til EU. Vel, svaret er at man jobber etter en tilknytning, en bilateral avtale tilknyttet etter protokoll 31. Da er spørsmålet mitt: Hvilke overvåkningsmekanismer av avtalen og oppfyllelse fra norsk side er det statsråden legger til grunn at man skal ha da? Jeg merker meg hele tiden at statsråden sier at dette er en mye mer forpliktende avtale enn vi noensinne har hatt før. Det er jo feil. De folkerettslige forpliktelsene vi har overfor FN til å innfri våre klimamål, følger vi jo. Vi er bundet av dem, og vi føler oss i hvert fall forpliktet av dem, selv om statsråden skulle føle at han er mer forpliktet av EU. Det andre spørsmålet jeg stilte, er: Vi skal i 2018 ha en gjennomgang for å se hva som er nødvendig bl.a. for å strekke oss mot 1,5-gradersmålet. Da er spørsmålet mitt: Mener regjeringen at EUs mål bør strammes inn for 2018? Hva gjør regjeringen for eventuelt å arbeide for en sånn type innstramming? Og hvilke konsekvenser mener regjeringen at en slik type innstramming bør ha for norske klimamål? Det tredje spørsmålet mitt er: Når EUs kvotesystem er det viktigste virkemiddelet for å kutte utslipp i Norge, hvorfor er det ikke sånn at statsråden og regjeringen presenterer for Stortinget hvilke konsekvenser det EU-kvotemarkedet vi ser konturene av nå, vil ha for framtidige utslipp innenfor kvotepliktig sektor i Norge, og inviterer Stortinget til å ta en diskusjon om vi mener at vi burde stramme ytterligere inn på EUs kvotesystem, og om vi bør ha egne virkemidler innenfor kvotepliktig sektor i Norge for å få den ønskede effekten på innstrammingen av utslipp som det vi vil ha? Så det siste spørsmålet: Jeg synes det er dypt problematisk at vi nå ikke har et nasjonalt mål, men at vi bare har et EU-mål. For er det én ting det norske embetsverket er godt på, er det å planlegge og nå mål vi setter oss. Derfor er spørsmålet mitt til statsråden: Hvilket mål er det regjeringen signaliserer til sitt departement at vi skal ha for utslippskutt i Norge fram mot 2020 og 2030? Hvor mye skal vi planlegge å kutte?