Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Internasjonalt samarbeid er viktig for å sikre norske interesser, men også viktig for å få gjennomslag for de verdier vi mener at internasjonal utvikling skal basere seg på. Vi må bruke alle tilgjengelige arenaer for innflytelse og påvirkning – på nordisk, europeisk og transatlantisk nivå og på FN-nivå. Mulighet for påvirkning har mindre med landstørrelse å gjøre enn med den offensive holdning og de verdier man går inn i diskusjoner med. Jeg vil berømme Regjeringen og vår utenrikspolitiske ledelse for en tydelig og synlig økt aktivitet internasjonalt, enten det gjelder nordområdene, NATO, Europa, klimaendringer eller initiativ og medvirkning til å løse saker av stor internasjonal betydning. Til det siste må jeg nevne konvensjonen om forbud mot klaseammunisjon, som ble undertegnet av over 100 land her i Oslo i forrige uke. Samtidig er det nødvendig med folkelig forankring. Det er i dette perspektivet flertallet, alle partier med unntak av Høyre og Fremskrittspartiet, vil øke bevilgningen til bl.a. frivillige organisasjoner som jobber med fred og konfliktløsning, og slik mobiliserer et folkelig engasjement. Innenfor rammen av dagens tilknytningsform til EU gjennom bl.a. EØS-avtalen fører Regjeringen en aktiv europapolitikk. Hovedhensikten er å ivareta norske interesser og påvirke beslutninger i EU som vi vet i stadig større grad får konsekvenser for Norge. Jeg leste med interesse dagens politiske kommentar i VG om ikke-medlemskapet i EU, beskrevet som lovgivning pr. kopimaskin, og at påstanden om det demokratiske underskuddet i EU hadde mer relevans i forhold til Norges tilknytning til EU gjennom EØS-avtalen. Vi trenger absolutt å ha en «møtende» holdning og diskusjon, slik jeg tror utenriksministeren har uttrykt det, til det veivalg Island tar på bakgrunn av sin pågående debatt om den framtidige tilknytningen til EU. Jeg har registrert at noen vil ha en grundig ekstern evaluering av EØS-avtalen ut fra et mer overordnet perspektiv, utover den kontinuerlige gjennomgangen som gir godkjentstempel fra et praktisk-politisk ståsted. Det kunne være interessant. Sett i lys av den tid det har tatt å utrede ett direktiv, tjenestedirektivet, må vi vel anta at en gjennomgang av EØS-avtalen sannsynligvis vil ta flere år. Regjeringen har innenfor rammene av EØS-avtalen fulgt opp ambisjonene om en aktiv europapolitikk overfor Stortinget på en god måte, med tidligere involvering og bredere forankring i dialog om og påvirkning av EU- og EØS-saker som formål. Jeg er også fornøyd med Regjeringens bidrag til et større omfang av informasjon og debatt i det offentlige rom om slike saker, både ved midler i budsjettet til informasjon om europasamarbeid og ved etablering av Nasjonalt Europaforum. Det er nødvendig at Regjeringen kontinuerlig analyserer utviklingen i EU ut fra perspektivet påvirkning. Her kan jeg nevne stikkord som lansering i EU av sektorovergripende strategier og lovgivningspakker, Europaparlamentets økende betydning og tendens til bilateralisering innen EU. Norge bidrar med store beløp gjennom EØS-finansieringsordningene til å minske de økonomiske og sosiale forskjellene i Europa. Utenrikskomiteen er opptatt av å styrke de bilaterale forbindelsene mellom Norge og mottakerlandene gjennom ordningene. I forhandlingene om nye bidrag må det legges større vekt på innslag av norsk forvaltning og samarbeidsprosjekter med norske aktører innenfor prioriterte områder. Det vises i denne sammenheng til innspill fra arbeidslivets parter om å inkludere den sosiale dimensjon som målsetting og arbeidslivets parter som målgruppe for utvikling av samarbeidsrelasjoner mellom Norge og de nye EU-landene. Den nordiske arbeidslivsmodellen er en viktig eksportvare, og samarbeid kan bidra positivt når det gjelder problemet med sosial dumping. Komiteen er tilfreds med at Norge er en stor bidragsyter til å styrke det sivile samfunn i mottakerlandene, bl.a. med opprettelse av NGO-fond. Myndighetene må her medvirke til at også mindre organisasjoner, som f.eks. barne- og ungdomsorganisasjoner, kan ta del i utviklingen av samarbeidsprosjekter. Jeg har lyst til å poengtere to momenter i forhold til nordområdene, for det første den økte oppmerksomheten mot nordområdene og de spesielle problemstillingene en står overfor der, og hvordan den har økt i Norden, Europa og over Atlanteren. Samarbeidsrelasjoner utvides utover det bilaterale forholdet til Russland. Den nordlige dimensjonen i EU er utvidet til å omfatte Barentsregionen. Det er positivt med større forståelse for utfordringene i nord og behovet for omfattende løsninger, bl.a. basert på FNs havrettskonvensjon. Det andre poenget er forholdet til Russland. Det er ønskelig med og behov for et godt samarbeid med vår nabo i øst, men vi skal samtidig ha en åpen dialog og framføre betimelig kritikk enten det gjelder utviklingen i Russland, menneskerettigheter, ytringsfrihet eller overreaksjon i konflikten med Georgia. Russland må holdes ansvarlig i forhold til de institusjoner de er medlem av, f.eks. Europarådet, og de internasjonale konvensjonene de selv har undertegnet. Mitt poeng er at Norge og Europa må fortsette å utvikle samarbeidet med Russland ut fra gjensidig avhengighet, men uttrykke klar og tydelig kritikk når det skjer brudd på internasjonale konvensjoner og menneskerettigheter.