Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-03-04:
Jeg er glad for at komiteens flertall deler departementets syn om å avvente Fornærmedeutvalgets vurdering av bistandsadvokatens geografiske virkeområde, og kan slutte meg til mange av de refleksjoner som representanten Storberget gjorde i den anledning. Når det gjelder bistandsadvokatordningen, er den knyttet opp mot straffeprosessloven, som regulerer rettergangen i straffesaker som reises og behandles i Norge. En del handlinger begått mot norske statsborgere i utlandet kan straffeforfølges for norske domstoler. I disse sakene vil norske borgere som er utsatt for straffbare handlinger i utlandet, ha samme rettigheter som om handlingen hadde skjedd i Norge. Også personer som ikke er bosatt i Norge eller er norske statsborgere, vil ha de rettighetene som følger av straffeprosessloven, dersom saken behandles i Norge. Retten til advokat og andre prosessuelle rettigheter vil også følge reguleringen i det landet hvor saken føres for domstolene. Flere land har lignende ordninger med bistandsadvokat for fornærmede i straffesaker, som også vil komme til gode norske statsborgere som utsettes for straffbare handlinger i disse landene. I de tilfellene en sak føres for utenlandske domstoler, vil de lokale advokatene ha best forutsetninger for å ivareta den fornærmedes rettigheter ettersom det er de lokale advokatene som best kjenner landets rettsregler og dets språk og kultur. Det vil derfor normalt ikke være behov for norsk advokatbistand i slike saker. Det er imidlertid, som også flere har pekt på, ikke alle land som har samme ordninger for advokatbistand til fornærmede som Norge. I disse tilfellene kan det være et behov for supplerende bistand fra en norsk advokat, innenfor de rammer som settes av prosesslovgivningen i det aktuelle landet. Det kan være begrenset hvilke oppgaver en norsk advokat kan utføre i et land som ikke gir prosessuelle rettigheter eller bare gir begrensede rettigheter til den fornærmede eller dennes advokat. Dette er forhold som vil virke inn på hvor effektiv advokatbistanden oppleves, men som norske myndigheter i liten grad kan påvirke. Det er likevel uansett, og flere har pekt på det, et behov for å vurdere hvorvidt og hvordan norske borgere som utsettes for straffbare handlinger i utlandet, kan gis rett til norsk advokatbistand, og hvilke oppgaver en slik advokat i så fall skal ha. Dette behovet er allerede ivaretatt ved at spørsmålet om geografisk utvidelse av bistandsadvokatordningen er inntatt i Fornærmedeutvalgets mandat. På denne måten sikrer man seg at bistandsadvokatordningens anvendelsesområde ses i sammenheng med øvrige relevante endringsforslag. Utvalget må stå fritt i sitt valg av løsninger på dette området, men jeg vil sørge for at utvalget gjøres kjent med Stortingets behandling av Dokument nr. 8:23 for 2004-2005. Når utvalget har lagt fram sin utredning, vil jeg på egnet måte komme tilbake med en vurdering av utvalgets forslag. Så til nå-situasjonen, som bl.a. representanten Thorkildsen var inne på. Det at man avventer Fornærmedeutvalgets behandling av spørsmålet, betyr likevel ikke at ofre for alvorlige straffbare handlinger som begås i utlandet, ikke vil kunne få hjelp i mellomtiden. I den konkrete sak vil økonomisk støtte til advokatbistand kunne tilkjennes i medhold av rettshjelploven. Avgjørelsen vil bero på hvilket behov det er for fri advokatbistand i den enkelte sak. Inntil de prinsipielle spørsmålene er avklart, anses en slik konkret vurdering i den enkelte sak for å dekke mesteparten av behovet for bistand i slike saker. Det har vært saker i utlandet hvor man nettopp har brukt denne muligheten, og hvor det har vært riktig å gjøre det. Så for dem som da har vært utsatt for grove overgrep, og hvor det ikke har vært – skal vi si – godt nok hold i den rettslige hjelpen man kunne få i vedkommende land, har man altså anvendt denne skjønnsmuligheten som er her. Jeg kan bekrefte at jeg vil ha et årvåkent øye til å gjøre det i de situasjonene som kan tenkes å oppstå.