trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-11-21:
Det gir grunn til undring hvordan statsministeren har tenkt å imøtekomme Kristelig Folkeparti på dette punktet. Jeg hører på statsministerens svar at hun er åpen for endringer, men mange i statsministerens eget parti er sterkt imot det. Venstre er imot endring. Fremskrittspartiet er imot endring. Tenker statsministeren at hun skal tvinge representantene fra Fremskrittspartiet og Venstre, slik at de likevel må stemme for en endring i § 2c? Gambler statsministeren med at Kristelig Folkeparti til slutt vil akseptere at man ikke endrer noe i § 2c? Eller har statsministeren tenkt at dette skal tas inn med noen fine ord og formuleringer i en regjeringsplattform, for så å bli nedstemt i Stortinget, altså med andre ord gi Kristelig Folkeparti en seier som hun vet det ikke blir noe av? Statsministeren advarte i Dagens Næringsliv i oktober mot at norsk politikk kan ende med bare posisjonering og spill. Ser ikke statsministeren at hun nettopp har brakt denne saken inn i et spill og en posisjonering som er uverdig for hele saken?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-11-21:
Det store bildet er at Riksrevisjonen har lagt fram to rapporter med til dels flengende kritikk av regjeringen. Objektsikkerheten er verken i Forsvaret eller i politiet i tråd med forskriften. Justis- og beredskapsdepartementet har ikke prioritert sikring av egne objekt. Forsvarsdepartementet har ikke oversikt over tilstanden når det gjelder egne objekt. Regjeringen har ikke informert Stortinget om utsettelse av frister. Regjeringen har holdt tilbake informasjon om forventede kostnader. Samtidig har vi en regjering som har sittet i fem år, som har hatt stor frihet når det gjelder pengebruk, som har økt oljepengebruken med over 100 mrd. kr i løpet av denne perioden. Allikevel må en si at dette er fem tapte år for terrorsikring. I stedet for å ta dette alvorlig i svarene sine begynner statsministeren med en polemikk mot andre partier. La meg ta det enkle spørsmålet: Er det sånn at regjeringen tar Riksrevisjonens rapporter og innholdet i dem om tilstanden når det gjelder terrorsikring, på alvor?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-11-21:
Statsministeren gjentar at det er en kraftfull satsing, og det er et utsagn som overhodet ikke står i forhold til det Riksrevisjonen har sagt to ganger, både i 2015 og i 2017. Bare et lite eksempel: I flere år har objektsikring ikke engang vært nevnt i tildelingsbrevene fra departement til Politidirektoratet – en selvfølgelighet som det. La meg få lov til å peke på noe annet. Statsministeren var som opposisjonsleder beinhard i denne typen saker, og hun sa bl.a. etter 22. juli-rapporten: «Det er derfor jeg alltid har ment at gode politikere ikke kan nøye seg med å være offensive i media, de må også følge opp vedtakene sine, tørre å engasjere seg i detaljene.» Da hun dannet regjering, lanserte hun også et fokus på beredskap. Nå står vi her fem år etterpå med en massiv kritikk fra Riksrevisjonen. Hvordan mener statsministeren sjøl, med bakgrunn i sine egne utsagn, at hun har fulgt opp vedtakene og engasjert seg i detaljene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
La meg stille et spørsmål til statsministeren i dagens regjering. En debatt som har pågått i høst – og som dessverre har blitt viklet inn i debatten om abortloven, men som vi har hatt før, og som vi definitivt må ha etter debatten om abortloven, og helt uavhengig av den – er om hva vi gjør for familier som har varig syke barn. Jeg har med meg et brev fra Iris på fem år, som er storesøster til Aurora, som er alvorlig syk og jevnlig må på sykehus. Mammaen til Iris er en av løvemammaene som kjemper for pleiepenger uten tidsbegrensning. Stortinget har vedtatt at vi skal ha en pleiepengeordning uten tidsbegrensning, men regjeringen klarer ikke – tross gjentatte løfter – å levere forslag om det. Nå har regjeringen levert beskjed til Stortinget om at dette må utredes igjen. Hvorfor kan vi ikke gi disse familiene julefred og vedta en pleiepengeordning uten tidsbegrensning?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
Nei.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
Jeg tok det opp fordi jeg mener det er relevant. Dette er den debatten vi burde ha – i stedet for en debatt om abortloven. Dette er i kjernen av debatten om hvordan vi skaper et samfunn med rom for alle, også for dem som har det tøffest. Det er slik at familier som er i veldig krevende situasjoner, med alvorlig syke barn som er syke i mange år – noen foreldre vet ikke om barna deres kommer til å leve – samtidig ser at økonomien risikerer å gå i grøften, at de må velge mellom inntekten og å være med sine syke barn. Effekten av denne tidsbegrensningen slår allerede inn, fordi disse familiene må planlegge på lang sikt. Derfor er det mange som nå ikke tør å ta ut pleiepenger. Spørsmålet er hvorfor regjeringen ikke har fulgt opp Stortingets vedtak. SV, Kristelig Folkeparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har vedtatt at tidsbegrensningen skal fjernes. Da er det ikke statsministerens jobb å utrede det, men å få det gjort.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
En ny rapport fra FNs klimapanel viser at to graders global oppvarming gir alvorlige konsekvenser for natur, mennesker og samfunn over hele verden. I 2012 ble Stortinget enig om et klimaforlik som skulle kutte norske utslipp ned til maksimalt 48,6 millioner tonn innen 2020. Det var den gangen vi hadde en regjering som var åpen for å inngå klimaforlik med opposisjonen – en god skikk som jeg gjerne vil benytte anledningen til å oppfordre til at vi får mer av. Regjeringen – dagens regjering, altså – styrer stødig mot å bryte Norges klimamål for 2020, dette til tross for at det finnes flere måter å kutte utslipp på, dersom man er en regjering som vil kutte utslipp. Derfor ønsker jeg å utfordre statsministeren på ett konkret utslippskutt. Oppdrettsnæringen står for et utslipp på over 400 000 tonn CO 2 . Noen oppdrettsbedrifter er i gang med elektrifisering og kutt av utslipp, f.eks. i vårt felles hjemfylke, Hordaland. En rapport viser at dette kan gjøres i stor skala, og det koster lite. Derfor ønsker jeg å spørre statsministeren om regjeringen vil stille krav om at alle nye oppdrettsanlegg skal drives med nullutslippsteknologi senest fra 2020. Dette er et forslag som det finnes flertall for i Stortinget hvis Høyre blir med på det. Synes statsministeren det er et utslippskutt Stortinget bør vedta å gjennomføre?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
Det er nyttig å få statsministerens klare innrømmelse av at regjeringen styrer mot å bryte klimamålene for 2020, for det tok ganske lang tid før regjeringen var tydelig på det. Men det er jo ikke bra at det er sånn, for det finnes mange måter å kutte utslipp på hvis man er en regjering som vil kutte utslipp. I Sverige har svenskene gjort klart for å ta imot elektriske tog fra Trøndelag. Det som mangler, er en strømledning på norsk side, på Trønderbanen. En elektrifisering av Trønderbanen vil kutte utslipp, og det vil gi en mer moderne jernbane. Det er også et forslag det finnes flertall for i Stortinget dersom Høyre blir med. Synes statsministeren at det er et utslippskutt Stortinget bør vedta å gjennomføre?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
Mange trøndere vil vel hevde det går an å gjøre begge deler på en gang. Men det er i hvert fall ikke noe umiddelbart ja til å gjøre det som kan gjøre at vi når klimamålene for 2020, og regjeringen styrer altså stødig mot å bryte de klimamålene, til tross for at det finnes mange måter å kutte utslipp på hvis man er en regjering som vil kutte utslipp. La meg ta et annet eksempel. I klimaforliket fra 2012 fikk vi en veldig viktig enighet om å forby oppvarming i bygg basert på fossilt brensel fra 2020. Det var en viktig seier. I industrien brukes det fortsatt en del fossil olje til oppvarming. Det kan vi erstatte med andre og mer miljøvennlige energikilder. Mange bedrifter har allerede vist vei og vist hvordan det kan gjøres. Dette er et forslag som det finnes flertall for i Stortinget dersom Høyre blir med. Synes statsministeren dette er et utslippskutt Stortinget bør vedta å gjennomføre?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
For det første har SV lagt fram planer for hvordan vi kan få til langt raskere og langt større utslippskutt. For det andre er alle forslagene jeg har nevnt i dag, ting som kan gi ganske raske utslippskutt. Grunnen til at jeg tar det opp med statsministeren, er at regjeringen ligger an til å bryte alle klimamål – på kort sikt og på lang sikt, og til nå har regjeringen ikke sagt seg villig til å være med på ett eneste et av de klimaforslagene vi har tatt opp, selv om jeg noterer meg at et par av dem skal vurderes, og det er bra. Men med den innstillingen til nye klimatiltak er det jo ikke rart at denne regjeringen legger opp til å bryte Norges klimamål. Det blir dessuten sagt at utslippene går ned, men de utslippene går jo ned fordi norsk klimapolitikk under Erna Solberg bader i regnskogødeleggende palmeolje. Jeg ser av budsjettenigheten at regjeringen nå skal bruke enda et år på å finne ut hvordan man skal kaste ut palmeoljen. Sånne vedtak er jo fattet av Stortinget før, og regjeringen har bare trenert. Derfor spør jeg: Kan statsministeren garantere at innen 1. januar 2020 er den klimaødeleggende og regnskogødeleggende palmeoljen kastet ut av drivstoffet i norske biler? Målet er jo å kutte utslippene, ikke regnskogen.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-11-21:
Det er interessant å høre statsministeren snakke om store utslippskutt i transportsektoren. Vi har tatt noen grep på privatbilsiden i Norge som har vært vellykket, men vi har flere lavthengende frukter som kan gi store, for ikke å si enorme, utslippskutt raskt. Ett av de tiltakene er et såkalt CO 2 -fond for næringstransport. Det bør ikke ta lang tid for statsministeren å kunne svare på dette, for det er et forslag regjeringen er godt kjent med, det er ønsket av Stortinget, klimabevegelsen og forskere, og ikke minst næringslivet selv og transportaktørene. Modellen er velprøvd, det handler om NO x -fondet, som har eksistert siden 2008 og gitt store utslippskutt av NO x . Et slikt fond vil gi store utslippskutt av CO 2 raskt og føre til innføring av utslippsfri teknologi og lavutslippsteknologi raskt i Norge. Likevel lar dette vente på seg. Fondet burde allerede vært på plass, og i årets forslag til statsbudsjett er det knapt spor av det. Hva er det som gjør at det drøyer? Hva er det som gjør at disse forhandlingene er så vanskelige for regjeringen? Det virker underlig på oss i Stortinget. Er det slik at regjeringen ikke stoler på næringslivet og ikke ønsker å etablere et slikt fond?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2018-11-21:
Da regjeringspartiene begynte arbeidet med statsbudsjettforslaget som ble lagt fram for noen uker siden, visste de at de hadde 7 mrd. kr i friske penger som Norge har tjent opp gjennom salg av klimakvoter. De 7 mrd. kr har regjeringen valgt å bruke til skattekutt til de rikeste i stedet for til klimakutt. Dette er friske penger som en kunne ha brukt til å få råd til f.eks. 1 000 nye hurtigladere for elbil i hele landet neste år, klimatiltak for næringstransporten i eller utenfor et fond, begynnende opptrappinger som trengs for karbonfangst og -lagring for industrien, å starte elektrifisering av hele kysten – og kanskje å sette av et fond til klimatiltak til folket, slik at folk kan ta grep i sin egen hverdag. Men dette har man altså valgt ikke å bruke muligheten til, man har heller brukt muligheten til å strø de pengene flatt utover. Hvorfor har man ikke brukt muligheten til å kutte utslippene med de 7 mrd. kr fra kvotesalg?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2018-11-21:
Jeg tror det er veldig mange norske innbyggere som har fått svekket tillit til norsk politikk de siste ukene. Om man ikke er blitt himmelfallen over hvordan en har satt abortloven på spill fra høyeste hold i norsk politikk, er man blitt gradvis mer oppgitt over at Norge ikke følger opp våre egne klimamål, og vi gjør det med åpne øyne. I budsjettavtalen som regjeringen ble enig med Kristelig Folkeparti om i går, vil det ifølge nyhetene komme 200 mill. kr mer til klimatiltak. Det er småpenger. Norge må minst halvere utslippene sine de neste tolv årene. Det er ikke en enkeltsak. Det handler helt grunnleggende om velferden, friheten, mulighetene for ungene og barnebarna våre, og det handler om å ta vårt ansvar for en klimakrise som særlig går ut over de fattigste i verden. Tørke og ekstremvær fører til mer fattigdom. Flere kommer til å dø av hete og mangel på rent vann, og flere må flykte fra hjemmene sine og bo i teltleir. Men Kristelig Folkeparti, et parti som sier de er opptatt av fattige og av barnas kår, har altså bare klart å forhandle fram vekslepenger til klimatiltak. Så den tilliten som begynner å bli svekket der ute i befolkningen, er også svekket her i Stortinget – tilliten til regjeringen. Den nye budsjettenigheten gjør det ikke mindre aktuelt for oss i Miljøpartiet De Grønne å fremme et mistillitsforslag mot regjeringen på bakgrunn av manglende tiltak for å nå Stortingets vedtatte klimamål og hindre livstruende klimaendringer som vil ha store kostnader i framtiden. Så vil det være opp til den enkelte representants egen samvittighet om man stemmer for eller mot et slikt mistillitsforslag –, på bakgrunn av hva man lovte velgerne da man skulle komme inn på Stortinget. Mitt spørsmål til statsministeren er – fordi vi vet at det opprinnelige forslaget fra regjeringen la opp til en tredjedel av kuttene som FNs klimarapport nå sier at vi trenger: Vet statsministeren hvor mye klimakutt vi kan forvente med den nye budsjettenigheten?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2018-11-21:
Jeg registrerer at statsministeren ikke har noe svar på hvor mye utslippskutt vi får med den nye enigheten. Noe jeg har tillit til, er at dette er tall som regjeringen faktisk fikk. Blant annet har vi et høykompetent miljø i Enova, som vet akkurat hvor den dynamikken som statsministeren viste til, ligger i markedet, og hvor teknologiutviklingen ligger, før den er moden nok til å rulles ut og man kunne begynne å kutte utslipp. Så denne kunnskapen har man. At man ikke regner på det, handler bare om at man ikke ønsker å vise det utad. Jeg tviler sterkt på at statsministeren hadde stilt opp er i Stortinget i dag uten et klart svar på hvor mye skattekutt den nye budsjettenigheten gir, eller hvor mye penger regjeringen overfører til kommunene neste år. Dette handler om å ha kontroll på de utgiftene som kommer i framtiden fordi vi ikke gjør de klimatiltakene vi trenger i dag. Jeg vil gi statsministeren enda en mulighet til å forklare hvorfor man ikke begynner å regne på utslippene gjennom et karbonbudsjett, som også representanten Hareide var innom, slik at man får en åpen og demokratisk debatt i Stortinget om hvor mye regjeringen med sin politikk faktisk kutter.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-11-21:
Eg skal følgje opp det som representanten Audun Lysbakken stilte spørsmål om, nemleg FNs klimapanel. Men så må eg òg seie at når me veit kor viktig verdas regnskog er for klima, og at me i budsjettforhandlingane nettopp har sikra at palmeolje skal fjernast frå biodrivstoff, så er det ein viktig siger – ja, eg vil seie det var palmesus over dei forhandlingane som blei avslutta i går. Men rapporten frå FNs klimapanel seier at me har dårlegare tid enn det me trudde, og beskjeden frå våre fremste fagfolk er at utsleppa må ned med 45 pst. innan 2030 om ikkje global oppvarming skal bli høgare enn 1,5 grader. Rapporten slår fast at verdas utslepp aukar, og at det er ein betydeleg forskjell for verda om det blir ei auke på 1,5 eller 2 grader. Det har betydning for både natur og menneske, og me må forvente fleire ekstreme hetebølgjer i både Afrika, Midtausten og Mellom-Amerika. Det kan i verste fall føre til svikt i matproduksjonen, folkevandringar me knapt har sett maken til, og me vil oppleve at havnivået stiger. Eg har òg høyrt statsministeren seie at utsleppa i Noreg går ned, og det er eg glad for. Men når verdas samla utslepp går opp, må me alle gjere meir. Mitt spørsmål til statsministeren er: Ettersom alle styringsdokumenta til regjeringa blei utarbeidde før den nemnde IPCC-rapporten, kva har statsministeren gjort for å skalere opp den norske innsatsen på dette livsviktige feltet og for at me skal rekke det i tide, no når me har fått ein rapport som seier at me har dårlegare tid enn nokon gong?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-11-21:
Eg takkar for svaret. Noreg er i gang, men det som denne rapporten, som kom i oktober, seier, er at me òg må vere meir radikale. Me må vere meir oppfinnsame og meir innovative enn det me hadde trudd inntil oktober. Det er ei utfordring at me har sett oss mål for 2020 som me ikkje når, me har sett oss mål for 2030 som me ikkje når, og me har sett oss mål for 2050 som me ikkje ser ut til å nå. Eit av dei spørsmåla eg vil ta opp, handlar om at me landa eit budsjett i går, men me har ikkje eit klimabudsjett. Det meiner eg ville vore ein veldig god reiskap for å kunne nå dei måla me meiner me skal nå. Eg vil nettopp derfor utfordre statsministeren: Ser ikkje ho òg at me treng eit tydeleg klimabudsjett for å nå desse måla, for å ha ein politisk reiskap og for å få dei handlingane som er heilt nødvendige?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-11-21:
I går var statsministeren hos Equinor, og der snakka ho om framtida for norsk oljepolitikk, Ho grunngav sitt syn der ved å vise til IEA og viste eit scenario som IEA har, der ein ser for seg at det globale oljeforbruket skal vere på 70 millionar fat olje kvar dag i 2040. Det scenarioet tek utgangspunkt i ei global CCS-satsing som vi ikkje ser i dag. Det tek utgangspunkt i store negative utslepp, som vil beslagleggje store areal og ha ei anna takt enn det vi ser i dag. Men verst av alt er det at oljescenarioet som statsministeren brukte, ikkje legg opp til at vi skal avgrense oppvarminga til 1,5 grader. Spørsmålet mitt til statsministeren er om dette betyr at regjeringa har gjeve opp Paris-måla – eller betyr det at regjeringssjefen ikkje trur det er mogleg å nå dei?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-11-21:
Eg merkar meg at statsministeren seier at ein ser at oljeinvesteringane kjem til å gå ned. Eg håpar ho òg i framtida legg til grunn eit energiscenario som har som utgangspunkt at vi når dei forpliktingane vi har, og at vi avgrensar den globale oppvarminga til 1,5 grader. Heime har vi, som statsministeren påpeikar, ein stor oljesektor som har gjort oss rike, men som har bidrege til å sleppe ut ganske store mengder med CO 2 gjennom dei petroleumsprodukta vi eksporterer. Når eg har spurt Finansdepartementet kva som skal til for å gjere petroleumsskattesystemet vårt nøytralt, får eg til svar at dagens skattesystem inneber ein skattefordel på om lag 9 mrd. kr. Så ser eg i Aftenposten at statsministeren seier at den som skal sløkkje lyset på norsk sokkel, enno ikkje er fødd. Trur statsministeren at den som gjer skatteregimet på norsk sokkel nøytralt, er fødd?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-21:
56 sykepleiere var nylig i streik for å få hevet minstelønnssatsene for Norges dårligst betalte sykepleiere. Streikeuttaket var forsvarlig, det skapte aldri noen fare for liv og helse, men så varslet NHO Service og Handel lockout av 500 sykepleiere, noe som umiddelbart ville satt pasienters liv og helse i fare. Dermed ble det tvungen lønnsnemnd fra den borgerlige regjeringen, som bestilt av NHO. Lockout er et lovlig virkemiddel, men det kan ikke trumfe de lovene Stortinget har vedtatt, og loven slår fast at helsetjenester må organiseres slik at de er forsvarlige. NHOs medlemsbedrifter innen helse har et lovpålagt ansvar for å ivareta liv og helse, og i de aller fleste helsevirksomheter vil en utestengelse av alle sykepleiere umiddelbart sette pasientenes liv og helse i fare. Så ved å stenge helsepersonellet ute gjennom lockout blir NHO etter Rødts vurdering ansvarlig for at medlemsbedriftene bryter sitt lovpålagte ansvar. Så ser vi også at NHO gikk til dette uforsvarlige skrittet for å tvinge fram en tvungen lønnsnemnd, slik at de kunne unngå at Norges lavest lønte sykepleiere fikk bedre betalt. Det var åpenbart viktigere for NHO å sikre overskuddet til bedriftene sine enn å innfri rettferdige lønnskrav. Mine spørsmål er følgende: Er Erna Solberg enig i at konsekvensen av en lockout ville vært et brudd på loven, og at NHO dermed ville vært ansvarlig for disse lovbruddene? Og kan denne typen lovbrudd hindres på en annen måte enn gjennom tvungen lønnsnemnd?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-21:
Spørsmålet gjaldt NHOs ansvar for lovbrudd. Norge har fått kritikk for bruken av tvungen lønnsnemnd. Dette er tredje gangen på to og et halvt år at regjeringen griper inn med tvungen lønnsnemnd. Vi ser at NHO Service for så vidt fikk som bestilt da de varslet en lockout. Det saken viser, er at helsearbeidere i private bedrifter i realiteten egentlig står uten streikerett. Det er bare for arbeidsgiveren å varsle lockout, så blir streiken stanset gjennom en tvungen lønnsnemnd. Det synes vi er uholdbart. Mener statsminister Solberg at det egentlig er forsvarlig å la private bedrifter drive helsetjenester for det offentlige når de ansatte i realiteten står uten streikerett og dermed også uten mulighet til å få igjennom rettferdige og viktige krav om å bedre lønns- og arbeidsvilkårene sine?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-21:
Spørsmålet gjaldt streikeretten – det ble heller ikke besvart. Vi kunne lese i VG forrige uke om sykepleier Oda på Uranienborghjemmet i Oslo, som drives av den kommersielle aktøren Aleris. Hun tjener 43 000 kr mindre i året enn kollegaen hennes på kommunens sykehjem. Denne lønnsdumpingen som også streiken adresserte, er en direkte konsekvens av Høyres anbudspolitikk. Velferdsprofitørene kutter i personalkostnadene for å vinne anbud og for å tjene seg rike. Konflikten viser oss hvor langt de er villige til å gå – altså sette pasienters liv og helse i fare for å slippe å innfri rettferdige krav om høyere minstelønn. Det trengs politiske tiltak mot bedriftene innen helsevesenet som ikke skyr noen midler for å skjerme profitten sin. Vil statsminister Solberg være med på et krav om at lønns- og arbeidsvilkår hos kommersielle helsebedrifter drevet på offentlige tilskudd ikke kan være dårligere enn i det offentlige? Det kan bestemmes politisk gjennom vedtak.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-21:
I Klassekampen på måndag kunne ein lesa om ein frisørtillitsvald som opplever at ho er uriktig oppsagd, som ein ulovleg reaksjon på arbeidet som tillitsvald. Eg har fått høyra tilsvarande historier frå andre sektorar, og eg har òg teke opp tilsvarande spørsmål med statsministeren tidlegare. Det kan dessverre sjå ut som at det er vanskelegare både å vera organisert og å vera tillitsvald for organiserte i enkelte delar av dagens arbeidsliv. Dette er jo eit spørsmål som Arbeidarpartiet har vore oppteke av lenge. Me har difor både kome med forslag om å få opp organisasjonsgraden, fremja interpellasjon om temaet, og vore med på å vedta eit oppmodingsvedtak til regjeringa om å leggja fram forslag som kan få organisasjonsgraden opp. Dette vart det fleirtal for 31. januar i år. Det har no gått ti månader. Så langt har regjeringa ikkje levert nye forslag om korleis me kan få organisasjonsgraden opp. Difor er spørsmålet mitt ganske enkelt: Kva forslag er det regjeringa har jobba med dei siste ti månadene som kan bidra til å få organisasjonsgraden opp?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-21:
Når det gjeld varsling, som statsministeren er inne på, legg ho til grunn at det er ei oppfølging av varslingsutvalet og deira anbefalingar. Når det gjeld vedtaket som Stortingets fleirtal har fatta, om å få nye forslag for å få organisasjonsgraden opp, er jo det eventuelt eit sjølvstendig løp, med mindre det er slik at statsministeren meiner at oppfølginga av varslingsutvalet i seg sjølv er eit svar på Stortingets klare bestilling. Eg vil minna om at det ikkje er valfritt å levera på eit fleirtalsvedtak. Eg ser difor veldig fram til kva nye forslag statsministeren vil leggja fram. Og når det er slik at ho – per no – ikkje vil gå inn på akkurat kva forslag det er, håper eg iallfall at statsministeren kan seia kva tid dei kjem, sidan ho har hatt gleda av å jobba med dette no i ti månader.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-21:
«Dersom ein offentleg etat er oppdragsgjevar og det er streik hjå underleverandøren, og leverandøren bruker personell som meldte seg ut av forbundet berre ein dag før konflikten starta, og i tillegg tilset nytt personell og leiger inn personell – meiner statsråden det er streikebryteri, kva vil statsråden forvente av ein offentleg etat som er oppdragsgjevar i ein slik situasjon, og kva er i så fall verkemidla fagstatsråden for den aktuelle etaten har overfor ein leverandør som ikkje har respektert streikeretten?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-21:
Det er godt å høyra statsråden fortelja om det særlege ansvaret som offentlege etatar har for å bidra til eit ordna arbeidsliv, ikkje minst det særlege ansvaret for å følgja opp kontraktane sine, og statsrådens poeng om at det offentlege skal gå føre med eit godt eksempel. Mitt spørsmål er då kva ansvar statsråden meiner regjeringa har som kollegium dersom ein underliggjande etat bruker ein leverandør som ikkje respekterer streikeretten.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-11-21:
Spørsmålet mitt er formulert som eit prinsipielt spørsmål. Spørsmålet mitt er ikkje knytt til eit konkret eksempel. Det er dei prinsipielle sidene ved dette eg ønskjer å få klarlagt. Når statsråden sjølv understrekar det særlege ansvaret ein har for å følgja opp kontraktar, er eg nysgjerrig på å få klarlagt korleis dette særlege ansvaret skal praktiserast når ein underliggjande etat bruker ein leverandør som ikkje respekterer streikeretten.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2018-11-21:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Innbyggere flere steder i landet får beskjed om at Telenor på kort varsel kutter deres internettilgang via eksisterende kabel, begrunnet med at vedlikehold og eventuelle reparasjoner er for kostbart. Alternativet vil være mobilt bredbånd, som ofte gir dårlig og til dels manglende tilgang, i tillegg til at det ofte er dyrere. Mener statsråden at manglende leveringsplikt for internett sikrer hele landet mulighet til å delta i digitaliseringen med gode og rimelige teletjenester?»
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2018-11-21:
Til det statsråden tok opp sist: Ja, jeg er klar over at Digital agenda ble vedtatt av et enstemmig storting i forrige periode. Det er positivt at vi har god dekning på mobilt bredbånd og god tilgang på høyhastighetsbredbånd i snitt. Sistnevnte ligger for øvrig på 49 pst. i spredtbygde strøk i Norge. Men spørsmålet her dreier seg om de få i Norge som blir fratatt tilgangen til internett via kobberkablene, som er nevnt. Selvfølgelig handler det også om hastighet, og det er snakk om grunnleggende hastighet. I dag er 4 Mbit/s ikke noe vi forventer at folk kan si seg fornøyd med, verken til privat bruk eller i næringssammenheng, men vi kommer langt med 30 mange steder. Problemet – om vi kan kalle det det – er at disse enkeltkundene er del av aktive lokalsamfunn og driver næring og verdiskaping som er viktig for mange. Ser statsråden utfordringer med å opprettholde bosetting i slike områder, basert på mangel på internett?
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2018-11-21:
Kunder som har fått kuttvarsel, har også henvendt seg til departementet. I svaret vises det til – som her – støtteordningen for bredbånd. Som statsråden er inne på: Tilskuddet har nå økt fra 100 mill. kr til 200 mill. kr – dog et stykke unna en halv milliard. Men utfordringen er at selv kommuner som har fått tilskudd gjennom Nkom, får ikke inn tilbud fra kommersielle utbyggere etter offentlig utlysning. Det tar fryktelig lang tid å nå målet. Samtidig heter det at regjeringen er opptatt av å bidra til at alle husstander og bedrifter i hele landet får et tilstrekkelig godt og framtidsrettet bredbåndstilbud. Det slutter vi alle opp om, men i disse tilfellene er det snakk om tusenlapper, ikke om titalls millioner. Hva vil statsråden konkret bidra med opp mot Telenor for disse enkeltkundene, mens vi venter på en akseptabel internettilgang for alle?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-21:
Regjeringa prioriterer digitalisering høgt. Digitalisering er ei viktig drivkraft for modernisering av Noreg og av offentleg sektor. Vi må difor leggje til rette for å sikre robuste mobil- og breibandnett i heile landet. Utbygginga av breiband har vist god fart dei siste åra, m.a. er mobilnettet oppgradert med større breibandkapasitet som følgje av den storstilte 4G-uttbygginga. Norsk mobilnett er rangert som det raskaste i verda. Også fiberutbygginga har skote fart. Det meste av utbygginga skjer på marknadsvilkår, men stat og kommunar bidreg med tilskot i område som manglar kommersielt grunnlag for utbygging. Den statlege ordninga vert forvalta av Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit, Nkom. Ifølgje den siste dekningsundersøkinga som er gjennomført på oppdrag frå Nkom, har dei aller fleste husstandane i Noreg i 2018 eit grunnleggjande tilbod om breiband. Ifølgje undersøkinga er det i 2018 berre nokre hundre husstandar i Noreg som ikkje kan få breiband med 4 Mbit/s nedlasting. Den hastigheita er nok til grunnleggjande surfing på internett, e-handel, e-post, nettbank, offentlege tenester og tilgang til læringsplattformer. Til samanlikning mangla rundt 9 000 husstandar tilbod om 4 Mbit/s nedlasting i 2013. Det er likevel slik at dei aller fleste har langt betre nett enn det. Sjølv om dekningstalet er delvis basert på teoretiske berekningar, viser dette at det har vore ei positiv utvikling dei siste åra. Telenor sin prosess med å kople ned koparnettet skapar utfordringar mange plassar. Departementet er difor i dialog med Telenor om den prosessen. Vi har forståing for at delar av dette nettet må sanerast over tid fordi kostnadane er for høge. Samtidig er det viktig at innbyggjarane som vert påverka av dette, får eit tilfredsstillande alternativt tilbod. Telenor har leveringsplikt for telefontenester, så selskapet må sikre at dei husstandane som vert påverka av saneringa, framleis kan nytte telefontenester via mobilnettet. Dei aller fleste husstandane som vert påverka av saneringa, har også moglegheit for mobilt breiband. Mange stader har vi høgare hastigheit enn breiband over koparnettet. I tillegg til det har regjeringa i budsjettet for 2019 lagt til rette for ei tidleg frigjering av 700 MHz-bandet, som vil gje betre mobilt breiband i heile landet gjennom 5G. Enkelte land har vurdert å innføre leveringsplikt på breiband. Vi har også vurdert det i Noreg, seinast i samband med Meld. St. nr. 27 for 2015–2016, der også stortingsfleirtalet slutta seg til at det ikkje var rett tidspunkt å gjere den vurderinga på.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-21:
Svaret på det er eigentleg kort og godt nei, men eg innser at vi har ein jobb å gjere for å få breiband til fleire. Det har vi planar om å gjere. Det er viktig å hugse på at den fremste utbyggjaren av breiband til folket er ikkje staten, det er kommersielle aktørar. Difor har vi gjort fleire grep for å frigjere kapasitet, som vi no har gjort med 700 MHz-bandet. Vi har laga ei ny graveforskrift, som det er viktig at kommunane tek i bruk, ganske enkelt fordi det bidreg til å ta ned kostnadene, som gjer at kommersiell utbygging er lønsamt i stadig nye område. Vi bidreg også gjennom dei midlane til utbygging som vi har frå staten si side i budsjettavtalen som vart vedteken dei fire partia imellom i går, og som forhåpentlegvis går igjennom i Stortinget. Så styrkjer ein budsjettet for breibandutbygging i 2019 med ytterlegare 100 mill. kr. Det er nok ein reell diskusjon vi bør ha, om vi i større grad skal målrette ho mot dei såkalla kvite flekkane i nettet i dag, dei som ikkje har breiband i det heile.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-21:
Eg trur det er naturleg at eg har den dialogen direkte med Telenor, og rapporterer til Stortinget om det den dialogen fører til. Eg er oppteken av at vi skal lykkast med å gje breiband til stadig fleire. Difor gav eg no eigentleg eit signal til representanten. Vi må diskutere om vi i større grad skal bruke dei offentlege midlane som vi vil bruke på dette, til reelt å tette dei kvite flekkane på kartet. Vi treng private leverandørar av dette. Det er heile essensen. Det viser at sjølv om ein av og til skulle tru at politikken styrte alt, finst det avhengigheit av privat sektor. Det skal vi prøve å løyse til beste for både privatpersonar og næringsliv – også i distrikta. Vi veit at det skjer mykje verdiskaping rundt om i Noreg. Vi veit at dette er heilt avgjerande viss vi skal få fleire over på digitale plattformer. Difor vil regjeringa prioritere det også i det vidare.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
«Dette representerer en ny verden, noe nytt som bør ut i hele landet, sa helseminister Høie om Stangehjelpa etter besøket 2. september 2017. Nå går alarmen fordi Fylkesmannen i Hedmark mener Stangehjelpa ikke sikrer forsvarlig helsehjelp, jf. helse- og omsorgstjenesteloven § 3-1, og ikke skriver vedtak etter den kommunale helse- og omsorgstjenesteloven § 3-2 sjette ledd, men jobber etter fjerde ledd uten vedtak. Vil statsråden foreslå endringer i lov så Stangehjelpen kan bestå og arbeidsmåten spres?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
Jeg vil takke for svaret og for at statsråden står på at dette er en måte å jobbe på som bør bres ut, og ikke begrenses. Jeg skal absolutt ta med meg det svaret som gis, om at kommunen bør ta kontakt med departementet, for det er veldig viktig at vi får til flere slike lavterskelhelsetilbud. Når vi går til legen, blir det jo ikke fattet et vedtak – vi får resept og behandling uten det. Det er den måten de jobber på. Jeg tror også det er nødvendig å se på praksisen hos de ulike fylkesmennene, for her er det jo Fylkesmannen som har tolket et lovverk slik at man begrenser Stangehjelpas arbeidsmetode. Det kan jo ikke være slik at det skal tolkes forskjellig fra fylkesmann til fylkesmann, så jeg håper vi kan følge denne saken opp, slik at vi sikrer at slike tilbud kan bestå og ikke må endre karakter, slik at de mister de fordelene som statsråden sjøl pekte på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-21:
Jeg er veldig glad for den holdningen som helseministeren har i denne saken. Det er mange kommuner som har vært på besøk i Stange, og som ønsker å jobbe på samme lavterskelmåte som de gjør. Der er det ingen begrensninger i tjenesten – alle som tar kontakt, får hjelp. Det er en veldig positiv stemning rundt dette. Statsråden vet at jeg og SV er veldig opptatt av at det skal være rettssikkerhet og muligheter også for dem som trenger vedtak og den sikkerheten som følger med det. Så det er viktig at man får en riktig fortolkning av lovverket og en riktig balanse her, men det er ingen tvil om at denne måten å jobbe på gir flere hjelp på lavterskelnivå, og det er viktig. SV fremmer forslag om en større satsing på lavterskel psykisk helsehjelp i kommunene, så det er viktig for oss at lovverket og regelverket ikke hindrer denne måten å jobbe på framover.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-21:
For det første står jeg fortsatt ved det jeg sa 2. september 2017. Jeg mener at lavterskeltjenester er et viktig bidrag, ikke minst for å skape pasientens helsetjeneste, der en nettopp tar utgangspunkt i hvordan man kan bidra til at mennesker får mulighet til å mestre sitt liv. Denne typen tjenester er ofte utformet og organisert slik at en ikke trenger henvisning. Det er kort eller ingen ventetid, tilbudet er ofte gratis, og det handler nettopp om det som er viktig for å mestre livet sitt. Det senker terskelen for å ta kontakt. Når loven i noen tilfeller krever at det skal treffes vedtak, er det særlig for å ivareta den enkeltes rettssikkerhet og pasient- og brukerrettigheter. Fordelen med et skriftlig vedtak er at det gjør det klart for den enkelte hva slags tjeneste han eller hun har fått tilbud om, og hvilke vurderinger som ligger til grunn for dette. Dette er selvfølgelig også vedtak som en har mulighet til å klage på. Etter min oppfatning balanserer dagens regelverk friheten for den enkelte kommune til å organisere tjenestetilbudet ut fra lokale forhold og behov på den ene siden og kravet til forsvarlighet og ivaretakelse av pasient- og brukerrettigheter på den andre. Jeg er veldig glad for at mange kommuner har valgt å organisere deler av sine tjenester som lavterskeltilbud. Lav terskel for å oppsøke helse- og omsorgstjenester kan være avgjørende for at personer som av ulike grunner vegrer seg for å ta kontakt, likevel gjør det. For å tydeliggjøre hvordan deler av helselovgivningen skal praktiseres ved lavterskeltilbud, sendte departementet i juni 2017 – også den gangen på bakgrunn av problemstillinger knyttet til Stangehjelpa – ut et rundskriv som særlig omhandlet reglene for diagnostisering og dokumentasjon: rundskriv I-4/2017. Representanten Andersens spørsmål illustrerer imidlertid at det også kan være uklarhet knyttet til når lavterskeltilbud skal treffe vedtak ved tildeling av tjenester. Jeg tror derfor det ville være klokt om kommunen sendte en henvendelse til Helse- og omsorgsdepartementet for å få en avklaring rundt dette regelverket og kanskje få oppklart en del av de forholdene som har skapt uro i denne saken.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-21:
Representanten Andersen har rett i at bl.a. spørsmål knyttet til diagnostisering og dokumentasjon, som var problemstillingen sist, skapte en del uro i flere kommuner, som noen ganger også ble brukt som argumentasjon mot å etablere den typen tilbud. Det var også bakgrunnen for at vi valgte å lage det rundskrivet, for fra departementets side opplevde vi at det egentlig ikke var loven som var problemet, men hvis loven tolkes ulikt, er det å sende ut rundskriv et av virkemidlene vi kan bruke, slik at en får oppklart eventuelle misforståelser. Jeg synes det vil være veldig fint hvis Stange kommune nå løfter denne problemstillingen til oss, sett fra kommunens ståsted, og da må vi vurdere hvordan vi i etterkant skal følge det opp hvis dette oppstår som et problem også andre steder.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-21:
Det er jeg helt enig i, og jeg er alltid åpen for å endre regelverket hvis det viser seg at det er lovverket som er problemet. Men i noen tilfeller viser det seg at lovverket ikke er problemet, men mer praktiseringen eller tolkningen av det. Det får vi forhåpentligvis muligheten til å gå inn i og få en konkret vurdering av i denne saken. Jeg er også helt enig i at vi har behov for at det etableres flere tilbud av denne typen. Regjeringen jobber nå med en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse. Ikke minst når det gjelder barn og unge, er det veldig viktig å ha tilbud som det er en lav terskel på, og der en kan få hjelp uten at en nødvendigvis må være i en situasjon der en f.eks. må ha en diagnose for å få hjelp.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-21:
Det å være syk og ligge på korridor er en uverdig situasjon for pasienten, og det hindrer også god kvalitet på behandlingen. Jeg har derfor satt som krav at det ikke skal være korridorpasienter. Dette er et krevende mål, men av hensyn til pasienten er det nødvendig å stille et slikt krav. I 2018 benytter psykiatrisk klinikk i Helse Bergen én til to korridorplasser hvert døgn for pasienter som er innlagt på korttidsavdelingen. Helse Vest har understreket overfor departementet at dette er en uønsket situasjon. Helseforetaket opplyser at Helse Bergen nå planlegger konkrete tiltak som skal få bort bruken av korridorplasser. Dette vil være tiltak både i divisjon psykisk helsevern og i private ideelle institusjoner innenfor psykisk helsevern, særlig Betanien DPS og Solli DPS i Bergen. Bedre samhandling mellom psykisk helsevern og russektoren og mellom sykehus og distriktspsykiatriske sentre samt bedre bruk av psykiatriske akuttmottak er blant innsatsområdene. Den gylne regel vil også bli videreført i 2019. Den foreløpige rapporteringen om den gylne regel viser at Helse Vest ligger an til å oppfylle regelen innenfor psykisk helsevern for voksne når det gjelder kostnader og ventetider, men ikke når det gjelder polikliniske konsultasjoner. Helse Vest opplyser at de vil legge opp til en ekstra styrking av budsjettet for psykisk helsevern og tverrfaglig spesialisert rusbehandling i 2019. Jeg har merket meg at det settes inn flere tiltak i tilknytning til både korridorpasienter og prioriteringsregelen, og forventer selvfølgelig at disse styringsmålene nås. Vi jobber nå med oppdragsdokumentet for 2019 og vil også der se på virkemidler som skal tas i bruk for å sikre at den gylne regel innfris. Jeg er overbevist om at ett av de virkemidlene som kan bidra til det, er innføringen av pakkeforløpene innenfor rus og psykisk helse, som vi starter innføringen av 1. januar 2019.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-21:
For det første deler jeg mange av de bekymringene som representanten tar opp, derfor er jeg også tydelig overfor helseregionene på at jeg forventer at de følger opp den gylne regel. Jeg er ikke fornøyd med oppfølgingen når det gjelder psykisk helse, men jeg ser at slik som tallene ser ut nå for 2018, ligger en bedre an enn i 2017, selv om jeg ikke tror at den vil bli fullt ut innfridd i 2018. Blant annet ligger Helse Vest an til å nå regelen når det gjelder det elementet som går på kostnader, i 2018, men det vil fortsatt være behov for sterk oppfølging på dette området. Derfor er dette et fast tema i mine møter med helseregionene og også med sykehusdirektørene, og det vil bli det faglige hovedtemaet i den neste nasjonale helse- og sykehusplanen for å få en helhetlig tilnærming til dette feltet.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-21:
Når det gjelder korridorpasienter, er det nå innført som et nasjonalt krav at en ikke skal ha korridorpasienter. Derfor blir korridorpasienter målt på alle avdelinger, så det får vi jevnlige rapporteringer om. Når det gjelder spørsmålet knyttet til de nye reglene for tvang, mener jeg – og jeg oppfatter ikke at representanten er uenig i det – at det var en riktig endring, men tjenestetilbudet må selvfølgelig tilpasses det. Svaret på den utfordringen er ikke å gå tilbake igjen og la mennesker som er samtykkekompetente, oppleve tvang. Så er det, som representanten tar opp, klart at det er viktig at vi har et godt og trygt tilbud til de pasientene som har de største utfordringene, og at mange av dem vil ha behov for et langvarig tilbud innenfor den spesialiserte helsetjenesten, men det betyr ikke at det fortsatt er folk som kunne hatt et bedre tilbud i kommunen, som er innlagt innen spesialisthelsetjenesten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-21:
«I Helse Bergen må alvorleg psykisk sjuke ligge på gangen. I oktober hadde sjukehuset eit belegg på 108 pst. Talet på korridorpasientar har aldri vore høgare. Situasjonen er tung, både for pasientar og personale, jf. Bergens Tidende 15. november 2018. Klinikkdirektøren er bekymra for det auka presset i den tyngre delen av psykisk helsevern. Kan statsråden gjere greie for kva regjeringa gjer for å styrke kapasiteten i allmennpsykiatrien, og kva regjeringa gjer for å oppnå den gylne regelen?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-21:
SAMDATA-rapporten viser at frå 2013 til 2017 har kostnadsveksten i somatikken vore på 10 pst., men berre på 2 pst. i psykisk helsevern. Det viser at den gylne regelen ikkje har verka. Så ein er langt frå det målet som statsråden har uttalt. Klinikkdirektøren ved Sandviken har uttalt at ein er bekymra over det auka presset i den tyngre delen av psykisk helsevern, og viser til at årsaka bl.a. kan vera endra rusvanar. Det kan også vera fleire flyktningar, sesongvariasjonar og dei nye reglane for tvang. Mindre tvang til medisinering kan føra til at ein vert medisinert seinare og dermed er dårlegare når ein vert innlagd, enn det ein elles ville ha vore. Dette er det ikkje eg som seier, men klinikkdirektøren. Det synest eg er eit signal som vi bør ta på alvor. Eg høyrer at tiltak er sette i verk på Haukeland, i Helse Bergen, og det synest bra, men det kan vera liknande situasjonar andre plassar innan psykisk helsevern. Så spørsmålet mitt er: Vil statsråden ta på alvor og sjå på dei nye reglane for tvang og kva dei vil ha å seia, og vil statsråden få ein gjennomgang av heile det psykiske helsevernet med tanke på kapasitet og korridorpasientar?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-21:
Vil statsråden sørgja for ein full gjennomgang av alle akuttpostar og korttidspostar i psykisk helsevern for å sjå på dette med korridorpasientar? Det høyrde eg ikkje at statsråden svarte på, så eg vil gjerne få høyra om det. Eg vil også visa til at leiaren for kontrollkommisjonen for Sandviken sjukehus, Paal-Henrich Berle, uttalte til Bergens Tidende at han meiner klinikken nærmar seg ei tolegrense. Her har vi uttalar både frå klinikkdirektøren og frå kontrollkommisjonen om at dette er ganske på grensa. Samtidig høyrer eg i debattar her i Stortinget at statsråden forsvarar ei vidare nedbygging av sengekapasitet i psykiatrien. Ut frå denne saka – vil statsråden revurdera det han tidlegare har sagt om at nedbygging av sengedøgnkapasiteten skal fortsetja?
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-21:
Regjeringen ønsker et ryddig og seriøst norsk arbeidsliv. Jeg vil derfor innledningsvis si at offentlige virksomheter har et særlig ansvar for å bidra til dette. Oppfølging av offentlige anskaffelser er bl.a. en viktig del av regjeringens strategi mot arbeidslivskriminalitet. Det er også i 2018 for første gang presisert i etatenes tildelingsbrev at de har et særlig ansvar for å følge opp sine kontrakter. Spørsmålet i dette tilfellet knytter seg til streik i en virksomhet som leverer til det offentlige, og ulike sider ved dette. Streik er et legitimt virkemiddel for partene i arbeidslivet for å fremme økonomiske og faglige rettigheter. Når det gjelder streikebryteri, er dette ikke definert i norsk rett og heller ikke forbudt etter norsk lov. Det er etablerte spilleregler mellom partene i arbeidslivet som trekker opp grensene for hva som er streikebryteri. Spørsmålet om det i et konkret tilfelle foreligger streikebryteri, er derfor i utgangspunktet et forhold mellom partene i den aktuelle konflikten. En eventuell uenighet mellom partene om hvorvidt spillereglene rundt en streik er brutt, må om nødvendig løses gjennom de gjeldende mekanismene for tvisteløsning i slike saker. I ytterste konsekvens kan slike spørsmål komme opp for domstolene. Myndighetene bidrar her med institusjoner som legger til rette for godt partssamarbeid og løsninger, som f.eks. Arbeidsretten. Dette er en særdomstol som behandler rettstvister mellom arbeidslivets organisasjoner om tariffavtaler, hvor spørsmål som dette kan komme opp. Offentlige oppdragsgivere må i utgangspunktet kunne forutsette at kontraktspartene følger arbeidslivets spilleregler i forbindelse med en konflikt ved virksomheten, og at eventuelle uenigheter løses gjennom de institusjoner som er stilt til rådighet for dette. Det offentlige skal samtidig gå foran med et godt eksempel i arbeidet med å fremme et seriøst arbeidsliv, bl.a. ved å stille krav til lønns- og arbeidsvilkår i sine kontrakter. Det gjelder en egen forskrift om lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter som alle som leverer tjenester av et visst omfang til det offentlige, må etterleve. Dette er et viktig element i regjeringens arbeid for seriøse forhold i norsk arbeidsliv.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-21:
Mye kan tyde på at representanten Tajik viser til et konkret eksempel som jeg ikke kjenner til innholdet i eller omfanget av. Men som jeg sa i mitt forrige svar, er regjeringen opptatt av å bekjempe arbeidslivskriminalitet og av å fremme seriøse forhold i norsk arbeidsliv. Det er også bakgrunnen for at vi har utarbeidet en strategi mot arbeidslivkriminalitet sammen med partene i arbeidslivet. Vi la den fram i 2015, den ble revidert, en ny ble lagt fram i 2017, og vi sitter nå sammen med partene i arbeidslivet for å fremme en ny strategi i 2019. Det er første gang – nå, i 2018 – at vi helt tydelig skriver i statlige virksomheters tildelingsbrev at de har et særlig ansvar for å følge opp sine kontrakter for å bekjempe useriøse forhold i arbeidslivet. De må også påse at kontraktene blir fulgt. Men som jeg sier, må man også forutsette at kontraktene som inngås, blir fulgt, at kontraktørene følger spillereglene i norsk arbeidsliv. I den grad de ikke gjør det, kan man faktisk si opp kontraktene.