Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-03-25:
Selv om den reduserte satsen på skipsbyggingsstøtten for 1998 og inntil nå i 1999 ikke alene er årsak til den dramatiske ordretørken i verftsindustrien, har dårligere støtteordninger i Norge enn i våre konkurrentland gjort ubotelig skade. Ansvaret for dette hviler tungt på regjeringspartiene, som sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, mot Arbeiderpartiets og SVs stemmer, har vedtatt lavere verftsstøtte enn konkurrentene våre. Dette har åpenbart fratatt våre verft oppdrag de ellers kunne ha fått. Jeg vil nevne fem forhold som gir grunn til bekymring, og som må få konsekvenser for Stortingets holdning og handling overfor verftsindustrien. 1. Skipsindustriens bransjeforening, TBL, oppgir at det for medlemsbedriftene ble inngått kontrakter i 1997 for 15,7 milliarder kr offisielt og bare 3,9 milliarder kr i 1998. Dette er det desidert laveste tallet siden 1992.2. Og kanskje like alvorlig: Tall for 1996 viser at fortjenestemarginene er slik at uten samme støttenivå som konkurrentlandene ville de 20 største verftene samlet sett gått med underskudd i stedet for et lite overskudd. Dette viser at fulle ordrebøker ikke er noen garanti for nødvendig lønnsomhet. En støttereduksjon på 2 pst betyr at verftene for å kompensere dette må øke effektiviteten med 6-7 pst.3. 22 verft vil ha levert sine siste nybygg innen utgangen av 1999, og flere av disse har tomme ordrebøker langt tidligere. Alvoret i dette understrekes ved at næringen selv hevder at normalt må nye kontrakter inngås senest 12 måneder før siste levering for at en skal kunne opprettholde full sysselsetting.4. Meget lav ordretilgang i petroleumssektoren gir negativ smitteeffekt på verftsindustrien generelt.5. Andre økonomiske konkurransemoment virker i norsk disfavør. Som eksempler kan nevnes:dyr finansiering gjennom høy renteen dyrere byggelånsfinansiering i Norge enn hos konkurrenteneøkonomisk krise i Østen som har styrket denne regionens konkurranseevneuklar og uoversiktlig subsidiesituasjon i andre konkurrentland Om vi ordner oss klokt, kan verftsnæringen overleve godt. Vi har avgjørende konkurransefortrinn. Vår verftsindustri bygger verdens mest avanserte og høyteknologiske skip. Dette er mulig fordi vi har et nærmest komplett miljø av underleverandører. Dette er leverandører og produsenter som gjennom den beste ingeniørkompetanse og produksjonsmetoder leverer nær sagt alle komponenter til et skip med høyeste grad av kvalitet og punktlig levering. Dette er avgjørende. Norsk skipsbyggingsindustri er høyteknologi, og gir oss muligheten til selv å ha en særlig høy grad av utrustning på skip. Denne industrien er utrolig viktig for Norge og for mange distrikter. Det er en naturlig distriktsnæring. Verftsnæringen i mitt fylke, Møre og Romsdal, står for ca. 43 pst. av landets totale omsetning innenfor verftsindustrien, og Hordaland, Sør-Trøndelag og Sogn og Fjordane har en andel på 12-13 pst. hver. Dette understreker betydningen av denne næringen, representert ved nøkkelbedrifter i mange lokalsamfunn, som gir svært store ringvirkninger. Ansatte representerer et kunnskapsnivå som har vært sterkt undervurdert. Nå må vi verne om denne kunnskapsbaserte industrien i en tid som synes meget tung. Ved siden av å få tilbake verftsstøtten på rett nivå, må vi, slik også flertallet i næringskomiteen peker på, forsere fornyelse av fergeflåtenøke fornyelsestakten i fiskeflåtenforsere bygging av et nytt havforskningsfartøy Regjeringen må ved valget av hvem som skal bygge de nye fregattene til Forsvaret, legge vekt på hva som gir den største sysselsettingsmessige virkning for norsk verftsindustri, inkludert behovet for å ta vare på bl.a. norsk ingeniørkompetanse, i en tid hvor verftene synes å ville få problemer.