Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-03:
Dette er krevende tider. Mange tusen mennesker har mistet jobben det siste året. Mange, mange tusen har kommet til Norge for å søke asyl. Men om vi som er gitt den tilliten det er å sitte på Stortinget og i regjering, sprer uro og etterlater et inntrykk av at vi ikke har styring, kan vi ikke bli overrasket om samfunnet reagerer med frykt. Høsten 2008 brøt finanskrisen ut, med de katastrofale konsekvensene det hadde for den globale økonomien. Når jeg ser hvordan dagens regjering håndterer utfordringene, kan jeg ikke unngå å tenke at vi skal være glade for at Siv Jensen ikke var finansminister den gangen, og for at Erna Solberg ikke var statsminister den gangen. Kan noen se for seg konsekvensene om medlemmer av den rød-grønne regjeringen i alvorets stund høsten 2008 hadde rykket ut i media med vidt forskjellige budskap og kranglet for åpen scene og brukt ukesvis på sommel og politisk spill seg imellom før man presenterte en krisepakke, eller om regjeringen hadde vært mer opptatt av å legge skylden for finanskrisen på den forrige regjeringen eller på noe som noen sa på landsmøtet til Fremskrittspartiet, istedenfor å legge fram konkrete løsninger? En slik reaksjon på finanskrisen hadde vært helt utenkelig, og den ville hatt store skadevirkninger. Men denne høsten har det vært akkurat slik den borgerlige regjeringen har reagert på en serie med krevende situasjoner. Det finnes mange eksempler – alle svært alvorlige – på at regjeringen ligger konsekvent på etterskudd. Igjen og igjen ble regjeringen advart om at en ekstraordinær flyktningsituasjon var underveis. I fjor stemte flertallet ned forslag om en helt nødvendig styrking av UDI. I sommer var det helt stille, men stadig flere reagerte kraftig på forholdene ved Politiets utlendingsenhet på Tøyen. I august slo Røde Kors alarm. I begynnelsen av september avviste flertallet et krisemøte om situasjonen, mens Justisdepartementet i begynnelsen av september avviste å gi mer penger til PU og UDI – i september. I oktober, mens alle andre hadde fått med seg at langt flere asylsøkere kom til Norge enn det man hadde lagt til grunn, la regjeringen fram et budsjett med kutt i flyktningtilskuddet til kommunene og kutt i tolketjenestene i UDI, ja til og med kutt i bevilgningene til retur av asylsøkere med avslag – i oktober! Først i november kom regjeringens tillegg til statsbudsjettet med en viss realitetsorientering. Prioriteringene som er gjort, tyder på et politisk samarbeid som knaker i sammenføyningene, og som gjør dårlige politiske veivalg. Hvor lurt er det f.eks. å økse hundrevis av millioner kroner i sysselsettingstiltak i kommunene for å betale for flyktningutgifter? Hvor lurt er det å sette en voksende gruppe arbeidsløse opp mot utenlandske flyktninger? Statsministeren sa det selv her i salen i går – at det var greit å kutte de mange hundre millioner kronene som var satt av til sysselsettingstiltak på Sør-Vestlandet, fordi asylmottakene har sysselsettingseffekt. Hva for slags logikk er det? Hva hjelper det de menneskene som har mistet jobben på Vestlandet det siste året? Er det et bidrag til sosial stabilitet å sette disse gruppene opp mot hverandre? Det synes heller å være et bidrag til Fremskrittspartiets langvarige fortelling om at man må velge mellom solidaritet med nordmenn og solidaritet med krigsflyktninger. I en situasjon der vi vet at tusenvis uansett vil få opphold – helt uavhengig av de innstrammingene som er gjort ved grensen, som SV støtter, og helt uavhengig av de innstrammingene som er gjort i integreringen, som vi i SV mener er uklokt – hvor lurt er det å kutte i norskopplæringen? Tidligere slagord om å hjelpe dem der de er, som vi har hørt, ble erstattet med kjempekutt i bistanden, som bare delvis er rettet opp av Kristelig Folkeparti og Venstre. Sjelden har et politisk slagord blitt tømt for innhold så fort som frasen: å hjelpe dem der de er – kanskje med unntak av det nå glemte borgerlige mantraet om gjennomføringskraft. Det er veldig lenge siden jeg har hørt noen fra de borgerlige partiene ytre ordet «gjennomføringskraft» fra denne talerstolen. At flere vil legge på flukt om FN-leirene i nærområdene ikke klarer å holde det gående, fortrenges for å løse kortsiktige utfordringer. Derfor er det f.eks. slik at regjeringen uten å mukke kan la være å bevilge de 3 mrd. kr til akutt å avhjelpe den humanitære krisesituasjonen i nærområdene til Syria, for pengene må brukes her og nå på kortsiktige løsninger. Den beste forebyggingen av framtidige konflikter og flyktningkriser er å sørge for at vi skaper en verden uten ressursmangel, uten konflikt om ressurser og uten at millioner av mennesker er nødt til å legge på flukt. Derfor må vi sørge for at klimaendringene ikke river livsgrunnlaget vekk fra millioner av mennesker. Derfor klarer jeg ikke å finne ord for hvor merkelig jeg synes det er å skulle varme opp til klimatoppmøtet i Paris med å tømme Statkraft for milliarder i en manøver som finansministeren beskrev helt tilbake i 2002 som hvitvasking av oljepenger, å kutte i den internasjonale klimabistanden og å avlyse Norges klimamål for 2020. I det viktigste klimatoppmøtet noensinne er Norge representert ved en klimaminister som har senket ambisjonsnivået på hele Norges vegne, med de signalene det gir i det internasjonale samfunnet. Tine Sundtoft sendes til klimatoppmøtet med et avlyst klimaforlik og milliardkutt i kofferten. Det er fullt mulig å prioritere helt annerledes enn dette. Bare ved å legge seg på skattenivået fra 2013 oppstår et helt annet handlingsrom for å løse framtidens utfordringer. Jeg vet hva høyresiden har tenkt å svare da: Du kan ikke svare på finanskrise eller på utfordringer i arbeidsmarkedet ved å øke skattene. Vel, jeg synes å huske at Kristin Halvorsen og de rød-grønnes håndtering av finanskrisen imponerte betydelig mer enn den nåværende regjeringens håndtering av den økende arbeidsløsheten på Vestlandet, og det med mange milliarder mer i samlet skattenivå. På den måten kan SV foreslå velferdsreformer som gjør hverdagen enklere for folk flest, selv i krevende tider som nå. På denne måten kan SV foreslå 2 mrd. kr mer til håndtering av asylkrisen og integrering enn regjeringen – bl.a. ved å øke flyktningtilskuddet, sørge for ordentlig bosetting, sørge for ordentlig norskopplæring og sørge for arbeid og utdanning til dem som kommer til Norge. På den måten kan SV foreslå en kraftfull pakke for å bekjempe den stigende arbeidsløsheten. Noen er jo nødt til å gjøre det når regjeringen konstant er på etterskudd og kutter i sine egne tiltakspakker. Nye oppdrag til verftsindustrien, storinnsats for vedlikehold og sysselsetting i kommunene, bedre permitteringsregler for å sikre kompetansen i industrien vår, flere tiltaksplasser, flere studieplasser og en ekstra innsats for arbeidsløs ungdom – alt dette er mulig om man prioriterer noe annet enn skattekutt. På denne måten kan SV ivareta den internasjonale solidariteten i en tid da den trengs som mest. Det var ikke måte på hvor misfornøyde Kristelig Folkeparti og Venstre var med det meste da den rød-grønne regjeringen styrte. Jeg skal være ærlig: Ofte var jeg enig i kritikken fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Det hadde alltid vært mulig å få til mer. Men hva tenker Kristelig Folkeparti og Venstre nå? Jeg hørte en enkeltrepresentant fra Venstre mene at det har skjedd et taktskifte i klimapolitikken siden de borgerlige overtok. Det er for så vidt riktig, for det kuttes jo i klimabistand og i finansieringen av fornybar energi i et tempo vi aldri tidligere har sett i Norge. Hva tenker Kristelig Folkeparti og Venstre nå? Avlyste klimamål, et Statkraft som er gjenstand for internasjonal ydmykelse, innstramminger i integreringspolitikken, som er en oppskrift på mer lediggang og mer passivitet, mer ghettofisering, mer sosial konflikt og ikke minst milliardkutt i bistanden – var det dette ambisjonsnivået Kristelig Folkeparti og Venstre hadde da de ønsket seg ny regjering i 2013? SV kan foreslå bedre velferd og mer omfordeling med en mye lavere oljepengebruk. Jeg er sikker på at Siv Jensen er godt fornøyd med at oljepengebruken øker kraftig hvert år. Men statsministeren kan umulig være komfortabel med dette. Høyresiden i Norge ser ut til å ha glemt noe de snakket mye om før, og det er at man må bake kaka før man fordeler den. Man kan ikke trekke kredittkortet og bruke av framtidige generasjoners sparepenger for å betale for utgifter her og nå, og i hvert fall ikke i et stadig økende tempo. Det finnes mer enn nok penger til omfordeling og til å skape ny velferd og nye arbeidsplasser i Norge i stedet for å bruke av sparegrisen. Man må bake kaka før man fordeler den. På sikt må det bli sammenheng mellom statsbudsjettets inntektsside og utgiftsside, og da må oljeavhengigheten vår ned. Vi må fordele smartere, og vi må omfordele mer. Med sin økning i oljepengebruk gjør regjeringen Norge mer oljeavhengig i stedet, og de minsker ikke minst det handlingsrommet vi har for å drive ordentlig motkonjunkturpolitikk i framtiden, hvis vi måtte trenge det. Og det er alvorlig. Vi har behov for å omfordele mye mer i Norge. Ulikhet er en av vår tids største utfordringer. Om vi senker skatten på lave og vanlige inntekter, kan vi øke avgiftene på forurensing og skatt på eiendom, uten at det slår usosialt ut. Noen uker før forhandlingene om en skattereform begynner, er det ikke mye å se av verken grønt skatteskifte eller utjevning av forskjeller i flertallets opplegg. Det regjeringen har å komme med, er noen fislete skattekutt, der man har råd til en klase bananer eller noe sånt, hvis du sparer en uke. Det SV foreslår, er skattekutt som monner på arbeid for å flytte skatt fra arbeid til eiendom, i tråd med de faglige rådene regjeringen har fått, men som de velger å overse. SV foreslår en politikk som er helt gjennomgående grønn og omfordelende. Det tror jeg andre partier også vil. Jeg vet at mange andre opposisjonspartier tenker det samme. Jeg vet at Senterpartiet tenker det. Jeg vet at Arbeiderpartiet til en viss grad tenker det. Jeg vet at Miljøpartiet De Grønne definitivt tenker det. Men jeg vet at Kristelig Folkeparti og Venstre også tenker det – egentlig. Det er en kjensgjerning at i fordelingspolitikken ville Kristelig Folkeparti og Venstre fått større gjennomslag med oss enn de får med Høyre og Fremskrittspartiet. I bistandspolitikken ville Kristelig Folkeparti og Venstre fått større gjennomslag med oss enn de får med Høyre og Fremskrittspartiet. I klimapolitikken ville de fått mye større gjennomslag om de samarbeidet med oss istedenfor Høyre og Fremskrittspartiet. I integreringspolitikken ville de fått større gjennomslag med oss enn med Høyre og Fremskrittspartiet. Det kan ikke være noe hyggelig å måtte stå her i salen og insistere på at samarbeidet med Høyre og Fremskrittspartiet gir så stor uttelling – ikke når vi alle kan se fasiten. Vi kan alle se et budsjettforlik som bærer preg av endeløse krangler, drama, sene kvelder, men mangel på ambisjoner. Så min appell til Kristelig Folkeparti og Venstre er følgende – min appell til Syversen, Breivik og Knut Arild Hareide, som sitter her nå, er: Jeg vet at dere har det vondt. Dere trenger ikke å gjøre dette. Bytt side. Lag budsjettforlik med oss neste år – med Arbeiderpartiet, med Senterpartiet, med SV og med Miljøpartiet De Grønne. Landet trenger det. De arbeidsløse trenger det. Klimaet trenger det. De tusenvis som skal integreres, trenger det. De trenger det mye mer enn vi trenger prestisjen av ikke å bytte side midt i en periode. Vi kan ikke ha mer av disse bistandskuttene, denne forurensningen, denne øksingen i solidariteten og disse kuttene i innsatsen for de arbeidsløse på Vestlandet. Bytt side, Knut Arild. Bytt side, Trine. Budsjettet som vedtas i dag, representerer manglende framtid og tapte muligheter. Det er et budsjett uten ambisjoner, og med masse kortsiktig krisehåndtering, som ikke er fundert i faglige råd. Vi kunne fått flere lærere og hjelpepleiere i kommunene. Vi kunne sørget for at landets kommuner var i forkant med integreringen. Vi kunne satt i gang klimaomstillingen og skapt nye arbeidsplasser. Når flertallet får til så lite som de gjør, er det ikke fordi de mangler penger – pengebruken er jo rekordhøy – men det er fordi de ikke evner å prioritere. Det gjør SV. Derfor tar jeg med glede opp SVs forslag.