Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-03-24:
Havbruksnæringen er en næring som er svært viktig for mange kystsamfunn både når det gjelder sysselsetting og verdiskaping. Kristelig Folkeparti ønsker en vekstkraftig og sterk havbruksnæring. Samtidig forutsetter en videre vekst og kontroll med negativ miljøpåvirkning fra oppdrettsanlegg. En femdobling av biomassen, som er skissert av både forrige og sittende regjering, kan ikke medføre en femdobling av rømming, lus og klima- og miljøavtrykket. Som saksordføreren var inne på, la regjeringen før helgen fram sin stortingsmelding om havbruksnæringen. Vi skal ikke ta diskusjonen her nå, men likevel: Hovedbudskapet var at det skulle legges til rette for vekst for de aktørene som hadde kontroll på lusetallet. Regjeringen skisserer en trafikklysmodell, der de områdene som ligger under lusetallet, får grønt og dermed vekst, og de som ligger dårligere an, får enten gult, som ikke gir vekst, eller rødt, som permitterer deler av produksjonen. Trafikklysmodellen er en god modell så framt kravene er gode. Det er tydelig at Kristelig Folkeparti har en litt annen tilnærming i næringspolitikken enn Miljøpartiet De Grønne. Kristelig Folkeparti mener at staten skal sette strenge rammer for næringen, bl.a. knyttet til miljø- og klimaavtrykk. Så lenge aktørene holder seg innenfor disse rammene, skal det være anledning til drift og vekst. En eventuell statlig inngripen i næringen i form av stans av drift eller vekst, må skyldes manglende oppfylling av kravene som staten har stilt. Det som regjeringen legger opp til i havbruksmeldingen, er å gi motivasjon og gulrøtter for å satse på miljøteknologi. De som tar grep og leverer gode resultater på fastsatte miljøindikatorer, får vekst. Samtidig vil de som ikke bryr seg, få nedtrekk i produksjonen. Miljøpartiet De Grønnes forslag, som vi debatterer i dag, vil egentlig ha motsatt effekt. En tre års vekststans vil samtidig gi tre års utviklingsstans i miljøteknologi på området. Med Miljøpartiet De Grønnes forslag vil oppdrettere få ingen eller liten belønning for miljøteknologiske framskritt, da de vil få den samme veksten som naboen, som ikke gidder å bidra til utviklingen. Altså vil selskap som går foran som prakteksemplarer på miljø- og klimaansvar, som Miljøpartiet De Grønne er opptatt av, havne i samme kategori som de som ikke bryr seg. Det tror jeg ikke er en god idé, og jeg tror heller ikke det er intensjonen til Miljøpartiet De Grønne. Jeg anerkjenner miljøengasjementet til Miljøpartiet De Grønne. Det er utvilsomt et stort ønske om å tilpasse havbruksnæringen til miljøet – og ikke omvendt. Dette deler Kristelig Folkeparti fullt ut. Derfor ønsker vi heller å sette strengere krav til oppdrettere, og produksjonsnedtrekk eller stans for dem som ikke leverer i tråd med de indikatorene som vi senere skal diskutere. Men samtidig er det altså avgjørende å legge til rette for miljøteknologi og bærekraft. Det nytter ikke bare med pisk, som slår like hardt ut på alle, uavhengig av hva man gjør eller hvilke resultater man kan vise til. Vi må gi pisk til dem som ikke følger reglene, og gulrøtter til dem som er flinke. På den måten mener Kristelig Folkeparti at vi kan sette rammene som skal skape verdens beste og mest bærekraftige havbruksnæring.