Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-07:
Jeg vil innledningsvis understreke at markedsreguleringsrollen er klart regulert av Omsetningsrådet og gjennom jordbruksavtalen. Reguleringstiltakene og bruken av midler til disse er kontrollert av Statens landbruksforvaltning som sekretariat for rådet. Jordbruket bærer selv det økonomiske ansvaret for overproduksjon og finansierer selv markedsreguleringen gjennom innbetaling av omsetningsavgift. Relativt små overskudd av jordbruksprodukter kan gi stor reduksjon i pris, og da til et nivå langt under de målprisene Stortinget har fastsatt. Overskudd av jordbruksvarer kan også utløse behov for å kreve inn økt omsetningsavgift fra produsentene. Når jordbruket bærer det økonomiske ansvaret ved overproduksjon, må næringen også ha virkemidler som kan balansere markedet. Å ha dette ansvaret gir jordbruket et sterkt incentiv til å holde markedene i balanse. I dagens markedsregulering balanseres markedene gjennom å påvirke omfanget av både produksjon og etterspørsel. Dette gjør markedsregulatorene ved å sette inn tiltak for å justere produksjonen og tilpasse prisene til produsent og engrosmarkedet. Pristilpasningen gjennomføres med grunnlag i løpende langsiktig prognosearbeid. Dermed kan man redusere faren for at det oppstår store vareoverskudd, og med det oppnå vesentlig mindre risiko for pristap og høye reguleringskostnader. For at markedsregulator slik skal kunne påvirke prisfastsettingen, må også markedsregulator være en del av varestrømmen for de aktuelle produktene. Å legge markedsreguleringsansvaret til f.eks. Statens landbruksforvaltning vil derfor ikke gi en bedre løsning enn den vi har i dag. Det er viktig å understreke at markedsregulering ikke kun er passivt å ta imot overskuddsvare og legge dette inn på lager, noe som vil gi en svært kostbar regulering. Jeg vil i den sammenheng peke på erfaringene fra EU, hvor myndighetene for flere produksjonssektorer i lang tid garanterte en minstepris. Det systemet ga store vareoverskudd på myndighetenes hånd med store kostnader til lagerhold mv. Et slikt system mener jeg sterkt at vi ikke er tjent med. Det er et system som ligner på det representantene Bredvold, Nesvik og Trældal foreslår. Også Høyre og Fremskrittspartiet mener at vi trenger en viss regulering av markedsbalansen. Men dersom nåværende regulering fjernes, mener Høyre og Fremskrittspartiet da at vi skal velge en kostbar regulering på statens hånd og belaste skattebetalerne med utgiftene? Det spørsmålet må vi få lov til å stille. Høyre og Fremskrittspartiet begrunner noe av sin skepsis til dagens ordning med at forvalterne av reguleringsordningen kan få et annet innsyn i markedet enn andre markedsaktører. Jeg er enig i at informasjonsskjevhet kan gi opphav til konkurransevridning. Men det er forskriftsfestet at landbrukssamvirkene har opplysningsplikt om all informasjon de erverver i kraft av reguleringsansvaret, og jeg har ikke registrert mye støy om etterlevingen av den bestemmelsen. Faktisk er det slik at andre aktørers innsikt kan bli større enn den ville vært uten de store aktørenes opplysningsplikt. For øvrig kan jeg konstatere at et eventuelt forslag om å avvikle markedsreguleringen, vil kunne gå hånd i hånd med at Høyre og Fremskrittspartiet går bort fra målet om landbruk over hele landet, siden også mottaksplikten, som sikrer avsetning for jordbruksvarer over hele landet, må avvikles dersom dagens markedsregulering oppheves. Regjeringen ser på markedsreguleringen som et bærende element i norsk landbrukspolitikk for at jordbruket skal oppnå avtalte priser, for å stabilisere markedet for jordbruksprodukter og for å bidra til et landbruk over hele landet. Det er klart at dagens organisering gir aktørene ulike roller når det gjelder råvareleddet, men la det være klart at jeg forutsetter at reguleringen skal virke konkurransenøytralt på industrileddet, alle samvirkenes rettigheter og plikter sett under ett, mottaks-, forsynings- og informasjonsplikten. Meg bekjent har ingen gjennomgang konkludert med at slik konkurransevridning foreligger.