Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-15:
La meg først si at jeg synes det var ualminnelig mye klokt i det Senterpartiets leder nå hadde å si for å forklare forskjellene i denne merknaden. Etter mitt skjønn er det den definisjonen som Senterpartiet nå gir – at man ikke ønsker å låse seg inn i en forståelse av den økonomiske utvikling – som er den eneste forståelige måten å forstå denne merknaden på. Det er jo selvfølgelig derfor saksordføreren fra Høyre har lagt inn denne merknaden, for hvis det skulle være slik at det ikke var politikk i den, så burde den selvfølgelig aldri ha stått der. De neste fire år vil være ganske avgjørende for hvilket samfunn vi kan skape i Norge. Norge er et rikt land – på ressurser, på penger og ikke minst på mennesker. Norge er, som noen liker å si det, mulighetenes samfunn. Men dessverre, i denne stortingsperioden har vi ikke benyttet de mulighetene vi har. Norsk politikk er drevet fra dag til dag – uten langsiktighet eller forutsigbarhet verken for næringslivet eller for landets innbyggere. Vi har langt på vei misbrukt de enestående mulighetene dette rike landet har. Vi har misbrukt muligheten til å skape verdens beste skole, vi har misbrukt muligheten til å være et foregangsland – som vi var – i miljøpolitikken, vi har misbrukt muligheten til å vise handlefrihet utenfor EU, vi har misbrukt muligheten til å skape en bedre barneomsorg, vi har misbrukt muligheten til å satse på høyere utdanning og forskning, og ikke minst har vi misbrukt muligheten til å starte omleggingen fra den svarte oljeøkonomien, hvor vi er i dag, til den grønne kunnskapsøkonomien. Denne perioden har i stor grad vært preget av spill – spill om hvem som skal samarbeide med hvem, med et kontinuerlig skiftende flertall i Stortinget, slik at den vanlige borger ikke har hatt mulighet til å vite hvem som faktisk står bak de vedtak Stortinget har gjort. Dette bærer også politikken preg av. Det er ingen politiske vedtak som har holdbarhetsdato, men i denne perioden er de ikke engang datostemplet. For politiske journalister har nok dette vært en fin fireårsperiode, men for landet har det ikke vært noen god situasjon. Det å gjøre det viktigste først er en god leveregel for SV, og det viktigste er å ivareta og bygge ut velferdsstaten med bedre og billigere velferdstjenester. De neste fire årene vil presset fra høyresiden om å bygge ned velferdsstaten bli enda sterkere, og ropet om lavere skatter og avgifter har vi allerede hørt i månedsvis, og også i denne debatten. De lavere avgifter og skatter høyresiden ønsker, vil uvilkårlig føre til mindre ressurser til barnehager, til skoler, til kollektivtrafikk og til høyere utdanning, og vil føre til høyere egenandeler. Dette er det altså de politiske tvillingene i skattepolitikken – Høyre og Fremskrittspartiet – som ønsker. Men det verste er at man later som om det er mulig å fjerne ca. 40 milliarder kr fra statsbudsjettet uten at noen skal merke det. Dette er SVs hovedutfordring: å sørge for at høyresiden ikke får makt og innflytelse, fordi denne politikken er dypt usosial og fordi SV har en alternativ politikk hvor vi ønsker å satse på fellesskap, ikke på egoisme. For SV er barn og unge det viktigste vi kan gå til valg på, og det viktigste i langtidsprogrammet. Det betyr å skape verdens beste skole, bedre og billigere barnehager – og flere barnehager. Det som ligger i det reviderte nasjonalbudsjettet som nylig ble lagt fram, er jo et eksempel på hvordan man bløffer når man sier at man skal satse på barnehager. Der tar man altså og omdisponerer penger fordi det ble bygd for få barnehageplasser i fjor, og så later man som om dette er en stor satsing. Innenfor forskning har vi gjennom hele denne perioden egentlig hatt et stortingsflertall som ønsker å satse på høyere utdanning og forskning. SV har fått vedtatt at vi skal opp på OECD-nivå i gjennomsnitt når det gjelder forskningsinnsats. Samtidig ser vi at norsk forskning går på sparebluss. Dette er Regjeringen enig i, dette var den tidligere regjeringen enig i, og så skjer det altså ingenting. Skal vi bli en ledende kunnskapsnasjon på viktige felt innenfor vårt næringsliv, er altså satsing på forskning og høyere utdanning noe av det aller viktigste. Vi ønsker å satse på kollektivtrafikk. Det betyr altså at det nedslitte i kollektivtrafikken som vi har i mange byer, må forbedres. Vi har bortimot det laveste tilskuddet til kollektivtrafikk i Europa. Dette rike landet har altså ikke råd til å satse på kollektivtrafikk. Det gjør at folk selvfølgelig bruker privatbil. Som når statsråd Kosmo ikke lenger bruker NSB, da ser folk at kvaliteten ikke er god nok, at det er for dyrt og dårlig. På denne måten bygger vi ned kollektivtrafikken, ikke det motsatte. Vi ønsker at Norge igjen skal bli en ledende miljønasjon, som går foran i spørsmål om klimagassutslipp og som tar dette på alvor. Det betyr nei til bygging av gasskraftverk, og det betyr mange tiltak, bl.a. grønn beskatning som gjør at vi vrir beskatningen fra inntekt og over til det som er miljøskadelig forbruk(presidenten klubber) (presidenten klubber) Jeg forstår av klubbingen fra presidenten at jeg ikke har mer tid, men jeg vil gjerne ta opp forslaget fra SV som er omdelt i salen.