Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-05-28:
Innledningsvis vil jeg som saksordfører gi honnør til komiteen for arbeidet med stortingsmeldingen «En gledelig begivenhet». Det er blitt foretatt betydelige forbedringer i forhold til Regjeringens forslag. Vi vet at en god og trygg opplevelse gjennom svangerskap, fødsel og barseltid er avgjørende for å sikre god helse for mor og barn, familiens trivsel og mestringsevne og dermed en god start på familielivet. Forekomsten av komplikasjoner, skader og dødsfall er svært lav i Norge sammenlignet med mange andre land. Til tross for dette er det flere forbedringsmuligheter på flere områder. Problemene i forbindelse med sommerstengte fødeavdelinger, for liten kapasitet og overfylte fødeavdelinger, rapporter om nestenulykker, en økning i avviksmeldinger og mangel på jordmødre både ved fødeavdelingene og i kommunehelsetjenesten er blitt tatt opp i Stortinget flere ganger i løpet av de siste tre årene, uten at det har medført noen nevneverdige forbedringer. Det må utarbeides langsiktige planer i samarbeid mellom helseforetak og kommuner for å sikre et godt og helhetlig tilbud gjennom svangerskap, fødsel og barseltid, som også sikrer beredskap og forsvarlige tilbud i ferier og høytider. Stortingsmeldingen viser til at jordmortjenesten i kommunene er mangelfull og geografisk skjevfordelt. Små stillingsbrøker er en stor utfordring i mindre kommuner, og det fører til dårlig tilgjengelighet, begrensede muligheter for faglig utvikling og vanskelige arbeidsforhold for jordmødrene. Komiteen mener derfor det er behov for å styrke svangerskapsomsorgen, og da særlig jordmortjenesten. Regjeringen skisserer i stortingsmeldingen to modeller for organisering av den lokale jordmortjenesten, kommunalt eller statlig ansvar, men vil utsette avgjørelsen til framleggelsen av den bebudede samhandlingsreformen. Jeg er derfor svært tilfreds med at regjeringspartiene i Stortinget, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, støtter Høyres forslag om at det må tas stilling til organiseringen av den lokale jordmortjenesten nå, og at den fortsatt og som hovedregel må være et kommunalt ansvar. Et kommunalt ansvar vil være den best egnede forvaltningsmodellen for å sikre nærhet og tilgjengelighet til tilbudet for brukerne i hele landet. En videreføring av det kommunale ansvaret legger bedre til rette for en lokal tilpasning av tilbudet for å sikre kontinuitet i oppfølgingen gjennom tiden før og under svangerskap, barseltid og spedbarnstid og barnets oppvekst. Det legger også bedre til rette for et tverrfaglig samarbeid mellom de kommunale tjenestene, og er i tråd med at vi ønsker å styrke primærhelsetjenesten generelt. Selv om den lokale jordmortjenesten som hovedregel skal være et kommunalt ansvar, kan det inngås avtaler om ulike former for ansvarsfordeling på tvers av kommuner og helseforetak. Samarbeid vil kunne bedre tilgjengeligheten og ikke minst styrke kvaliteten. Komiteen understreker at avtalene må sikre klare ansvarsforhold og ryddige arbeidsforhold for jordmødrene. Det er bred enighet om at jordmortjenesten må styrkes, og at det må utarbeides planer for å sikre økt rekruttering av jordmødre, og komiteen ber derfor Regjeringen fremme forslag til tiltak for å styrke jordmortjenesten både med hensyn til kapasitet og kvalitet. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, støtter Regjeringens forslag om å overføre ansvaret for følgetjenesten til de regionale helseforetakene, og at følgetjenesten samordnes med den øvrige syketransporten, inklusiv ambulansetjenesten. Komiteens flertall, alle unntatt regjeringspartiene, foreslår derfor at det må innføres en individuell rett til følgetjeneste for gravide som har mer enn én times reisevei til fødestedet, dersom den gravide selv ønsker det. Regjeringspartiene mener det er behov for at følgetjenesten vurderes i hvert enkelt tilfelle, og støtter ikke forslaget om en egen lovbestemmelse om en individuell rett til følgetjeneste. Det skaper ikke nødvendig trygghet og forsvarlighet. Regjeringspartiene mener behovet skal vurderes i hvert enkelt tilfelle, og jeg spør: av hvem? Er ikke kvinnen selv den som best kan vurdere det, og ikke personell på fødeavdelingen 10–15 mil unna eller en ambulansesjåfør eller en drosjesjåfør eller en lege som ikke har erfaring med fødselshjelp? Spesielt Senterpartiet mener jeg er fullstendig uten troverdighet når det gjelder å skape trygge og forutsigbare forhold for kvinner i distriktene. Men det er ikke for sent å snu, det er bare å stemme for forslaget fra opposisjonen. I 2001 vedtok Stortinget en desentralisert og differensiert fødselsomsorg. Nasjonalt råd for fødselsomsorg ble opprettet i 2002 for å bidra til gjennomføring av Stortingets vedtak. Rådet fratrådte imidlertid sine verv i november 2007, under henvisning til en langvarig og vanskelig dialog med Helse- og omsorgsdepartementet om gjennomføringen av Stortingets vedtak. Rådets sluttrapport fra 13. februar 2008 er sterk lesning. Statens helsetilsyn fant innholdet i sluttrapporten så bekymringsfullt at de besluttet å foreta en gjennomgang av sine tilsynserfaringer innen fødselshjelpen fra 2004 til 2008. Helsetilsynet peker i sin tilsynsrapport, som ligger som et vedlegg til meldingen, på flere faktorer som innebærer en stor risiko for pasientbehandlingen. Komiteen mener det er uakseptabelt at det er foretatt økonomisk motiverte endringer i fødetilbudet ved en del fødeavdelinger, noe som har ført til et dårligere tilbud for fødende. Sommerstengte fødeavdelinger fører til lange reiseavstander og utrygge forhold for mange kvinner i distriktene, og problemet forsterkes ved at følgetjenesten ikke er godt nok utbygd, og ved at det ikke er jordmorberedskap. Komiteens flertall, alle unntatt regjeringspartiene, ber Regjeringen pålegge de regionale helseforetakene å sikre at fødetilbudene så langt som overhodet mulig holder åpent også i sommer- og ferietiden. Hvis det ikke er mulig å sikre forsvarlig drift, må helseforetakene i samarbeid med kommunene sikre en forsvarlig følgetjeneste med lege eller jordmor. Komiteen støtter Regjeringens forslag om at inndelingen av fødeinstitusjonene i tre nivåer opprettholdes, og at de nåværende tallgrensene erstattes av nasjonale kvalitetskrav til fødeinstitusjonene. Slike kvalitetskrav må bl.a. være kompetansekrav til ansatte, rotasjons- og hospiteringsordninger, kurs og trening i akutte situasjoner, samt retningslinjer for hvilke gravide som bør føde ved de enkelte fødeenhetene. I tillegg må det være et sentralt kvalitetskrav å sikre stabilitet i fagmiljøene og forsvarlige vaktordninger for gynekologer ved de små fødeavdelingene. Komiteen ber Regjeringen utarbeide nasjonale retningslinjer som sikrer at kvinner i aktiv fødsel har en kvalifisert fødselshjelper til stede dersom hun ønsker det, for å ivareta kvinnens trygghet og redusere farene for komplikasjoner. Det er bred enighet om at den nødvendige oppfølgingen av mor og barn de første dagene etter hjemkomst fra fødeavdelingen bør skje gjennom et godt samarbeid mellom fødeinstitusjonene og kommunehelsetjenesten. Selv om den lokale jordmortjenesten fortsatt skal være lokalt forankret, kan spesialisthelsetjenesten ha ansvar for mor og barn i fem dager, som en veiledende grense etter hjemkomsten fra fødeavdelingen. Uansett må det være en ordning hvor kvinnene kan kontakte føde- og barselavdelingen om råd f.eks. ved problemer med amming eller andre problemer som oppstår utenom kontortiden på helsestasjonen. Det er fortsatt betydelige utfordringer når det gjelder å sikre god kvalitet i alle ledd i fødseselsomsorgen, og det må etableres et mer systematisk og kontinuerlig kvalitetsarbeid. Det må settes krav til mengdetrening, til hospiteringsordninger og til kompetanseutvikling. En god grunnbemanning ved fødeavdelingene, en god kompetanse og kontinuitet er avgjørende for å sikre kvaliteten på tilbudet, i tillegg til stabile og robuste fagmiljøer. Det må bli fortgang i arbeidet med å utvikle nye kvalitetsindikatorer, og de må offentliggjøres og bli tilgjengelige for brukere, for helsepersonell og for myndigheter. Medisinsk fødselsregister må bli et redskap for kvalitetsutvikling av fødetilbudet. Det krever at registerets virksomhet styrkes, slik at data kan gjøres tilgjengelige raskere, og at de gjøres tilgjengelige også på institusjonsnivå, slik at de kan gi et grunnlag for konkrete forbedringstiltak på den enkelte fødeinstitusjon. Avslutningsvis vil jeg si at vi er tilfreds med at det legges vekt på brukermedvirkning i utviklingen av helsetjenester. Det er en styrke at brukere med relevant kompetanse trekkes inn ved utarbeidelsen av regionale planer for en sammenhengende svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg og ved utarbeidelse av nasjonale retningslinjer. Nå står det vanskeligste igjen, nemlig å gjennomføre Stortingets vedtak. Det er nå Regjeringens ansvar! Jeg tar herved opp forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti.