Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-06-01:
Kirken og den kristen-humanistiske kulturarven har preget landet i mer enn 1 000 år. Dette bør fremdeles være verdigrunnlaget for nasjonen Norge. Kristelig Folkeparti mener Den norske kirke fortsatt skal ha en særskilt forankring i Grunnloven, og dette står ikke i motstrid til at alle innbyggere i landet skal sikres lik og rettferdig behandling uavhengig av tro og livssyn. Derfor er jeg glad for at flertallet i komiteen og Stortingets flertall fortsatt står på den linjen og fortsatt mener dette. Den kristne etikk og kulturarv er en viktig historisk arv og representerer en fellesverdi for det norske samfunnet. Kristendommen preger vårt menneskesyn, våre verdier, våre lover, vår historie og vår kultur. Dette skal fremdeles være en viktig del av grunnmuren for det norske samfunnet. En ny ordning av forholdet mellom kirke og stat innebærer samtidig at disse verdiene blir beholdt i Grunnloven. Det var historisk viktig for vår framtidige religionspolitikk at et enstemmig storting i sin tid samlet seg om å endre Grunnloven, slik at den politiske overstyringen av Den norske kirke ble fjernet, at støtten til folkekirken og andre tros- og livssynssamfunn ble grunnlovsfestet, og at det ble fastslått at verdigrunnlaget forblir vår kristne og humanistiske arv. Samtidig ble religionsfriheten slått fast, sammen med respekten for menneskerettighetene. Det politiske forliket som en da fikk i stand, er et viktig fundament i framtidens religionspolitikk. Samtidig er det viktig at det norske samfunnet er et åpent demokrati, som ikke skal være knyttet til en bestemt tro. Men det er like viktig at vi i den norske grunnloven i dag har en klar verdiforankring. Et samlet storting var og er enig om at vi også i den nye grunnloven skal ha et verdigrunnlag – som det står: «Verdigrunnlaget forblir vår kristne og humanistiske arv». Retten til å tro er en av våre mest fundamentale menneskerettigheter. Respekten for trosfriheten innebærer at vi må tåle at tros- og livssynssamfunn har et verdisett og en lære som går mot strømmen. På mange måter er det en slags lakmustest på det tolerante samfunnet. Forslagsstillerne mener tro og livssyn er personlige valg, og at staten derfor ikke bør knyttes til en religion. Ja, tro og livssyn er personlige valg – jeg er enig i det – men jeg er ikke enig i at det er noen motsetning mellom å knytte an til vår tradisjon og vår 1 000 år lange kulturhistorie og samtidig ivareta den personlige friheten til å velge sin tro. Det er en helt sentral verdi i et samfunn å ha trosfrihet – at vi har frihet så hver enkelt kan få praktisere sin tro både i hverdagen og i høytider. Nettopp derfor – ja, nettopp derfor – skal religion ha en plass i folkets viktigste fellesdokument, nemlig Grunnloven. Og nettopp derfor skal vi samtidig ha en forankring i det som er vår historiske og kulturelle arv, som er nedarvet gjennom århundrer i vår nasjon. La meg si det sånn: Staten skal sikre trosfriheten, det skal gis fortsatt støtte til Den norske kirke og andre tros- og livssynssamfunn, og det skal legges til rette for at trosbasert virksomhet virkelig kan gjøre en sosial innsats i samfunnet. Vi skal bidra til kunnskap om religion og den kristne kulturarv gjennom skoleverk, lærerutdanning og trosopplæring i samfunnets egen regi. Og ikke minst: Vi skal forsvare et åpent, demokratisk samfunn bygd på mangfold og toleranse, der også religion må være gjenstand for debatt, men ikke et samfunn som legger opp til at trosfriheten blir krenket. Med trygghet på disse verdiene og med en aktiv religionspolitikk faller det helt naturlig at også sentrale verdier, slik som vår kristne og humanistiske arv, reflekteres i Grunnloven gjennom de bestemmelsene som er der. De grunnlovsendringene som ble gjort av Stortinget i forrige periode, var historiske. Grunnlovens verdiparagraf sier at Norge skal forbli et kristent land, mens Human-Etisk Forbund tapte kampen om Norges verdigrunnlag. For første gang ble det slått fast i Grunnloven at staten bygger på den kristne arv. I henhold til statskirkeforliket fra 2008 vil lovendringene som da ble vedtatt, også sikre at Den norske kirke blir styrt av de kvinner og menn som kirkens medlemmer selv velger – og ikke av kirkeminister og regjering. Det handler om trosfrihet og demokrati. Kristelig Folkeparti var glad for at Hans Majestet Kongen fortsatt ønsket å tilhøre den evangelisk-lutherske kirke, som ble grunnfestet som Norges folkekirke. Det var en seier at alle partier på Stortinget avviste kravene fra Human-Etisk Forbund om å fjerne kristendommen fra Grunnloven. Jeg mener det er viktig og verdt å merke seg at Stortinget, ved å avvise det forslaget som i dag foreligger, nok en gang bekrefter at kristendommen preger vårt menneskesyn, våre verdier, våre lover, vår historie og vår kultur. Jeg viser ellers til saksordførerens gjennomgang av saken.