Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-05-26:
Veien frem til dagens behandling av pensjonsreformen har vært lang. Vi har i mange år – gjennom flere utredninger – behandlet behovet for en pensjonsreform og hvilke endringer som bør gjøres. Det er dermed på bakgrunn av mye debatt, grundige faglige utredninger og en rekke høringer, nå senest i Stortinget, at man samler seg om hovedprinsippene for en ny folketrygd. Regjeringen er godt fornøyd med å ha fått gjennom hovedlinjene fra den stortingsmeldingen som jeg la frem på Regjeringens vegne i desember i fjor. Vi får nå en folketrygd som gir trygghet for fremtidige pensjoner – trygghet fordi vi har klart å skape et mer bærekraftig system i folketrygden. Bærekraften sikres bl.a. ved at det blir mer lønnsomt å jobbe. Sammenhengen mellom vår arbeidsinnsats og vår velferd blir tydeligere med denne reformen. Dette følger opp den politikken som Samarbeidsregjeringen står for også på andre viktige områder: i skattepolitikken, hvor skattereformen gjør det mer lønnsomt å jobbe, og generelt i velferdspolitikken, som utformes slik at flere skal komme i jobb. Vi skal ha et arbeidsliv hvor det er plass til alle. Behovet for en pensjonsreform er klart. Vi blir etter hvert stadig flere på pensjon, mens antallet yrkesaktive som skal betale pensjonene, blir færre. Vi står altså overfor endringer i vårt arbeidsliv, og det er med sikte på disse endringene at reformen er innrettet. Den er ikke innrettet med utgangspunkt i et ensidig blikk på dagens arbeidsmarked. Reform er nødvendig hvis vi ikke skal fortrenge andre viktige velferdsoppgaver eller øke skatter og avgifter på en måte som truer verdiskapingen i fremtiden. Uten reform setter vi velferden i fare. En la det skure og gå-politikk, som enkelte har tatt til orde for, ville vært dypt usosial, ikke minst i forhold til dem som er unge i dag. Det er derfor svært gledelig at det har vært mulig å samle et bredt politisk flertall, bestående av ansvarlige parter, om prinsippene for en ny folketrygd. Vinnerne i dag er de som ikke har stemmerett til høsten. Morgendagens yrkesaktive og morgendagens pensjonister skal også ha trygghet for pensjonene. Jeg hører enkelte si at pensjonsreformen er et «ran». Denne type vulgær retorikk og polemikk vil jeg ta avstand fra. Morgendagens pensjonister vil få mer i pensjon enn noen tidligere har hatt, både fra den offentlige folketrygden og gjennom obligatoriske pensjoner i arbeidsforhold. Det blir i fremtiden færre minstepensjonister. Det blir derfor ekstra hult når kritikken kommer fra dem i denne sal som i utgangspunktet ønsker å gjøre alle til minstepensjonister, og som ikke engang vet hvilket nivå minstepensjoner skal legges på. Pensjonsreformen er ingen kuttereform. Hadde vi kuttet ensidig i ytelsene, kunne jeg forstått en slik påstand. Vår reform inneholder tvert imot mange elementer som isolert sett bidrar til å øke ytelsene, eller utgiftene i folketrygden. Grunnen til at det likevel er en bærekraftig reform, er at vi legger vekt på å stimulere til arbeid. Det er gulroten som er hovedelementet i denne reformen, ikke pisken. Regjeringen har som sagt vært opptatt av å sikre et bredt politisk flertall for en pensjonsreform. Det er nødvendig for at den enkelte skal føle trygghet for pensjonene under skiftende politiske flertall i årene som kommer. Vi kan ikke skifte pensjonsregler til stadighet. Det er all grunn til å gi honnør til Arbeiderpartiet og Senterpartiet for deres medvirkning til et godt resultat. La meg sette tre streker under denne honnør, for det er ikke sikkert jeg kommer til å gjenta det så mange ganger i tiden som kommer. Men det er ærlig ment i denne saken. Det er imidlertid oppsiktsvekkende at Sosialistisk Venstreparti skiller lag med sine mulige fremtidige alliansepartnere i det sosialistiske regjeringsalternativet. I Pensjonskommisjonen var partiet helt enig i at dagens pensjonssystem måtte forandres, ut fra den analyse som jeg så vidt har vært inne på her, og som går igjen i hele Regjeringens pensjonsmelding. Men når tidspunktet for handling kommer, løper partiet fra tidligere synspunkter og setter skylappene på. Det er kanskje ikke overraskende. Den enkle definisjon av populisme er jo at man flykter fra ansvar og langsiktighet når vedtak skal fattes. Dagens barn og unge hadde imidlertid etter min mening grunn til å vente mer av et parti – jeg snakker om Sosialistisk Venstreparti – som til stadighet snakker om «unga våre», altså fremtiden. Det er nettopp disse som vil kreve at vi på tvers av partiskiller samler oss for å gjøre det mulig å trygge pensjonene i fremtiden. Representanten Lysbakken fra SV var i et tidligere innlegg inne på at reformen som flertallet i denne sal står bak, innebærer privatisering. Det er å snu det hele fullstendig på hodet. Da bruker man feil kart, og man er heller ikke utstyrt med kompass. Denne debatten dreier seg rett og slett om hvordan vi skal bruke offentlige penger til fremtidig trygghet i et pensjonssystem. Skulle det være noe som bidrar til privatisering, er det SVs holdning. For de som nå sier vent med reform, vil skape stor usikkerhet for at folketrygden i fremtiden kan sikre tryggheten for pensjoner, og det vil være det beste grunnlag for alle de private selskaper som vil selge sine forsikringsprodukter. Det er ikke noe galt i det, men det å skape en slik usikkerhet og utsette mulige vedtak bidrar iallfall til privatisering. Pensjonssaken skriver seg inn i en lang rekke saker hvor det sosialistiske regjeringsalternativet splittes. Vi ser det samme i dag i den økonomiske politikken. Der er Arbeiderpartiet på den ene siden og Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet på den andre siden dypt uenige om både handlingsregel og pengepolitikk. Det er dristig å skape usikkerhet om slike grunnleggende spørsmål, som er viktige for trygghet for jobbene og for den enkeltes økonomi. Partiene som jeg nevnte, er også uenige om skolepolitikken, sikkerhetspolitikken, skattepolitikken og om EØS-avtalen. Uenighet kom også til syne i denne sal for to dager siden, da Stortinget debatterte noe så prinsipielt viktig og en så gammel sak som finnmarksloven – gammel i den forstand at den har vært et debattema i minst en generasjon og gjennom mange utredninger. Jeg ser frem til at valgkampen skal klargjøre felles politikk på disse og andre områder. Blant dem som mener at pensjonsreform ikke er nødvendig nå, sies det ofte at prognosene er usikre. På dette punktet skal jeg gi dem rett. Selvsagt er mye usikkert når det gjelder fremtiden, ellers hadde det jo vært historie. Men vi vet ganske sikkert at det blir flere som skal motta pensjon, og relativt færre som skal betale pensjonene. Det er ikke usikkert. Jo lenger en venter med å gjøre noe, jo mer brutale vil endringene måtte bli. Stortinget samler seg i dag om hovedprinsippene for morgendagens pensjoner. Regjeringen vil nå arbeide videre med oppfølgingen av de ulike delene. Det er viktig at vi i dag har klart å skape enighet om bunnplanken. De viktige prinsipielle avklaringene har funnet sted. Det er med på å gi trygghet for pensjonene. Om den konkrete oppfølging vil jeg opplyse følgende: For å følge opp vedtaket om at lovregler om obligatorisk supplerende pensjon skal tre i kraft fra 1. januar 2006, blir det gitt et utredningsmandat til Banklovkommisjonen i morgen. Det settes meget korte frister for utredningen og for den etterfølgende høringen, og det legges opp til å fremme lovforslag samtidig med budsjettet i høst. Jeg vil også i morgen ettermiddag ha et møte med partene i arbeidslivet for å orientere om denne fremdriften og sikre meg at de er innforstått med de korte høringsfrister som det legges opp til for å sikre fremdriften i saken. Jeg kan opplyse at de viktige parter i arbeidslivet også er representert i Banklovkommisjonens arbeid og i så måte vil få innsikt og innflytelse på saken også før den formelle høringsrunden. La meg avslutningsvis også få berøre et tema hvor det har vært rettet alvorlige anklager mot Finansdepartementet i denne debatten. Det er Fremskrittspartiet ved lederen av finanskomiteen som har opplyst at deres representant i Pensjonskommisjonen ikke har blitt behandlet på lik linje med andre representanter, ved at man ikke har fått sitt alternativ utredet. Det er galt. Alle som har deltatt i Pensjonskommisjonen, har hatt like muligheter til å få sine alternativ utredet, enten man har vært med i et flertall eller ikke har vært med i et flertall. Sosialistisk Venstrepartis ene representant har på en interessant måte – for ikke å gå for langt – fått utredet sitt alternativ. Men da må man ville utrede det. Når det gjelder senere spørsmål til Finansdepartementet, har det også vært gitt inntrykk av at vi ikke har villet svare på spørsmål. Men jeg må si at først må man jo stille spørsmålene, og man må stille dem på en måte som gjør det mulig å svare. I løpet av denne debatten har Fremskrittspartiet hatt fire ulike definisjoner av grunnlaget for sin pensjonsreform, altså minstepensjonen. I kommisjonen skrev partiet at den skulle ligge om lag på dagens nivå. I innstillingen står det «noe høyere» enn dagens nivå. I debatten har finanskomiteens leder sagt at den skal ligge «betydelig høyere» enn dagens nivå. I dagens avis opplyser den samme representant at hun ikke kan si noe om nivået. Med så uklare oppfatninger om egen modell tror jeg enhver utredning blir umulig. Først må man vite hva man vil, før man kan få se konsekvensene av det.