Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-05-19:
Jeg vil takke saksordføreren, Kenneth Svendsen, for innstillingen fra samferdselskomiteen med den treffende undertittelen På den sikre siden – sjøsikkerhet og oljevernberedskap. Innstillingen er et stort gjennombrudd for kystsikkerheten. Bare det at det blir satt skikkelig fokus på kystsikkerheten, er et stort gjennombrudd. Denne saken har, som andre saker, sin historie. Kystpartiet tok tak i denne saken – vi het ikke Kystpartiet den gang, vi het Tverrpolitisk Folkevalgte, men det var nå samme mann som stod her – i forbindelse med havariet av «John R», som skjedde i Nord-Norge. Det hører med til historien at jeg stakk av med et spørsmål om kystsikkerhet rett framfor nesen på medrepresentanten Svein Ludvigsen, som nå er fiskeri- og kystminister. Han minnes det sikkert. Da ble det undersøkt hvordan det lå an med kystsikkerheten, og vi fant ut at dette ansvaret var fordelt på tolv departementer. Muligheten for ansvarsfraskrivelse i tilfelle en katastrofe var i altfor stor grad til stede. Nå er ansvaret plassert hos fiskeri- og kystminister Svein Ludvigsen. Innstillingen har mye godt i seg. Likevel, den er bare en begynnelse – ikke bare fordi tiltakene ikke er gode nok, men like mye fordi utfordringene vokser dag for dag, med en stadig voksende oljetransport fra nordområdene og Nordvest-Russland og gasstransport fra Finnmark og Russland nedover langs norskekysten. Norge har en lang kyst, og det tar minst tre døgn å seile den kysten fra ende til annen. Dersom det passerer ett fullt fartøy ett sted, betyr det at det er tre fulle fartøy på vei nedover, og det er tre tomme fartøy på vei den andre veien. Det er altså seks slike fartøy utenfor denne kysten. Utfordringene er selvfølgelig størst i Finnmark og Nord-Troms, selv om miljørisikoen er forventet å være størst i Oslofjorden og på Vestlandet. Jeg er nå ikke helt enig i det, for hvis det blir et forlis, blir kysten og øyene asfaltert – med myk asfalt. Her er det snakk om flere hundre tusen tonn som blir fordelt på øyer og skjær, og jeg tror miljøkatastrofen blir enorm. Det blir påpekt at det fortsatt er tillatt for tankskip med enkeltskrog å frakte olje nedover langs kysten. Vi får håpe at det ikke skjer noen ulykker før det blir et totalforbud i 2010. Innstillingen fokuserer på forebyggende sjøsikkerhetstiltak, hvor hovedfokuset er på Norge som kyststat. Og både jeg og komiteen tilføyer at vi har verdens flotteste fiskerimatfat. Kystpartiet har ved hvert eneste statsbudsjett og hvert eneste revidert nasjonalbudsjett gått inn for å bygge ut og modernisere farleiene og seilingsleiene. Vi har ennå ikke fått noe stort gjennomslag for alle våre saker på dette området. Det er å håpe at denne innstillingen vil gjøre at andre får øynene opp for viktigheten av gode og trygge far- og seilingsleier. Det må man ha for å nyttiggjøre seg de strandsettingsplassene som Fiskeri- og kystdepartementet allerede har utpekt. Og da er forbindelsen mellom ytre og indre lei veldig viktig. Man må jo få en tankbåt inn til strandsettingsplassen for at den skal bli nyttiggjort. Da må man ha en lei! Uten en lei kan vi ikke slepe det fartøyet inn. Så det er greit nok med strandsettingsplasser, men vi må jo kunne få båtene dit! Manglende oljevernberedskap har ført til utvidet territorialgrense og farleier for tankbåter innenfor territorialgrensen. Vi vil ha farleiene lenger ut. Det er også viktig at oljelensene blir utviklet, og at det er nok av dem. Jeg tenker da spesielt på de tunge lensene. Det er viktig at vi får en sterk slepebåtkapasitet langs kysten. For å få dette til må det inngås dialog og avtaler med private aktører. Jeg vil også nevne at vi har ett spesialfartøy for oljevernberedskap – «Stril Surveyor» – jeg har vært om bord i den båten – som kan ta tunge lenser. Dette fartøyet er chartret av Statoil. Supplyfartøyet har en lettbåt hengende i davitene – og den skal altså slepe oljelenser ut fra supplybåten. Det er 150 hk i den ene enden og 15 000 hk i den andre enden. Det må jo være galt! Så her er det mye å gjøre.