Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2014-04-24:
Interpellanten tar opp et viktig tema i sin interpellasjon her. Dette med samarbeid, samhandling og samtrening mellom ulike nødetater er viktig for å trygge både beredskapen og samfunnssikkerheten i landet vårt. På tross av at disse etatene har ulike roller, ulike oppgaver og ulikt ansvar er det viktig at de har et godt samarbeid. Det er spesielt viktig i et land som Norge, som er så langstrakt, hvor befolkningen er så ulikt fordelt, og hvor ressursene er så forskjellig fordelt. Derfor er det enda viktigere at vi har et nært og godt samarbeid på disse områdene. Vi ser i dag at det er samarbeid på mange områder, ved både små og store hendelser som rammer oss. Vi opplever hvert år store ulykker og store hendelser, ikke bare i de store byene, men også i mange små kommuner rundt omkring i landet vårt. Da har vi sett at nødetatene og andre instanser – brannvesenet, politiet, ambulansetjenesten, Norsk Folkehjelp, Røde Kors, andre frivillige, Sivilforsvaret og Heimevernet – har samarbeidet. I enkelte tilfeller har de samarbeidet godt, og i andre tilfeller ikke så godt. Vi så det i forbindelse med terrorhandlingen mot regjeringskvartalet 22. juli 2011. Vi så det også når det gjaldt det som skjedde på Utøya, hvor flere nødetater samarbeidet, sammen med frivillige. Det var samarbeid i forbindelse med de tragiske bussdrapene i Årdal. Det var ikke minst samarbeid under de tre store brannene – i Lærdal, i Flatanger og på Frøya. Vi har også sett det i vinter ved flere snøskred – sist ved snøskredet som fant sted i Sunndalsfjellene, hvor fire ungdommer omkom. På alle disse stedene har vi erfart at ulike nødetater, frivillige organisasjoner og Forsvaret har samarbeidet. Men det er viktig at disse aktørene trener. For kort tid siden var jeg i Tromsø sammen med Norsk Folkehjelp og var med på en øvelse i fjellet der. Der måtte man trene på hvilke situasjoner man kunne møte, for å redde liv, og for å gjøre dette på en god måte. Det er klart at hver av disse aktørene må trene hver for seg, men samtidig er det viktig at de har en grunnutdannelse som gjør at de vet hvilke tiltak som skal gjøres når de kommer først til en ulykke eller til et åsted. Da er det selvsagt viktig at de har kurs, og jeg tror at alle disse deltar på kurs i mange sammenhenger, men det er kanskje viktig at dette settes i et bredere system. I et land som Norge vil det også være ulik responstid mellom de ulike nødetatene. Det handler om både sårbarhet, trygghet og om hvordan vi skal håndtere det, hvor enn vi bor i landet. Det er viktig at dem som kommer først til et åsted eller ulykkessted, har grunnleggende kunnskap om hva som skal gjøres, både med hensyn til å sikre liv, sikre andre og sikre seg selv, for ytterligere fare og for hendelser som kan inntreffe. Derfor tror jeg det er viktig, som interpellanten tar opp, hvordan man gjennom de ulike studieretningene kan legge til rette – om det så er politiutdanning, ambulanseutdanning eller brannkonstabelutdanning – for at vi kan ha en felles plattform for hva som skal skje, sånn at denne samhandlingen kan bli bedre. Vi har brannskoler rundt omkring. Vi har ambulanseskoler, og vi har også politiskoler. Mange av disse områdene er jo allerede inne i studiet. De er kanskje ikke samordnet godt nok, uten at jeg har god nok kunnskap om det. Derfor tror jeg det er viktig å trene hver for seg, men også å ha en utdannelse som fokuserer på dette. Jeg har opplevd, i hvert fall det siste året, at kriseberedskapen i mange av kommunene er forholdsvis god. Når det skjer ting, skjer det en god samhandling mellom etatene, men det å fokusere på dette i årene framover vil være viktigere og viktigere, ikke minst i tilknytning til de nye reformene som òg politireformen legger opp til.