Borghild Tenden (Venstre), 2010-03-11:
Interpellanten peker på et svært stort paradoks i den norske landbruks- og distriktspolitikken: Over 22 pst. av landbrukseiendommene med boligbygning står tomme, samtidig som det er en rekke mennesker som ønsker å overta disse, noe som landbrukets kompliserte og unødvendige regelverk er direkte til hinder for. Det gjelder odelsloven, det gjelder delingsforbud i jordloven, det gjelder regler om statlig boplikt, og det gjelder konsesjonsloven. Ressursgrunnlaget på bygdene må i større grad utnyttes til næringsutvikling og til bosetting også for folk uten direkte tilknytning til primærnæringene. Lokale myndigheter må få større anledning til lokal tilpasning og til å se landbrukspolitikken i sammenheng med øvrig næringspolitikk. Landbruket må kort sagt få mindre øremerking, færre skjemaer og færre og enklere retningslinjer. Venstre vil ha en mer aktiv bosettingspolitikk for de landbrukseiendommene som i all hovedsak er et sted å bo. Derfor må det bli enklere å få kjøpt småbruk for å sikre bosetting og økt mangfold på bygdene. For noen år siden gjennomførte Landbruksdepartementet et prosjekt som handlet om ulike scenarioer for fremtidens bygder. Konklusjonen var at det er to scenarioer som står sterkt opp mot hverandre. Det er det som der er kalt for motvindsbygdene, de som er imot forandring, de som alltid vil at ting skal være som det er. Det er bygder det går ganske dårlig med. Det blir stort sett bønder igjen, og dem blir det stadig færre av. Det andre er de bygdene som tør tenke helt annerledes. Det å tenke annerledes på bygdene handler svært ofte om å slippe annerledes mennesker til – med annerledes tanker, annerledes erfaring og annerledes utdanning. Hvorfor kommer de til bygdene? Det er for å få det som er bygdenes kvaliteter: plass, anledning til å gjøre noe spennende, gjøre noe fargerikt og gjøre noe som er mangfoldig. Til det trengs det eiendommer og boliger. Bygdene trenger ikke bare folk som lever av eiendommene sine. De trenger noen som lever for eiendommene sine og tar med seg spennende tanker og næringer i tillegg. Til det trengs flere spennende eiendommer på bygdene, som nye mennesker har lyst til å leve av og for på nye måter. Det er det dette dypest sett handler om. Derfor er dagens regelverk et sterkt signal til norske borgere om at bygdas arealer er for bønder. Opphever man dette, sender man et sterkt verdisignal – at vi ønsker annerledes mennesker som ønsker å bo på en annerledes og mer fargerik og spennende måte. For Venstre er hovedmålet i landbruks- og distriktspolitikken å gi grunnlag for økt verdiskaping og livskvalitet bygd på en bærekraftig forvaltning av landbrukets og bygdenes ressurser. Skal vi lykkes med dette, er ikke svaret gårsdagens tankesett, gårsdagens løsninger eller gårsdagens regelverk. I stedet for innstramninger i boplikten må vi ha en aktiv bosettingspolitikk for de landbrukseiendommene som i all hovedsak er et sted å bo. Derfor må det bli langt enklere å få kjøpt de aller fleste av de 32 000 småbrukene som i dag står tomme – i all hovedsak på grunn av en feilslått politikk. Avslutningsvis vil jeg rose interpellanten for å ta opp dette viktige temaet. Jeg kjenner selv så altfor godt til denne problemstillingen. Vi må nok avvente et regjeringsskifte for å få en endring på dette området.