trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-01-17:
Jeg har oppfattet interpellanten dit hen at han ønsker å høre regjeringens syn på hvordan CO2-kostnader bør innføres, at det skal være «en prinsipiell, objektiv tilnærming på tvers av utslippskilder». En debatt om det skulle det være fullt mulig å ha uten at man, hva skal vi si, går inn i en klinsj om man bør ha avgiften eller ikke, og på hvilket nivå den bør være. Her er det noen prinsipper, som uavhengig av hva vi ellers mener om dette, burde kunne debatteres. Prinsippet om at forurenser betaler, er et viktig prinsipp i norsk klimapolitikk. Det er også nedfelt i klimaforliket. Av dette prinsippet følger det også at kostnaden ved å forurense bør være noenlunde den samme uavhengig av kilde og hvem som forurenser. Med det som bakteppe må jeg si at det er grunn til å stille noen spørsmål knyttet til både logikken og til forutsigbarheten i det systemet som vi nå har, og som regjeringen bærer ansvaret for. Noen eksempler: Avgiftssatsene for CO2-avgiftene i statsbudsjettet for 2011 innebærer til dels betydelig ulik kostnad for CO2-utslipp fra ulike kilder. Bensin ilegges en avgift som tilsvarer 371 kr per tonn CO2, mens tilsvarende avgift for diesel utgjør 218 kr. CO2-avgiften på tungolje utgjør 99 kr per tonn, mens naturgass til bruk i industrien har en avgift på kun 25 kr per tonn. Regjeringen har også helt forskjellige avgiftssatser for utslipp fra samme kilde. For eksempel er det slik at gasskraftverkene på Kårstø og Mongstad må betale til sammen 500 mill. kr mindre i CO2-avgift enn et tilsvarende gasskraftverk på Snøhvit-anlegget. Hvorfor er ikke lett å forstå, og jeg har heller ikke hørt noen begrunnelse fra regjeringshold. Sammenlignet med gasskraftverket på Snøhvit slipper Kårstø og Mongstad altså unna med 1/10> av CO2-avgiften. Der Snøhvit må betale 48 øre i CO2-avgift per m3 gass, slipper Kårstø og Mongstad unna med 5 øre. Og som om dette ikke er nok, tildeles Mongstad og Kårstø alle sine utslippskvoter i kvotesystemet gratis fra staten. Dette skjer på samme tid som løftene om CO2-rensing for de samme gasskraftverkene, altså Kårstø og Mongstad, i realiteten er skrinlagt. Petroleumsvirksomheten på kontinentalsokkelen ilegges en CO2-avgift tilsvarende 180 kr per tonn, men er samtidig også underlagt kvoteplikt. Jeg må si at det er all grunn til å be om en nærmere begrunnelse for de store forskjellene i CO2-pris mellom ulike kilder og sektorer. Hvis man mener at det bør være lik pris for CO2-utslipp uavhengig av kilde og sektor, må det ryddes opp. Jeg vil tro at det vil for markedet gi mer logikk og mer forutsigbarhet, og jeg håper regjeringen griper fatt i dette.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-01-17:
Jeg svarer med glede på disse spørsmålene, som er skikkelige, ordentlige og relevante i forbindelse med denne problemstillingen. Grunnen til at noe ikke blir svart på, er rett og slett mengden av spørsmål og hvor langt vi kommer. Når det for det første gjelder det å være tidlig ute i prosessen, mener jeg at det virkelig er av de tingene vi har erfart er viktig i forbindelse med å håndtere EØS-avtalen på de områdene hvor politikken går mellom EU og Norge. Vi må være tidlig ute, for det er da vi har best resultater i de enkelte prosessene. Det må vi fortsette med. Det ligger til grunn for veldig mye av det som formidles fra min side til f.eks. energiråden vår i Brussel. Når det gjelder spørsmålet om infrastrukturen til gass, var representanten mest opptatt av eventuelle forlengelser nordover. Jeg tror jeg kan svare ganske kort og presist når det gjelder eventuelle nye norske gassledninger: Det vil bli basert på kommersielle vurderinger. Hvis det er kommersielt grunnlag for å bygge nye gassrørledninger i Norge – enten de går nordover, vestover eller sørover – mener jeg at det er fornuftig å se på det. Situasjonen nå er jo at vi også ser på hvordan vi skal utnytte de rørledningene vi har. Representanten Astrup er vel kjent med diskusjonene om hvorvidt vi har nok gass til Kårstø, f.eks., i et halvlangt perspektiv. Så her vil det kommersielle grunnlaget – de funnene som blir gjort, og volumet som skal transporteres – være det jeg mener må avgjøre om man eventuelt setter i gang nye byggeprosjekter. Så er også LNG en konkurrent, hvis vi kan bruke det begrepet, utover det som representanten Astrup nevnte om russiske rørledninger. Vi ser jo at en ikke uvesentlig del av gasstransporten rundt omkring i verden nå foregår på den måten. Så gjelder det AMS. Til det vil jeg si at nettopp det å ha en koordinert prosess med EU har ligget bak min og vår tenkning om dette så langt. Det ville være dumt å komme opp med løsninger i Norge som ikke var samkjørt med landene rundt oss. Derfor har vi også vært litt avventende med å forsere dette raskere enn det var grunnlag for. Den beslutningen vi tok i forrige uke, er basert på å kombinere de to hensynene – å kjøre en prosess som er felles med EU, på det viset at vi ikke ender opp med helt ulike standarder, samtidig som vi kommer raskt nok i gang i Norge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-01-17:
Hadde jeg forstått at det var spørsmål om Lofoten og Vesterålen som representanten Astrup tok opp i sitt forrige spørsmål, skulle jeg selvsagt svart på det og konkludert på det da. Men nå tror jeg ikke at jeg rekker det, for jeg har akkurat fått så mange nye spørsmål, så får jeg i alle fall ta dem først. Når det gjelder dette med «supergrids» og det å bygge nett rundt Norge og mellom nordsjølandene, som både representanten Lødemel og flere andre tok opp, jf. det jeg sa om initiativet som er tatt på nordsjølandenes vegne det siste året, er jeg en stor tilhenger av det. Så tror jeg samtidig at vi må ha to tanker i hodet samtidig her. Det vi mener når vi snakker om europeisk supernett, er et nett bygd for andre kapasiteter, en annen produksjon, enn det vi snakker om i dag. Vi skal bygge kabler, vi skal sørge for kraftutveksling mellom europeiske land, inkludert Norge, også – jeg får si, litt uavhengig av det – framover, men det er andre nivåer, andre størrelser vi da diskuterer. Så når vi snakker om dette store supernettet, er jo det noe som primært henger sammen med stor utbygging av offshore vind. Da får vi, som representanten Olsen helt riktig var inne på, produksjon som er på et annet nivå enn det vi snakker om i dag, og det må håndteres deretter. Så var representanten Meling opptatt av og oppfordret til å ha ulike standpunkter, handlingsmønstre overfor EU. Når det gjelder å melde til EU om at Norge skal være en stabil leverandør av olje og gass i framtida – det er jo særlig gass det handler om – er jeg helt tydelig. Jeg nevnte det bl.a. i møtet med en representant for den belgiske regjeringen tidligere i dag, og det var ett av temaene. Budskapet mitt der var at Norge skal være en sikker og pålitelig leverandør av gass til det europeiske markedet i framtida. Jeg har ennå til gode å høre noe fra våre venner i andre europeiske land som tyder på at ikke det er et oppfattet budskap – at ikke Norge blir sett på nettopp som en trygg, solid og skikkelig leverandør av gass. Norsk gassproduksjon har vi ambisjoner om å holde på dagens nivå, og øke framover. Det er også noe jeg meddeler til mine kollegaer fra EU-land. Så er det jo da sånn – på tross av hva representanten Meling sa – at vi faktisk har åpnet nye områder. Nå har vi satt i gang en åpningsprosess rundt Jan Mayen. Det begynner å bli veldig lenge siden sist en regjering gjorde noe tilsvarende. Jeg er glad for at vi har gjort det, og jeg mener at det, i kombinasjon med det som gjøres på Island, og det som gjøres på Grønland, viser nå et initiativ – i og for seg flere initiativ – som tar inn over seg de mulighetene som ligger i disse områdene. Det er viktig at vi alle formidler det som en del av en offensiv politikk fra Norges side, også på den delen av energiområdet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-01-17:
Jeg oppfatter at representanten Solvik-Olsen syns han hører det samme budskapet gjentatt. Det er jo i og for seg sant, for det er ikke så mange hemmeligheter knyttet til kraftbalansen i Norge som det er i andre land. Jeg kommer alltid til å svare det samme. Det handler om nett, det handler om produksjon, det handler om energieffektivitet. Så hører jeg mellom linjene at også representanten Solvik-Olsen ser at det skjer mer på området nå, sjøl om representanten vel mener at det burde skjedd mer. Men min åpenbare melding på dette området er at vi på nett, gjennom den satsinga som Statnett nå er godt i gang med, gjør det som skulle vært gjort tidligere, men som kommer til å bety en forskjell. På produksjon bruker vi nå mer penger gjennom Enova, og vi har også forhandlet fram en avtale med Sverige som handler om 26,4 TWh i våre to land. Når det gjelder energieffektivisering, har vi også resultater å vise til som er på en helt annen bane enn hva vi har sett tidligere. Hvis vi er enige om hva som er de tre viktige områdene å jobbe med, tror jeg også vi må samle oss om at det skjer viktige ting på alle områdene. Så trekker representanten fram vindkraftmålet som eksempel på at det ikke har skjedd så mye på området som en skulle ønske. Der har jeg lyst til å si to ting. For det første mener jeg det var helt riktig av Enova å ta en fot i bakken da kostnadseksplosjonen kom innenfor denne sektoren. De tallene vi så for kostnader knyttet til bygging av vindkraftverk i Norge for ca. to år siden, var ikke tall som var bærekraftige for å få lønnsom vindkraftproduksjon i Norge over tid. Enova gikk inn i de enkelte prosjektene, jobbet målrettet for å se på mulighetene for kostnadsreduksjoner, og det mener jeg vi nå har begynt å se bære frukter. Men vi er nødt til også å fokusere på kostnadssida knyttet til bygging av fornybar energi, hvis en skal lykkes i det lange løp. Det er det ene. Det andre er at Enova vurderte vindkraftmålet opp mot Enovas totale mål for perioden. Det betyr at det er ikke slik at det å ikke bygge ut en vindmølle betyr at det ikke har skjedd tilsvarende ting på energiområdet i denne perioden. Enova har tvert imot sagt at de har klart å oppnå et nøyere totalmål, en høyere totalleveranse, på energiområdet ved å bruke de pengene de har, på energieffektivisering, på varme og også noe på teknologiutvikling. Så en kan ikke plukke ut vindsatsinga som ett element fra den totale satsinga de siste årene og ut fra det si at en ikke har fått produksjon inn på markedet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-01-17:
Først til representanten Hjemdal som sa, i hvert fall etter det jeg noterte, at de store kraftlinjesakene hadde ligget i departementet – så vidt jeg oppfattet, ble det sagt – i årevis. Det er feil. Verken saken om Ørskog–Fardal eller Sima–Samnanger har ligget til behandling i Olje- og energidepartementet i mange år, sånn vi kunne få inntrykk av da vi hørte representanten Hjemdal. Så var det mange spørsmål rundt magasinfylling. Jeg har ikke mulighet til å komme inn på alle dem nå. Men jeg kan sånn på litt generelt grunnlag si følgende: For det første mener jeg, som flere av representantene har vært inne på her i dag, at det også er riktig etter to så spesielle år som vi har vært gjennom nå, at vi går gjennom disse to årene og ser hvordan systemet har fungert. Jeg mener det er ansvarlig, fornuftig og veldig bra hvis vi ut av det også kan trekke lærdom og forbedre politikken. Når det er sagt: Hvis vi konkret går inn på det året vi har bak oss, er situasjonen den at på vårparten i fjor, hvor en eventuelt skulle spart vann, at det var behov for det vannet. Det var kraft som ble produsert etter en vinter hvor det var knapt med ressurser, og hvor behovet for kraft var til stede. Hvis man hadde gått inn på slutten av fjoråret og sagt at mer skulle ligge igjen i magasinene, så ville det betydd at en da måtte funnet den kraften et annet sted, for det var et reelt kraftbehov. Så har det vært to perioder i 2010 hvor det har vært eksport av kraft. Den ene var på tampen av vårsesongen, hvor produksjonen var stor sammenliknet med forbruket i Norge. Så har vi hatt en periode på høstparten, eller tidlig på vinteren, hvor svenske kjernekraftverk sto nede, og hvor det også da i et nordisk perspektiv var nødvendig med norsk vannkraft for å holde den nordiske kraftbalansen ved like. Når en nå ser det norske behovet for svensk kjernekraft og import av kraft, er det, for å si det forsiktig, mulig å se en viss sammenheng i dette knyttet til hva som var Norges bidrag tidligere, i høst, og hva som har vært andres bidrag senere i denne sesongen. Når det gjelder AMS, så vil jeg bare gjenta det jeg har sagt før, at her har vi vært opptatt av også å ha en tett dialog med EU for å sørge for å lage et system som er såpass likt mellom naboland at det ikke blir upraktisk. Og når det gjelder hva vi kan få ut av det systemet, mener jeg generelt at det er mye, mye mer enn det representanten Solvik-Olsen her tar opp, uten at jeg har tid til å komme inn på det nå.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-17:
Jeg håper representanten Harberg la merke til at jeg også la vekt på den kvaliteten i utdanningen som ligger i at man faktisk er til stede og modnes i sin tid som student. Det tror jeg faktisk er like viktig for en student innenfor de juridiske områdene som for andre studenter, hvor vi ofte snakker om viktigheten av, la oss bruke et ord som dannelse. Det tror jeg man blir mer til del når man er en del av et undervisningsopplegg. Dermed har nok det noe med kvaliteten på opplegget å gjøre – selv om jeg ikke skal underslå at mange av dem som tar seg fram som privatister, kanskje har en god porsjon realkompetanse å fare med. Likevel: Jeg er opptatt av at vi utdanner nok jurister. Derfor er det verdt å merke seg at når det gjelder de 190 studieplassene som vi nå også har fått Stortingets aksept for å fordele gjennom statsbudsjettet for 2011, er det lagt opp til at vi starter opp med det vi kaller rettsvitenskap på bachelornivå også på universiteter og høyskoler hvor man tidligere ikke har hatt en full juristutdanning. Det tror jeg kan være et godt tiltak for å tilfredsstille Advokatforeningen og andre i noe av det de er ute etter, nemlig å ha en arbeidskraft og utdanne folk som kan noe om det regelverket og de juridiske utfordringene man har i mange typer arbeid, enten det er innenfor helsesektoren, Nav eller barnevernet – bare for å ta disse som omhandler sosial og helse, men det er også mange andre områder. Vi håper vi kan fylle et behov ved å sette noen nye læresteder i stand til i første rekke å utdanne på bachelornivå. Så vil det være helt naturlig at de store breddeuniversitetene tar seg av den litt mer langvarige juristutdanningen. Men jeg tror det ligger en avlastning i det vi nå har lagt opp til med nye studieplasser, og jeg håper at vi på den måten kan tilfredsstille behovene for juridisk kompetanse på mange nivåer og innenfor mange områder i framtiden.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-01-17:
Det kan jo på debatten høres ut som om vi verken snakker med Universitetet i Oslo eller har oversikt over de tallene som ligger til grunn for de ulike tiltakene, og at vi heller ikke følger med på hva som er kvalitativt bra. Vi gjør alt dette. Vi har hyppige dialoger med Universitetet i Oslo. De har forsikret oss at det vil lages overgangsordninger for dem som er privatister nå, slik at de får fullført sine planlagte studier innen rimelig tid, og vi har også sterke og hyppige dialoger med de tilbyderne av privatistutdanning som eksisterer i dag, først og fremst Folkeuniversitetet. Det som er den viktigste utfordringen, er kvalitet. Det er vanskelig å komme inn på jusstudiet, og det skal det være. Det stilles noen krav til studentene som ønsker å komme inn der, og da skal det jo ikke være slik at man setter lavere krav til de utdanningene som er andre steder. Det vil jeg si, også som svar på Tetzschners innlegg, at selvfølgelig er det greit nok med konkurranse, og vi har jo flere universiteter som tilbyr juristutdanning, men vi kan ikke akseptere en konkurranse hvor noen av tilbyderne ikke holder den kvaliteten som vi setter krav om, og det tror jeg alle vil være enige om. Vi trenger å ha høy kvalitet – én ting er i inntaket, og en annen ting er gjennom studiet. Så er, som jeg nevnte i innlegget mitt, universitetene og høyskolene blitt ganske gode på det å tilby desentralisert utdanning, og det har vokst fram som en god kompetanse hos våre utdanningsinstitusjoner, som på mange måter har tatt over det markedet som ulike andre aktører hadde før. Men jeg kan forsikre om at vi er opptatt av at vi skal finne en løsning f.eks. med Folkeuniversitetet som tilfredsstiller kvalitetsvilkårene. For det er avgjørende, og der mangler det heller ikke på dialoger om hvordan vi skal gjøre det. Vi har tro på at ikke minst studieforbundene kan gjøre en jobb på en del av utdanningstilbudene, men det er nok ganske krevende å gi tilbud på en såpass langvarig utdanning som juristutdanningen i sin hele og fulle bredde er. Der tror jeg nok også utviklingen har ført til at man stiller høyere krav. Men det er mangfoldet som er viktig for oss, og som jeg nevnte i svaret til interpellanten, er det slik at vi nå også tilbyr kortere studier, eller opp til bachelornivå innenfor rettsvitenskap, og jeg tror det vil utfylle bildet godt. Så er det slik, også til representanten Tetzschner, at den arbeidsgruppen som jeg har satt ned, ikke nødvendigvis skal gå inn i forholdet mellom ordinære studier og privatiststudiet, men den skal kartlegge behovet for juridisk kompetanse, slik at vi får et godt bakteppe for ytterligere tiltak når det gjelder å utdanne gode jurister, for det tror jeg vi alle kan være enige om at vi trenger også i framtiden.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2011-01-17:
Eg trur at dei aller fleste er samde om at interpellanten har eit poeng når han peikar på at det er fleire sektorar som har behov for fleire og meir kompetente medarbeidarar med juridisk utdanning. Men eg er sterkt i tvil om at Høgre er politisk målretta, viss partiet meiner at å fortsetja som før med ei ordning som langt ifrå held eit godt nok fagleg nivå, er vegen å gå. Eg vil minna om at ei av dei viktigaste leiestjernene i den høgare utdanningspolitikken er å vera tydeleg på kvalitetskravet. Ingen er tente med at storting eller regjering er utydeleg her. Det vil svekkja utdanninga, og det vil til sjuande og sist gå ut over studentane og samfunnet. Ei overkøyring av institusjonane våre på dette området vil vera både svært uheldig og direkte lovstridig. Det vil dessutan vera svært uklokt om me no overprøver NOKUT sine klare råd og universitetet sitt arbeid for å heva kvaliteten på studietilbodet. Men det er absolutt ønskjeleg at fleire utdannar seg innanfor det spennande fagområdet som jussen er. Difor er det veldig målretta når det i det vedtekne budsjettet for 2011 er øyremerkt midlar til 190 nye studieplassar i juridiske fag. Dette er eksempel på godt politisk handverk. Eg vil minna om at det som interpellanten fokuserer på, tilsvarar ca. 1 pst. av dei studentane som tek fjerde avdeling i dette faget ved Universitetet i Oslo. Det er òg slik at det er behov for desentraliserte og fleksible studietilbod, som t.d. Folkeuniversitetet kan tilby. Difor er det hyggeleg at det ikkje er slik at alle emne i jusstudiet vil få obligatoriske undervisningsaktivitetar. Det gjeld faktisk berre for nokre få emne. Altså vil ein stor del av emnetilbodet innan juridiske fag framleis vera tilgjengelege for privatistar som ønskjer kompetanseheving innan enkelte fag. Vidare er det slik at dei emna som blir stengde for privatistar, ikkje er dei emna som desentraliserte privatistar tradisjonelt har ønske om å ta. Det vil framleis vera mogleg å ta dei innleiande delane av studiet som privatist. Det er nettopp slike kurs som har vore mest etterspurde gjennom dei desentraliserte studietilboda. Sett i forhold til at arbeidstakarar i dagens og ikkje minst i morgondagens arbeidsliv vil ha eit sterkare behov for ei livslang læring med høg kvalitet, er dei endringane som Universitetet i Oslo no gjer, og dei fleksible tilboda som t.d. Folkeuniversitetet tilbyr, avgjerande viktig. Denne kombinasjonen vil innfri forventningane om ei utdanning som er kvalitetsmessig betre enn den gamle, og som framleis kan vera både desentralisert og fleksibel.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-01-17:
Utviklingen i samfunnet er slik at snart har vi alle behov for å ha en eller annen avdeling fra jusen som bakgrunn for å manøvrere. Vi ser i denne saken, og vi hører både fra interpellanten og fra statsråden, at vi har et økende behov for jurister. Mange deler av samfunnet trenger flere utdannede jurister. Det er det ene perspektivet i denne saken: Hvordan skal vi klare å skaffe nok jurister til den etterspørselen som faktisk finnes? Så er det også et behov for å få økt kvalitet i jusstudiet, og det er jo det som ligger til grunn for NOKUTs kommentarer på hvordan dette jusstudiet skal være. Men det er også sånn at det er mange som tar studiet utenfor de offentlige universitetene og de etablerte universitetene og jusstudiene. Det har kommet litt fram, men Kristelig Folkeparti kjenner en bekymring med tanke på de studieforbundene som tilbyr jus. Folkeuniversitetet er blitt nevnt, og i svaret til meg fra statsråden, den 27. august 2010, sier hun at de i «liten grad vil bli berørt». Folkeuniversitetet og andre aktører som tilbyr juseksamen, melder om at det er feil, for det er ikke sånn at man bare tilbyr delfag. Både i Oslo og i Trondheim tilbyr Folkeuniversitetet første til fjerde avdeling innen jusstudiet. Det gjør også Treider. Så det er ganske mange som har behov for at det finnes et eksamenstilbud som en forlengelse av det studiet man tar. Det at Folkeuniversitetet blir berørt, og at de har bekymringer for denne omleggingen, er en reell situasjon. Jeg håper at statsråden vil ta aktivt tak i hvordan man kan tilby nettopp disse gruppene en eksamensressurs som gjør at de kan få fullført de avdelingene de tar via Folkeuniversitetet. Jeg må også be om at statsråden på nytt ser på de tallene hun bruker, for å se på hvor mange det faktisk var – i og med at ordningen ble omlagt i 2005, er det kanskje litt feil å vise til tallene fra 2006 til 2008 og legge dem til grunn, for første fjerdeavdelingstall fra 2009 vil være klare. Så vi har en bekymring for folkeuniversitetene. Vi ønsker at det skal være et tilbud som de kan gi, sånn at vi får dette ut i hele landet. Og hvordan kan man klare å stille med en eksamensressurs som gjør at man får fullført sine studier, også gjennom disse forbundene?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
På vegne av representantene Jon Georg Dale, Tord Lien, Christian Tybring-Gjedde og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om en markeringsdag for jødenes skjebne.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
På vegne av representantene Oskar J. Grimstad, Henning Skumsvoll og meg selv fremmer jeg forslag om løsning på kraftforsyningen til bergensområdet.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
Et av regjeringens anerkjente tiltak for å gi disse elevene en mulighet for å få den progresjonen de faktisk har mulighet til, er å la dem ta fag i videregående skole selv om de er grunnskoleelever. I forbindelse med Brodtkorb-saken skriver Barneombudet at «elever har rett på tilrettelagt undervisning, og retten til tilrettelegging skal også gjelde elever som er spesielt flinke i et fag. Dette følger både av opplæringslovens § 1-3 og Barnekonvensjonen artikkel 29. Av Barnekonvensjonen artikkel 29 fremgår det blant annet at barnets utdanning skal ta sikte på «å utvikle barnets personlighet, talenter og psykiske og fysiske evner så langt det er mulig»». Det er altså en rettighet ifølge Barneombudet. Er statsråden enig i at barn i Norge har denne rettigheten?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
Det er flott med en elite så lenge man er god på ski, og det er flott med millionærer så lenge man vinner i Lotto. Men det vi vet, er at det er noen praktiske problemer knyttet til dette. På den ene siden har vi fylkeskommunene. Det har vært nevnt hundre ganger at de i dag skal ha ansvaret for dette, og de har ansvaret for finansieringen av den videregående opplæringen. Allikevel vet vi at mange kommuner som ønsker å sende sine ungdomsskoleelever opp på fylkeskommunalt nivå, blir pålagt å betale for denne typen tjenester, til tross for at fylkeskommunen helt åpenbart har ansvaret for videregående utdanning. Mener statsråden at det er behov for å ta en opprydding og sørge for at regningen havner der regningen bør havne, nemlig hos dem som har et lovmessig ansvar for videregående opplæring, slik at kommuneøkonomien ikke blir til hinder for at man kan legge til rette for at ikke bare talentfulle skiutøvere, men også ungdomsskoleelever får ta fag på videregående nivå?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
Flere av talerne har vært inne på at Fremskrittspartiet tilsynelatende ikke har troen på fylkeskommunene. At det overrasker så mange i denne salen, overrasker for så vidt meg. Det er ikke sånn at fylkeskommunen har mulighet til å løse dette selv. Vi etterlyser nå nasjonalt opptak og bidrag til finansieringen, som skigymnasene får, uansett om de er privateide eller eid av fylkeskommunene. Så behandler denne komiteen, som har behandlet denne saken hvert eneste år, et budsjett for overføringer til de nasjonale linjene. Det Fremskrittspartiet etterlyser, er nasjonale opptak og nasjonalt bidrag til finansieringen. Det kan altså ikke fylkeskommunene løse selv, og det gjør de heller ikke i forbindelse med skigymnaser, hestegymnaser, makramégymnaser, og hva det er vi har på denne listen over landslinjer. Jeg anbefaler alle å ta en titt på oversikten over landslinjer. Så er jeg glad for at komitélederen legger til grunn at det kan være fornuftig å oversende forslag. Jeg hadde håpet at det skulle være forslag nr. 2, men også forslag nr. 3 mener jeg det kan være grunn til å oversende dersom statsråden kan bekrefte at hun jobber for å gjøre det lettere å ta fag på videregående mens man er i ungdomsskolealder. Det vil være litt imot det statsråden svarte i replikkordskiftet, men det er fortsatt Stortinget som bestemmer i dette landet, og jeg går ut fra at det er stortingsflertallets vilje som skal komme til uttrykk i denne sal, så jeg håper statsråden kan bekrefte at regjeringen ønsker å legge til rette for at det skal bli lettere å ta videregående fag mens man er i ungdomsskolealder. Da er det også nødvendig med en avklaring av finansieringen av dette. Jeg ba altså ikke om noe statlig engasjement i finansieringen. Det er åpenbart et fylkeskommunalt ansvar å finansiere videregående utdanning. Er vi enige om at ungdomsskoleelever har rett til å ta fag i videregående utdanning, bør det også være fylkeskommunens plikt å finansiere det de selv har lovmessig ansvar for å finansiere. Så til representanten Aksel Hagen, som normalt – i hvert fall enkelte ganger – holder glimrende innlegg. Han var i dag ikke av det kaliberet som jeg liker å være vant til. Når Universitetet i Stavanger utlyser en ph.d.-stilling for sivilingeniører innen petroleumsteknologi, er det to norske søkere av mer enn hundre søkere. Lønnsnivået for en sivilingeniør ligger 180 000 kr over stipendiatenes. At dette ikke påvirker noen? Det er mulig det ikke påvirker tillitsvalgte i SV, men jeg tror nok at mange talentfulle sivilingeniører ikke ofrer 180 000 kr. Jeg skal komme tilbake til om vi ønsker å oversende forslagene eller ikke, etter statsrådens innlegg.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
La meg begynne med det viktigste. Etter å ha hørt både komitélederen og statsråden er jeg innstilt på at vi oversender forslagene nr. 1 og 3, men da dessverre ikke forslag nr. 2. Så er det avklart. Når det gjelder PPU og NTNU og opptak for sivilingeniører, sier representanten Ljunggren at dette kan ikke Stortinget instruere, og så sier statsråden at statsråden skal instruere. Jeg er for så vidt glad for statsrådens tilnærming i saken, og jeg er glad for at Fremskrittspartiet har løftet denne debatten, så vi forhåpentligvis får en tilfredsstillende løsning. NTNU har beveget seg i positiv retning, det er jeg glad for, men kan statsråden gjøre mer i den saken, er vi selvfølgelig glad for det. Når det gjelder stipendiater, er representanten Warloe opptatt av at det ikke er noe problem. Jeg er ikke enig i det. Jeg er av den klare oppfatning at når et universitet får sine stipendiatmidler fra oss, er det litt paradoksalt at medisinere, jurister og sivilingeniører er betalt likt, mens behovet for midler til laboratorieinfrastrukturen nok er noe tøffere for teknologer enn for jurister.
Henning Warloe (Høyre), 2011-02-17:
Vår største næring, og kanskje også den mest teknologitunge og realfagavhengige, er olje- og gassnæringen. Det utdannes en rekke stipendiater ved norske universiteter og høyskoler i petroleumsrelaterte fag. Svært mange av disse er utenlandske. Faren er naturligvis at dersom disse flytter hjem, eller flytter til andre land – komiteen var i Canada for ikke så lenge siden og hørte mange historier om dyktige folk som etter endt utdanning i Norge hadde kommet til Canada, selv om de opprinnelig kom fra asiatiske eller afrikanske land – så mister vi verdifull kompetanse som vi har brukt tid på å bygge opp i Norge. Er statsråden enig i at det er en bekymring for strategisk viktig kunnskap i Norge dersom svært mange har utenlandsk opprinnelse og flytter tilbake til sitt hjemland når de er ferdig utdannet?
Henning Warloe (Høyre), 2011-02-17:
Jeg vil si litt om et tema som så vidt har vært nevnt, men som jeg mener er underkommunisert i denne debatten når det gjelder å styrke interessen for realfag. Det gjelder vitensentrene. Den norske vitensentersatsingen er en enestående suksess. Hvis vi ser på publikumsbesøk – det siste tallet jeg har, er fra 2009 – nådde det 600 000 besøkende på syv vitensentre, som det var på det tidspunktet. Det er altså en tredobling av antall besøk i løpet av seks år. Nå er også tilbudet bygd ut, men likevel er det ganske store tall. Bergen Vitensenter, som heter VilVite, passerte 100 000 besøkende allerede første året, og havnet vel i fjor på 130 000 besøkende, så vidt jeg husker. Vitensentrene når veldig mange, ikke bare barn, men også barn sammen med foreldre eller besteforeldre. Man får større kunnskap, man blir underholdt og stimulert, og begge deler er – som mange har vært inne på i denne debatten – viktig for å øke interessen for realfag. Så er det slik at 20 pst. av studentene som valgte realfag, oppga vitensentrene som den viktigste kilden til det valget, altså det som hadde stimulert mest til å studere realfag. Så vi vet at vitensentersatsingen er viktig i seg selv, men også for å få flere til å velge realfaglig utdanning. Statsråden viste til at dette er viktig. Men det som er problemet, er at statens bidrag til finansiering av vitensentrene ikke er god nok. Styret for Vitensenterprogrammet har selv sagt at statens bidrag bør dobles dersom vitensentrene skal kunne fortsette å håndtere en stor vekst og utvikle seg kvalitetsmessig i fremtiden. Det er altså slik at statens bidrag utgjør bare ca. 20 pst. av de samlede inntektene for de norske vitensentrene. Jeg hadde en interpellasjon om dette i Stortinget i fjor. Da var det kunnskapsministeren som deltok i debatten, og hun var – iallfall på slutten av debatten – litt begeistret og sa at hun i løpet av debatten hadde fått mange gode argumenter for å styrke satsingen. Men det skjedde altså ikke i statsbudsjettet for 2011, og det er ytterst beklagelig.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Jeg tegnet meg for å komme med noen kommentarer til Fremskrittspartiet. Først vil jeg beklage, på vegne av representanten Anne Tingelstad Wøien og meg selv, at når man har så sterke vitnesbyrd fra Sørlandet om det som foregår der nede, er det fælt at vi ikke har tilsvarende fra innlandet, fra Gjøvik–Raufoss-området, som også satser veldig tungt og spennende på dette området. Det er fint at det satses begge plasser – og sikkert flere andre plasser også. Så litt til Fremskrittspartiet, og for det første til Tord Lien: Det er flott å bli gitt oppmerksomhet på den måten. Nå tror jeg det Tord Lien ga meg oppmerksomhet for, var et problemområde som jeg ikke sa noe om i innlegget mitt – det kan vi sjekke ut fra manus etterpå – nettopp dette med avlønning av stipendiater. Det er selvsagt interessant for alle som driver med utdanning på dette nivået, at man skal konkurrere mot et lønnsnivå der ute. Men per i dag er situasjonen for stipendiater slik at Norge og de øvrige nordiske land allerede er attraktive på grunn av de økonomiske betingelsene, for i de fleste land får stipendiatene kun stipend, men her får de en form for lønn. Det som vil skje hvis vi øker dette, er at ikke minst andelen utenlandske søkere vil øke. Det er jo spennende, men det er ikke sikkert at det er hele løsningen på problemet. Dette er en spennende diskusjon – det koster mye penger å øke lønnsnivået, og det er godt kommentert fra andre på talerstolen her i dag. Det ble ikke kommentert av meg, men Tord Lien trodde tydeligvis det. Når det gjelder ideologiske forskjeller, er det interessant at det er Fremskrittspartiet som står for den planøkonomiske tilnærmingen – Fremskrittspartiet som ikke har tro på at utdanningsinstitusjoner i nært samarbeid med samfunnsliv, næringsliv og skoleeier kan bygge ut et tilbud her, men ønsker fra oven å bygge ut noen få, begrensede tilbud, mens vi øvrige i salen nettopp er glade for at det er mange institusjoner som på ulike måter prøver å komme dette tilbudet i møte. Når det gjelder dette med nasjonale opptak og landslinjer, synes jeg Tord Lien har en uheldig sammenligning. Landslinjer brukes i dag for å sikre tilbud på områder der det er for få søkere og for liten interesse til at dette kan løses av den enkelte fylkeskommune. Det som er situasjonen – og som vi ikke minst ønsker skal være situasjonen her – er at det blir så stort engasjement og så stor interesse rundt dette at de ulike fylkeskommuner kan utvikle og bygge opp et bredt tilbud. Det er enda et eksempel på at der det store flertallet ønsker et bredt tilbud, ønsker Fremskrittspartiet på mange måter å begrense det samme tilbudet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Selvsagt er det viktig å gi elevene muligheter til å utvikle de evner de har, på alle trinn, også når det gjelder grunnopplæringen. Det representanten her er inne på, er jo et eksempel på det. Men jeg må si at jeg deler ikke representanten Liens – slik han også begynte sitt innlegg – hylling av eliten. Det er klart det er flott med folk som vinner, og det er flott med folk som gjør det veldig bra, men vi har jo et ansvar for alle dem som ikke heter Petter Northug, Marit Bjørgen e.l. Vi har også ansvaret for alle de andre som skal fram også i disse fagene. Men at det er viktig med stimulans også i videregående skole, er jeg selvsagt helt enig i. Jeg har i innlegget mitt redegjort for hvordan vi også i meldingen om ungdomsskoletrinnet kommer tilbake til hvordan dette praktisk skal skje. Men allerede i dag har vi mange muligheter til dette, både gjennom kompetanseutvikling hos lærerne, gjennom Lektor 2-ordningen, Den naturlige skolesekken, nasjonale sentre for matematikk osv. Alt dette er etablert for å stimulere elevene til å bli enda bedre, bl.a. i realfag.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Jeg er noe overrasket over forslaget vi diskuterer her i dag, fordi det – som Aksel Hagen var inne på – vitner om en manglende tillit fra Fremskrittspartiets side til skoleeiere og til dem som har ansvar for utdanning. Jeg har stor tillit til at fylkeskommunene gjør sin del av jobben. Det er alltid lov å be om mer penger, og mene at det er økonomiske grunner som er årsaken til at man ikke får til det man egentlig ønsket, men det er et klart ansvarsforhold i den delingen vi har i dag mellom stat, kommune og fylkeskommune når det gjelder de ulike utdanningene. Staten har ganske riktig et overordnet ansvar for det hele. Men jeg er overrasket over at Fremskrittspartiet gjennom sine forslag virker som om de ikke har tillit til at disse systemene fungerer godt. Jeg har den tilliten, og jeg håper at våre fylkeskommuner tar dette på alvor når de legger til rette for videregående utdanning. Så har vi da en rekke overordnede tiltak, som jeg nevnte så vidt, både at vi har et senter for matematikk, vi har Lektor 2-utdanningen, vi har muligheter for å etterutdanne lærere, og dette er med på å hjelpe når det gjelder det kvalitative innholdet i det fylkeskommunen skal ha ansvaret for.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Henning Warloe var i sitt innlegg inne på nettopp oljeteknologien. Jeg er helt enig i at det er utrolig hva vi har klart å bygge opp i et lite land som Norge når det gjelder oljeteknologi. Den kompetansen hadde vi dels, men den var også avhengig av utenlandsk innvandring og arbeidskraft, og det kommer den fremdeles til å være. Det å videreutvikle teknologi som vi trenger, f.eks. innenfor den virksomheten, innenfor hva vi skal gjøre etter at oljen er slutt, er det selvfølgelig behov for her i landet, men vi er helt avhengig av internasjonalt samarbeid. Derfor er det bra at det er utlendinger som studerer i Norge. Da får de kjennskap til den norske kulturen og den norske teknologiutviklingen, og det er bra at nordmenn reiser ut med sine verdier og sin kompetanse. Det er helt nødvendig for denne type store satsinger og viktig verdiskaping som bl.a. olje- og gassindustrien at vi nettopp har internasjonalt innslag, men også at kompetansen blir i Norge, fordi selskapene er her – rent geografisk er de jo her – og det tror jeg vi begge kan være enige om. Men vi trenger den internasjonale kompetansen, og jeg ønsker ikke å se det som et problem.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Det er ikke uten grunn at vi legger opp til satsinger og strategier for å styrke realfagene. Sånn sett har vi et felles utgangspunkt med dagens forslagsstillere, og debatten har på en interessant måte belyst både likheter og forskjeller i troen på de ulike virkemidlene. Jeg er klar over Fremskrittspartiets holdning til fylkeskommunen. Det som forundret meg noe, var den store troen på staten, at man skal ordne opp, og at man skal instruere både her og der – enten det gjelder penger eller tiltak. Jeg merker meg det, og jeg ser at her er det stor tro på at staten kanskje kan påvirke enda mer enn det man i utgangspunktet hadde trodd. Vi har ennå ikke klart å overbevise NTNU om at de bør få en litt bedre mulighet til å bruke arbeidskraft i skolene, og at overgangen til PPU ikke skal være så vanskelig. Vi håper vi klarer å lykkes med det i det lange løp. Jeg har bare lyst til å oppsummere debatten litt fra min side. Det er, som sagt, viktige grunner til at vi satser 500 mill. kr og i tillegg satser på etter- og videreutdanning for lærere i disse fagene. Vi satser på at lærerne, når de får kompetanseheving, blir bedre kvalifisert til å undervise. Etter en spørreundersøkelse som er gjort blant deltakerne som var under videreutdanning i 2009 og 2010, skriver Rambøll, som har gjort denne undersøkelsen, at av svarene «kan vi fastslå at videreutdanningen gjennom skoleåret 2009 og 2010 var en suksess», og at man vurderer dette som en svært god fagkompetanseheving. Det er godt å ta med seg, og jeg setter også pris på at representanten Elisabeth Aspaker nevnte dette med vitensentre, for det er også en viktig del av satsingen og det å gjøre realfagene spennende for unge mennesker. De vitensentrene som vi nå har ganske mange steder i landet, gir nettopp en sånn mulighet. Vi har nevnt ENT3R som ett tiltak. Vi har nevnt de nasjonale sentre for matematikk, Den naturlige skolesekken og Lektor 2-ordningen. Og som et direkte svar på utfordringen fra representanten Lien nå på slutten, om vi ønsker å gjøre det enklere for elever i ungdomsskolealder å få undervisning på videregående nivå, opprettholder jeg mitt utgangspunkt om at dette er fylkeskommunens ansvar. Men jeg har stor sans for oppfordringen fra Arbeiderpartiet om å oversende dette forslaget, og jeg skal ta imot det og være med på å vurdere det forslaget, slik at vi eventuelt kan komme tilbake i en senere debatt om dette.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
To ting nå på tampen av debatten – for det første: Vi er veldig klar over at vi har en rekrutteringsutfordring når det gjelder lærere, ikke minst innenfor realfagene. Vi har gjennom GNIST-partnerskapet nå fått rimelig gode resultater med en bevisstgjøring av alle viktige aktører i dette. Med den nye lærerutdanningen, med et eget løp for ungdomstrinnet, er det også gledelig å registrere en økning av studenter som ønsker å ta nettopp denne utdanningen, ikke minst med realfag som utgangspunkt. Når det gjelder NTNU, må jeg dessverre skuffe Tord Lien. Statsråden har riktignok mye makt, men ikke så mye makt at hun kan instruere et universitet i en sak som denne. Jeg kan ikke forstå annet enn at Fremskrittspartiet har feiltolket NTNUs brev til departementet noe, for NTNU har ikke ønsket å endre sin praksis. Jeg har oppfordret dem til å gjøre det, det er det jeg kan gjøre, men vi er nok avhengig av at NTNU selv klarer å ta den beslutningen. Jeg skulle ønske at man gjorde det, slik at de med master i teknologi kunne ta PPU. Det ville gjøre det lettere å få disse fleksible og sømløse overgangene og bruke den arbeidskraften som er utdannet på høyt nivå, til undervisning i skolen. Så vi arbeider med dette i fellesskap, men det er altså ikke i statsrådens makt å instruere universitetet i denne saken.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Jeg vil gjerne utdype litt videre det som jeg ikke rakk å få sagt veldig mye om i innlegget, nemlig hvordan vi jobber videre med det informasjons- og utviklingsprogrammet som også representanten sa noe positivt om i sitt første innlegg. Det handler ikke bare om å lage materiell og sende ut og så tro at alt skal gå bra. Dette handler også om å møte og å ha møter med kommunene, hvor kommunene er sentrale i forbindelse med bl.a. den type utfordringer som representanten nå snakker om, f.eks.: Hva skal til for å kunne varsle? Vi vet fra barnevernet og fra andre sårbare områder hvor vanskelig den varslingen er, at det er en stor forskjell mellom å bry seg i tide og i utide. Man skal bry seg om, og man skal varsle, men man skal ikke gå for langt inn på den enkeltes personlige integritet. Dette er viktig også for utviklingshemmede. Men det vi håper på nå, det vi nå gjør med dette informasjons- og utviklingsprogrammet som statsråd Lysbakken lanserte i fjor høst, er at vi skal gjennomføre en serie med regionale møter, og vi skal møte kommunene og ta opp disse tingene. Jeg hører representanten sier at man skal nedsette et utvalg for å gå gjennom dette. Jeg har sagt at jeg vil be Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress om å utarbeide en status om situasjonen, slik at vi får veldig klar melding om hvor det trengs å gjøres noe. Men jeg tror heller ikke det er nok å vise hvor det er mangler. Jeg tror det som må til, er en diskusjon om hvordan man skal bruke de reglene og de rutinene som vi har i dag. Da kan det godt hende at man skal utarbeide et system for varsling. Hvilke barrierer er det som finnes? Jeg tror f.eks. at taushetsplikten ofte kan være en barriere som er for stor, og at det er en av de utfordringene og et av de temaene som kan tas opp i samtale med kommunene. Jeg har stor tro på dialog med kommunene i en slik sammenheng. Kommunene har et viktig ansvar. Vi har, som sagt, et omfattende lov- og regelverk. Poenget er å få det til å virke, og poenget er å få en bevisstgjøring i kommunene og i institusjonene om hvordan dette skal virke. Det vil jeg legge til som en konkretisering av de tiltakene som regjeringen nå har satt i gang. For vi er helt enige om målet, nemlig at de utviklingshemmede skal ha et reelt rettsvern og like muligheter, som alle oss andre.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-17:
Litt til historien: Fra ansvarsreformen ble gjennomført for mange år siden, og til i dag kan vi vel si at for den gruppen vi snakker om – som ikke er en enhetlig gruppe, men en rekke individer med helt forskjellige situasjoner – er situasjonen gått fra å være usynlig sårbar til å bli synlig sårbar, for det er sårbare mennesker vi har med å gjøre. Heldigvis fikk vi en reform som la til rette for at man kunne leve som verdige mennesker, velge egen bolig og velge sin egen livsform. Det er en god side ved reformen. Men fremdeles er disse menneskene sårbare, og vi har et ansvar for å beskytte dem og gi dem det rettsvernet og den rettssikkerheten de trenger. Forebygging er det aller viktigste, flere har vært inne på det. Det er lett å si. Forebygging i dette tilfellet handler bl.a. om hvordan vi skal følge opp rutinene, møtene med kommunene, hva slags krav vi skal stille, hvordan dette konkret skal rapporteres inn og følges opp, og hvordan vi skal overvåke det. Når det gjelder mulige mekanismer som fører til at man ikke varsler og ikke rapporterer, vil jeg understreke det jeg sa i innlegget om endringen som har skjedd i forhold til avvergingsplikten. Den er skjerpet, den er utvidet, og man skal ikke lenger nå kunne gjemme seg bak taushetsplikten for ikke å melde fra. Så til dette med boliger. Én ting er retningslinjene til Husbanken, men regjeringen har satt ned et offentlig utvalg som skal drøfte og gi råd om hvordan den sosiale boligpolitikken skal utvikles i årene framover. Det er helt naturlig at man ser på de utviklingshemmedes boligsituasjon i forbindelse med dette utvalgets arbeid, og jeg skal sørge for, på bakgrunn av denne debatten, at det kommer inn som en viktig del. Da kan man kanskje få svar på noen av de spørsmål som interpellanten stiller. Hvordan skal vi – som her på Stortinget alle er enige om at det ikke skal bygges institusjonslignende tiltak – hindre at det likevel skjer i kommunene? Det er et viktig spørsmål og en viktig utfordring som vi må ta med oss. Så vil jeg også understreke den handlingsplanen mot vold og overgrep som Justisdepartementet har satt i gang. Den skal også omfatte tiltak som er aktuelle for den gruppen personer vi snakker om her. Jeg har lyst til å avslutte med å si hvor viktig det er i de dialogmøtene vi skal ha med kommunene, å være konkrete og klare også når det gjelder kompetansen til de menneskene som skal ha ansvar for de utviklingshemmede. Det er kanskje ikke avgjørende hvor høy utdanningen er, men de må være trygge i rollen sin, og de må ha den kunnskapen som er nødvendig for å gi rettsvern og beskyttelse.