Ingjerd Schou (Høyre), 2004-04-22:
Hver dag fattes det beslutninger om utforming av bygninger, utemiljø, produkter og tjenester som har stor betydning for hvorvidt personer med nedsatt funksjonsevne opplever muligheter for deltakelse og likestilling. St.meld. nr. 40 for 2002-2003 inneholder mål, strategier og tiltak for å sikre økt deltakelse og likestilling for alle. Til grunn for stortingsmeldingen ligger et grundig utredningsarbeid. NOU 2001:22, Fra bruker til borger, redegjør for situasjonen til personer med nedsatt funksjonsevne. Utviklingen går i riktig retning på mange områder: Det er etablert omfattende velferdsordninger. Tiltak og tjenester er forbedret. Boliger i nærmiljøet har erstattet tidligere sentraliserte institusjonstilbud. Det har skjedd en gradvis og omfattende forbedring av de individuelle rettighetene for opplæring. Samtidig er det en avstand mellom den ambisjon som er nedfelt i målet om full deltakelse og likestilling, og den virkelighet mange møter. Det finnes ingen enkle tiltak som alene løser utfordringene. Det kreves et langsiktig og systematisk arbeid, hvor aktører i ulike sektorer og på ulike forvaltningsnivåer tar ansvar. Meldingen representerer et nytt syn på politikkområdet. Regjeringen har ønsket å fokusere på de samfunnsskapte hindringene. Funksjonshemninger oppstår i gapet mellom den enkeltes forutsetninger og de krav samfunnet stiller. Funksjonshemninger er med andre ord ikke bare en egenskap ved den enkelte. Regjeringen følger opp de strategiene Manneråk-utvalget anbefaler. Sentralt står: styrking av sektoransvaret økt brukermedvirkning bedre kunnskap om situasjonen og samfunnsutviklingen bruke prinsippene om universell utforming Jeg er glad for at Stortinget slutter seg til både hovedstrategiene og tiltakene Regjeringen har foreslått. Sektoransvarsprinsippet er en nødvendig og grunnleggende strategi for å nå våre hovedmål. De vanlige instanser i samfunnet skal gi og finansiere tilbud til personer med nedsatt funksjonsevne på lik linje med den øvrige befolkning. Dette må komme til uttrykk på alle forvaltningsnivåer. Stortingsmeldingen følges derfor opp i ulike sektorvise meldinger, som boligmeldingen, kulturmeldingen og Nasjonal transportplan. Regjeringen er opptatt av å styrke brukermedvirkningen i statlige virksomheter og på kommunalt nivå. Jeg merker meg at Stortinget ønsker å gå lenger enn Regjeringen i å regulere hvordan brukermedvirkningen skal skje i kommunene. Dette kommer Regjeringen tilbake til. Det har blitt fokusert for lite på resultatene av tiltak som er satt i verk for å bedre situasjonen. Er vi på rett vei, eller går utviklingen i feil retning? Kunnskapen er mangelfull. Dette påpekes også av Manneråk-utvalget. Regjeringen vil i 2004 etablere et nasjonalt dokumentasjonssenter som skal overvåke utviklingen og rapportere om status i forhold til målene som vi har satt. I meldingen varsler vi en omfattende forskningsinnsats knyttet til situasjonen for personer med nedsatt funksjonsevne. Regjeringen har fulgt Manneråk-utvalgets tilråding om en egen lov mot diskriminering av personer med nedsatt funksjonsevne i form av et eget lovutvalg. Utvalget har fått i oppgave å utarbeide forslag til en ny lov og/eller foreslå endringer i eksisterende lovgivning. Utvalget skal også vurdere behovet for særskilte organ for å sikre en effektiv oppfølging av regelverket. Målene i Regjeringens politikk for personer med nedsatt funksjonsevne tar utgangspunkt i de tre største utfordringene: øke sysselsettingen for personer med nedsatt funksjonsevne fjerne samfunnsskapte barrierer – øke tilgjengeligheten sikre mer individrettede og samordnede tjenester Regjeringen ønsker å legge til rette for et arbeidsliv preget av mangfold, hvor den enkelte får tatt sine evner i bruk. Det er viktig for den enkelte, men også for samfunnet som helhet. Redusert sysselsetting hos personer med nedsatt funksjonsevne er bekymringsfullt. Det kreves en samordnet og styrket innsats for å få flere i arbeid. I St.meld. nr. 40 redegjøres det for flere virkemidler. Sentralt står Intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv. I den reviderte avtalen er det enighet om å styrke arbeidet med å få tilsatt flere arbeidstakere med nedsatt funksjonsevne. Stortingsmeldingen vi nå behandler, inneholder 120 konkrete tiltak som til sammen vil bedre levekårene til personer med nedsatt funksjonsevne. I statsbudsjettet for 2004 fulgte Regjeringen opp med et forslag om bevilgninger til en rekke tiltak innenfor de tre innsatsområdene utdanning og arbeid, tilgjengelighet og tjenester. Innenfor satsingsområdet arbeid og utdanning ble det foreslått bortfall av arbeidsgivers egenandel på G for hjelpemidler på arbeidsplassen, midler til tilrettelegging på universitets- og høyskolesektoren og til jobbklubber. Det ble foreslått tiltak for å øke tilgjengeligheten, som å øke kunnskapen om universell utforming og innføring av lydbøker i DAISY-format. Tolketjenestene og ordningen med døgnbemanning ved hjelpemiddelsentralene er styrket. Det gis 30 mill. kr til en fireårig satsing i regi av IT for funksjonshemmede. Tjenestetilbudet er styrket. Regjeringen har lagt frem en strategiplan for å bedre habiliteringstilbudet til barn. Det satses på kompetansehevingstiltak for saksbehandlere som arbeider med familier med funksjonshemmede barn. Offentlig virksomhet må gå foran med et godt eksempel. Regjeringen skal legge frem en tiltaksplan for rekruttering av personer med nedsatt funksjonsevne til offentlig sektor. I St.meld. nr. 45 for 2002–2003, Betre kvalitet i dei kommunale pleie- og omsorgstenestene, foreslås det flere tiltak for å bedre kvaliteten på tjenestene. Økt kompetanse hos dem som arbeider i sektoren, samarbeidsavtalen med KS og utvikling av kvalitetsindikatorer står her sentralt. I St.meld. nr. 40 har vi konsentrert oss om å fokusere på tiltak for å bedre tjenestene til unge med nedsatt funksjonsevne. Et viktig tiltak er den nye finansieringsordningen for ressurskrevende brukere. I statsbudsjettet for 2004 ble denne styrket med 550 mill. kr, til 1,2 milliarder kr. Kommunene får refundert store deler av utgiftene og får et godt grunnlag for å yte omfattende tjenester av god kvalitet. Manglende koordinering og samordning av ulike tjenester er et problem. Individuell plan er et viktig redskap og er utvidet til å omfatte flere tjenester. Regjeringen arbeider med en samordning av velferdstjenestene. Dette er et sentralt arbeid for å sikre en mer brukervennlig velferdstjeneste. Uvitenhet og «gamle synder» over år har medført at personer med nedsatt funksjonsevne møter mange samfunnsskapte barrierer. Det brukes allerede betydelige midler for å øke tilgjengeligheten til eksisterende skolebygg, universiteter og høyskoler. Det skal vi fortsatt gjøre, men hovedfokus må også være å sikre at fremtidige investeringer fremmer tilgjengelighet for alle. Vi må gjøre det riktige første gangen, så vi slipper å reparere i etterkant. Å rette opp alle gamle synder innen stramme tidsrammer, slik Manneråk-utvalget foreslo, vil koste flere milliarder kroner. Det har ikke Regjeringen funnet rom for innenfor et ansvarlig budsjett. En ansvarlig finanspolitikk er helt nødvendig nettopp for å sikre og trygge velferden på sikt. Komiteens forslag om å øke tilgjengeligheten gjennom en handlingsplan uttrykker ambisjoner Regjeringen deler. Skal listen legges vesentlig høyere enn det Regjeringen har foreslått, må Stortinget også finne dekning innenfor ansvarlige budsjettrammer. Regjeringen har gjennom stortingsmeldingen redegjort for mål og strategier i politikken for personer med nedsatt funksjonsevne. Dette skal Regjeringen følge opp. Dette er et område der utfordringen ikke alltid er et spørsmål om ressurser, men også et spørsmål om holdninger og verdier hos hver enkelt av oss. Gjennom å flytte nettopp fokus og oppmerksomhet fra den enkeltes funksjonsevne til samfunnets krav og innretning ønsker Regjeringen å bidra til at disse holdningene endres.