Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Jeg vil håpe at kommunal- og moderniseringsministeren har et noe høyere presisjonsnivå i sitt daglige arbeid i departement og regjering enn det han demonstrerer her i dag når det gjelder påstanden om at vi i Arbeiderpartiet har mindre penger til kommunene i inneværende år. Jeg minner i korthet om følgende: I vårt budsjettopplegg for inneværende år lå det inne 3,4 mrd. kr – 3 400 000 000 kr, sagt på en annen måte – til kommunesektoren oppå regjeringas opplegg for inneværende år. I tillegg ville vi ha sendt med norske kommuner 2 mrd. kr i skattekompensasjon, som regjeringa gikk imot. Det er en del penger, i tillegg til at vi gir en garanti for at vi skal dekke inntektstapet i inneværende år. Og så får statsråden seg til å stå her og prøve seg med noen teknikaliteter for å framstille det som om vi er dårligst på kommuneøkonomi. Det synes jeg var noe drøyt – for å si det med konduite. Fra en annen Høyre-representant ble det sagt at vi angivelig var imot tiltak mot barnefattigdom. Jeg viser bare veldig kort til det Karin Andersen sa om den politiske situasjonen i denne salen rundt det spørsmålet, og jeg vil bare kontant avvise ethvert forsøk på å framstille Arbeiderpartiet også som en slags versting i en slik sak. Jeg håper at resten av debatten vil ha et høyere saklighetsnivå, og det mener jeg dypt og inderlig. Arbeidsledigheten øker, og nå er den på 4,2 pst. Det er egentlig mye etter norske forhold. Det tilsier at kommuneøkonomien må stimuleres for å holde ledigheten nede, i tillegg til at det utvilsomt er et stort behov for å tilføre mer penger til de kommunale oppgavene, særlig innen skole og omsorg. Arbeiderpartiet har høye ambisjoner for de kommunale tjenestene og i kampen mot arbeidsledigheten, og disse to ambisjonene er det både mulig og ikke minst smart å kombinere. Det er det vi ønsker å gjøre. Det siste vi trenger nå, er at ansatte innen basistjenestene i samfunnet vårt må ut av jobben på grunn av trang kommuneøkonomi, eller at nyutdannede innenfor svært viktige fagfelt ikke får jobb. Skattekutt har ingen dynamisk effekt, ifølge Finansdepartementet sjøl, i hvert fall ingenting som synes å være bevist så langt, og bidrar svært lite eller ingenting til å bedre sysselsettingssituasjonen, mens vi vet at en stimulert kommuneøkonomi har betydelig og positiv effekt – og det for hele landet. Å stimulere kommuneøkonomien utgjør samtidig en stimulans for næringslivet, så her er det bare en vinn-vinn-situasjon. Dette er også sterkt understreket fra fagforeningshold, med Landsorganisasjonen og Fagforbundet i spissen. Penger til skattekutt kunne vært disponert til styrking av velferdstilbudet og sysselsettinga i Kommune-Norge. Det kunne ha gitt tusenvis av arbeidsplasser, og mange uheldige velferdskutt kunne vært unngått. Det er dette som er vårt alternativ. Med vår politikk bruker man pengene på de store oppgavene. Under den rød-grønne regjeringa før finanskrisen var den årlige veksten i kommunalt sysselsatte på om lag 10 000. Under finanskrisen var veksten helt oppe i 15 000, mens den de fire siste åra under Stoltenberg-regjeringa i snitt lå på 6 000. Men hva er situasjonen nå? Det er nærmest nullvekst, i en tid da flere blir ledige, samtidig som stadig flere trenger velferdstjenester av forskjellig grad rundt omkring i hele landet vårt. I denne kommuneproposisjonen foreslås det en realvekst i de samlede inntektene til neste år på bare 1,3 pst. til 1,8 pst. – langt under snittet de ti forutgående åra. Ser en på de frie inntektene, vil nesten halvparten gå til å dekke opp økte demografikostnader og sannsynligvis om lag 900 mill. kr til økte pensjonskostnader, så det er noen penger som er igjen, men det er veldig mange bindinger. Og som Helga Pedersen var innom, er vi svært usikre på hva som vil skje med skatteinngangen neste år, og om det vil bli gitt noen kompensasjon. Når skatten svikter, som så langt synes å være tilfellet, svikter også den sittende regjeringa. Dette holder ikke, med tanke på oppgavene som kommunene skal løse, og ikke har det noen effekt, slik vi ønsker, med hensyn til å stimulere sysselsettinga. Nå er tida inne for å skuffe på mer «køl» – tida er inne for å ha litt ambisjoner.