Tore Nordseth (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
La meg aller først få lov til å gi ros til saksordføreren som etter min mening har gjort en aldeles utmerket jobb med denne innstillingen. Etter min mening har vi også kommet fram til en svært god innstilling. Det er selvsagt ting som jeg beklager her, og det har jeg tenkt å komme tilbake til etter hvert. Bakgrunnen for innstillingen er St.prp. nr. 45 for 2000-2001, som igjen bygger på Forsvarsstudien 2000 og utredningen fra Forsvarspolitisk utvalg. Gjennom disse dokumentene tar man innover seg at dagens forsvar er i dyp krise. I dokumentene legges det opp til en omfattende og nødvendig omstilling av Forsvaret i den kommende perioden. Forsvaret må bli mer moderne og fleksibelt, og bedre tilpasset framtidens sikkerhetspolitiske utfordringer. I dag er det slik at vi står overfor et bredere og mer sammensatt risikobilde. Utfordringene og de potensielle truslene er mer diffuse enn før. Situasjonen kjennetegnes av glidende overganger mellom det nasjonale og det internasjonale, og mellom fred, krise og krig. Økende gjensidig avhengighet preger forholdet mellom land så vel som verdensdeler. Dette bidrar til å viske ut skillene mellom nasjonal og internasjonal sikkerhet. Slik sett er vårt militære engasjement på Balkan et slags framskutt forsvar av Norge. Dersom situasjonen i det tidligere Jugoslavia hadde kommet ut av kontroll og skapt alvorlige motsetninger mellom Russland og de vestlige stormakter, ville Norge trolig vært blant de land i Europa som ville merket det først og mest direkte. Det er bl.a. disse sikkerhetspolitiske rammebetingelsene som må legge grunnlaget for innretningen av vårt framtidige forsvar. Når det gjelder størrelsen på strukturen, må også – selv om noen partier ikke synes å ta dette innover seg – vår økonomiske evne legges til grunn. Kvaliteten på de styrkene vi har, og tilstrekkelig fleksibilitet, mobilitet og tilgjengelighet er, innenfor visse rammer, viktigere enn det totale volumet. Det er dette som er grunnlaget for dagens innstilling. Vi må ta et grundig og helhetlig grep for å modernisere og omstille det norske forsvaret etter den kalde krigens slutt. Hensikten er ikke å redusere forsvarsbudsjettene, tvert imot vil den strukturen som det legges opp til i innstillingen, føre til en stor utvidelse av budsjettrammene, noe som også ville ha vært tilfelle med Regjeringens opprinnelige forslag. Vi må skape et nytt og bedre forsvar, som alene når det gjelder rent nasjonale oppgaver, og for øvrig sammen med våre NATO-allierte, kan håndtere morgendagens utfordringer. NATO er og forblir bærebjelken i norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. Her er det ingen ting som har endret seg. Dagens forsvar er i stor grad planlagt ut fra gårsdagens trussel om et massivt angrep på Norge. Vi må nå sette inn ressursene der dagens og framtidens behov tilsier det. Nasjonalt må vi sikre norske grenser, håndheve vår suverenitet, utføre myndighetsutøvelse, avverge begrensede angrep og terrorisme og sammen med våre allierte være klare til å møte større trusler mot norsk sikkerhet. Internasjonalt må vi bidra til alliansens innsats for sikkerhet i Europa og til FNs innsats for internasjonal fred og stabilitet generelt. Samtidig må vi skape et forsvar der ressursene brukes mer effektivt. I dag bruker vi store summer på driften av en altfor stor fredsorganisasjon, mens vi altfor ofte ser at fly settes på bakken, at fartøyer legges til kai, og at vi må tære på beredskapslagrene. Etter min mening legger innstillingen opp til en bra tilnærming til den utviklingen Forsvaret bør ha i framtiden, gitt de sikkerhetspolitiske, militærteknologiske og økonomiske rammene som vi må forholde oss til. Så over til de mer konkrete resultatene av omstillingen, lokaliseringssakene. En av grunnene til at Forsvaret befinner seg i den situasjonen det er i i dag, er bl.a. at tidligere vedtak ikke er fulgt opp og gjennomført. Et godt eksempel i så måte er Stortingets behandling av omstillingen innenfor Sjøforsvaret, Poseidon, for noen år tilbake. I forbindelse med behandlingen av denne saken ble det vedtatt at Hysnes orlogsstasjon og øvingsavdeling skulle videreføres, i strid med Regjeringens anbefalinger. Daværende statsråd Løwer uttalte i den forbindelse at dette vedtaket måtte få konsekvenser for andre deler av Sjøforsvaret. I ettertid kan vi konstatere at det ikke har skjedd. Stortingets vedtak fra den gang er ikke respektert – ingen andre forsøk på omstilling er gjennomført. Og i dag inviteres Stortinget på nytt til å legge ned Hysnes orlogsstasjon og øvingsavdeling. Jeg beklager sterkt at Stortingets vilje fra 1998 ikke er fulgt opp. Et annet punkt i innstillingen som jeg ikke er fornøyd med, er forslaget om å legge ned Luftforsvarets stasjon Gråkallen. Prosessen med valg av lokalisering for ny ARS i Sør-Norge har vært merkelig. FS 2000 foreslo Mågerø som stedsvalg. I St.prp. nr. 45 er Kongsvinger foreslått. Tidlig i prosessen fikk komiteen orientering om at forskjellen mellom Mågerø og Gråkallen var marginal, og at Kongsvinger lå et hestehode foran. Etter det som tydeligvis må ha vært en lang og grundig prosess i departementet, ble tallene betydelig annerledes. Forskjellen mellom Kongsvinger og Mågerø var plutselig blitt relativt liten, mens Gråkallen kom ut 100 mill. kr dyrere enn de to andre. Jeg synes dette høres svært rart ut. Jeg tror det ville ha vært fornuftig å velge Gråkallen i denne saken, dette på grunn av flere forhold. Blant annet ville man ha fått en samling av kompetanse lokalisert tett i et miljø i Midt-Norge. Foruten Gråkallen tenker jeg på miljøet på Ørland hovedflystasjon og miljøet på Luftkrigsskolen. Det er punkter i denne innstillingen som jeg er svært godt fornøyd med, og jeg vil nevne et par eksempler. Spesielt godt fornøyd er jeg med valget av Ørland som hovedflystasjon og valget av Værnes som sted for rekruttutdanningen til Heimevernet. Ørland er den flystasjonen i landet som har de desidert beste mulighetene for å drive trening og øvelser. Stasjonen har stor kompetanse og et godt miljø i forhold til å huse IRF-styrken. Videre ligger stasjonen i et lokalmiljø hvor det overhodet ikke er noen konflikter mellom de militære interessene og sivilbefolkningen, noe som er tilfellet for flyplasser i mer tettbygde strøk og på steder hvor lufttrafikken er vesentlig mye større enn på Ørland. Så litt om Værnes i forbindelse med rekruttutdanningen til Heimevernet. Etter min mening er dette av flere årsaker et svært klokt valg. Den kanskje viktigste årsaken er Midt-Norges betydning i nasjonal forsvarspolitisk sammenheng. Jeg tenker da på NALMEB-avtalen om amerikansk forhåndslagret utstyr i Midt-Norge. Det er av avgjørende betydning for forsvaret av Norge at man ikke signaliserer en forsvarsmessig nedprioritering av Midt-Norge, slik at man risikerer amerikansk tilbaketrekning av forhåndslagret materiell i Trøndelag. Det er akkurat det man signaliserer hvis man ikke legger noen som helst militær aktivitet til Værnes. Jeg skal gjerne innrømme at kampkraften og evnen til å forsvare lagrene i en skarp situasjon ikke er tilfredsstillende hos HV-rekrutter som gjennomfører en fire eller seks måneders utdanning. Men det er ikke dette det handler om. Det handler om å vise vilje til å prioritere området og å vise militær tilstedeværelse. Videre er det en hel rekke fordeler med Værnes i forhold til andre aktuelle områder når det gjelder denne lokaliseringen. Et moment er kommunikasjon. Det finnes knapt noe annet sted i Norge som er bedre dekket i forhold til kommunikasjonsmuligheter. Man har en flyplass – naturlig nok – man har E6, som går gjennom Stjørdal kommune, og man har havn og jernbane. Øvingsmulighetene er unike. For hva er det HV-soldater driver med? Jo, i hovedsak er det sikring av objekter. I så måte er Værnes og Stjørdal-området fulle av relevante objekter for trening av rekrutter. Jeg skal være den første til å innrømme at det finnes skyte- og øvingsfelt andre steder i landet som er bedre enn Leksdal og Frigård skytefelt, som er aktuelle når det gjelder Værnes. Men jeg vil peke på at utgiftene til opprustning av disse skytefeltene er tatt med i kostnadsvurderingene som er gjort i forhold til Værnes. Med minimale investeringer vil disse skytefeltene holde godt mål i forhold til den trening som skal gjennomføres. Støy er et moment som har vært brukt som et argument mot Værnes i denne sammenhengen. Til det vil jeg si følgende: Flyplasseieren, dvs. Forsvaret, er pålagt av Miljøverndepartementet å utarbeide og ajourholde støysonekart. Revidert støysonekart ble sist utarbeidet i 1999. Kartene er utarbeidet etter retningslinjer fra Miljøverndepartementet. Jeg er ikke sikker på om alle støykart som det har vært henvist til i denne prosessen, er utarbeidet etter de samme retningslinjene. Av disse støysonekartene fremgår det at de aller fleste av de aktuelle bygningene ligger i støysone I og II. Kun en liten del av bygningsmassen ligger i støysone III. En stor hangar ligger i støysone IV, og det er vel helt naturlig at en hangar ligger nær opp til en flystripe. Det er oppført nye kaserner, undervisningsbygg samt velferdsbygg. Disse byggene er ført opp i henhold til de krav til støyisolering som settes i byggeforskriftene, ut fra type bygg og aktuell støysone. Dette er ivaretatt av Forsvarets bygningstjeneste. Så jeg kan trygt anbefale Værnes som lokaliseringssted for Heimevernets rekruttutdanning.