trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Jeg må få lov til å si at jeg lar meg provosere over den retorikken Fremskrittspartiet bruker i forbindelse med denne debatten om Sametingets virksomhet. Etter min oppfatning forsøker representanten Amundsen gjennom bruk av retoriske virkemidler å tegne det bildet at samer i Norge får en særdeles positiv forskjellsbehandling i forhold til andre nordmenn. Det er greit at Fremskrittspartiet har det standpunktet at de ikke anerkjenner begrunnelsen for Grunnloven § 110a om at staten Norge er etablert på territoriet til to folk, og at staten dermed har et ansvar for å bevare og respektere kulturen til to folk. Det jeg ikke synes er så greit, er forsøket på å framstille det som om samers rettigheter ensidig går på bekostning av nordmenns rettigheter. Jeg vil utfordre Fremskrittspartiet til å angi konkret hvilke rettigheter de egentlig snakker om. For meg handler dette først og fremst om å ta vare på det kulturelle, språklige og andre særskilte forhold ved det samiske. Faktum er, som flere av debattantene har vært inne på, at disse forholdene gjennom mange år systematisk har blitt undertrykt – også villet undertrykt – av norske myndigheter, og derigjennom har det oppstått et behov for å forsøke å gjenreise språket, kulturen og andre forhold. For Fremskrittspartiet er det et argument at samer ikke er den største minoriteten i Norge. For meg viser det at partiet har gått glipp av en helt sentral premiss i demokratisk tenkning – at det ikke er størrelsen på minoriteten som er viktig, men at alle har krav på respekt for hvem de er. Det følger videre av dette at det påhviler majoriteten – altså oss – et særskilt ansvar i forhold til alle minoriteter, uavhengig av hvor mange de er. Det er den betydelige forskjellen på demokrati og flertallsdiktatur. Fremskrittspartiet forsøker å framstille det som om den demokratiske ordningen vi har med et sameting, i framtiden også vil være et grunnlag for at andre grupper, særlig i Oslo-området, som det heter i merknaden deres, skal gjøre krav på tilsvarende rettigheter. Det er en påstand som faller på sin egen urimelighet, all den tid begrunnelsen for Sametinget og § 110a er en erkjennelse av at staten Norge er etablert på territoriet til to folk. Det er vel avklart at staten Norge ble etablert før 1970-årene, da innvandringen av de gruppene jeg antar Fremskrittspartiet viser til, startet. I så måte mener jeg det er liten sjanse for at de skal kunne gjøre krav på sitt eget «sameting».
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Nå er jeg veldig glad for at det ikke er representanten Bakke Jensen som definerer hva som skal være tillatt, og hva som ikke skal være tillatt i det offentlige ordskiftet. Da tror jeg denne debatten hadde blitt relativt fattig. Problemet er at Fremskrittspartiet har vært det eneste partiet som har tort å ta opp de problemstillingene som vi ser, særlig i representanten Bakke Jensens fylke. Vi har ingen problemer med å ta den debatten, men vi gjør det selvfølgelig på et respektfullt og skikkelig grunnlag. Det er en selvfølgelighet i alle sammenhenger. Men det å tildele andre den typen karakteristikker som jeg opplever at representanten Bakke Jensen gjør, bør han holde seg for god til. Jeg kommenterer ikke det siste innlegget noe mer. Det som var litt interessant, var det som representanten Sivertsen kom med. Han snakket om hvor viktig det er å ivareta samisk språk og samisk kultur. Det er jeg helt enig med representanten Sivertsen i. Det er nettopp det som er grunnlaget for samepolitikken. Men vi trenger da vitterlig ikke noe sameting for å ivareta samisk språk og samisk kultur. Vi trenger da vitterlig ikke opprette noe så spesielt som Finnmarkseiendommen for å ivareta samisk språk og samisk kultur. Det er jo det som er det springende punktet. Man har altså konstruert noen såkalte demokratiske organ, som Sametinget, som er etnisk basert, etnisk sammensatt, og som gir klare særrettigheter til samene. Det er helt uomtvistelig. Det er altså blodet ditt som bestemmer din stemmerett. Det er et DNA-demokrati. Det samme gjelder sammensetningen av Finnmarkseiendommen. Der er det også etnisk skjevt fordelt, som gjør at én gruppe i samfunnet får mer makt, og da får man selvfølgelig det på bekostning av andre grupper i samfunnet. Men dette handler altså ikke om språk og kultur; det handler om at Stortinget har trådt feil i sin samepolitikk. Så var det altså ikke kun to grupper som bodde i Finnmark den dagen man trakk grensene – i 1751 var det vel? Det var faktisk tre grupper. Man skal ikke glemme at de som i enkelte sammenhenger omtales som kvener – andre kaller dem norsk-finske – også var til stede da de grensene ble trukket opp. Så jeg tror det er flere som bør forholde seg til historiebeskrivelsen på en litt mer korrekt måte. Så er det også slik, og det er mitt ankepunkt, at det er ingen som er stolt av fornorskningsprosessen som skjedde når det gjaldt samene. Men en ny urett kan heller ikke gjøre opp for en gammel urett.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2010-03-11:
Kommunal- og forvaltningskomiteen var nylig på ekskursjon til Finnmark, der vi bl.a. besøkte Sametinget. For meg var det en nyttig innføring, ikke bare i generell kommunal- og nordområdepolitikk, men også i urbefolkningspolitikk og de utfordringene som samene står overfor. Som representant for Sør-Trøndelag kjenner jeg best til den sørsamiske befolkningens utfordringer. De er bl.a. knyttet til språkopplæring og læremiddelproblematikk. Sørsamene er en minoritet i minoriteten. De er bosatt veldig spredt – ofte noen få i hver kommune – med den følge at mange skoler har veldig få elever, kanskje bare én eller to som skal ha opplæring i sørsamisk. Det sier seg selv at ressursbehovet pr. elev da blir veldig stort. Mye av den sørsamiske språkopplæringen og revitaliseringen av språket foregår ut fra idealisme og som rent dugnadsarbeid. Jeg er opptatt av at Sametinget tar hensyn til dette, og av at de legger til rette for at lulesamisk og sørsamisk også skal få sin språkrevitalisering. Her mener jeg Sametinget må gå foran med et godt eksempel, og gjennom egne prioriteringer vise at de tar bevaring og utvikling av sørsamisk og lulesamisk på alvor. Som det har vært sagt før her i dag, mangler Sametinget pr. i dag tolking på disse språkene – selv der. Heller ikke i Sametinget kan sørsamene snakke sitt eget språk. Reindriftsnæringen i Trøndelag, i likhet med reindriftsnæringen i Finnmark og ellers i landet, står overfor en tøff hverdag når det gjelder rovdyrproblematikken. Det gir vanskelige forhold for næringen, og det vanskeliggjør næringsutvikling i tilknytning til reindriften. Denne utfordringen deler den samiske befolkningen med Distrikts-Norge for øvrig. Det haster både for samene og for andre at vi får endringer i dette. De varslede endringene i rovdyrpolitikken i Regjeringens plattform, Soria Moria II, må vises i praktisk politikk. Det er en reell fare for at reindriftsnæringen i mange områder utraderes hvis ikke antall rovdyr reduseres. Samene har sitt virke til dels på tvers av landegrensene, og det skjer mye internasjonalt i forhold til urbefolkningens rettigheter. Forhandlinger om en felles nordisk samekonvensjon står bl.a. på trappene. Den skal samordne samenes rettigheter og lette samhandlingen mellom samer fra forskjellige land, på tvers av landegrensene. Jeg håper Stortinget, i likhet med Sametinget, vil bli holdt løpende orientert, slik at vi blir i stand til å vurdere de endringer i norsk rettstilstand som dette eventuelt vil medføre. Avslutningsvis vil jeg også påpeke at vi faktisk behandler årsmeldingen om Sametingets virksomhet for 2008, og det etter at Sametinget selv har vedtatt årsmeldingen for 2009. Jeg håper vi kan få behandlingstiden for slike meldinger ned, slik at Stortinget ikke, som nå, får årsmeldingen til behandling over ett år i etterkant.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2010-03-11:
Jeg vil takke interpellanten for interpellasjonen, og jeg vil også takke statsråden for svaret. Innledningsvis vil jeg vise til at det har skjedd en betydelig kunnskapsutvikling om dyrs evner og behov gjennom de senere år. I Senterpartiet er vi opptatt av at vi skal ha et oppdatert regelverk som sikrer god dyrevelferd i alt dyrehold. I internasjonal sammenheng ligger Norge langt fremme når det gjelder dyrevelferd. Jeg vil videre vise til at det nå er innført krav til kompetanse for dyreholdere i den nye dyrevelferdsloven, og med kompetanse menes det både kunnskap og ferdigheter. Kompetansekravet skal sikre at dyr blir ivaretatt på en tilstrekkelig og faglig kompetent måte, og Mattilsynet arbeider nå med å få på plass forskrifter på dette området. Det er også viktig å peke på at det er innført en generell varslingsplikt i loven, slik at det kan bli lettere å fange opp manglende tilsyn og stell og dermed hindre at dyretragediene får utvikle seg. Ofte henger de verste dyretragediene sammen med sykdom og personlige problemer og personlige tragedier hos dyreholder. At helsepersonell nå har en varslingsplikt, vil gjøre at det blir mer oppmerksomhet fra det holdet, og vi har mye større sjanse til å fange opp tragediene, forhåpentligvis på et tidlig tidspunkt. Dyrevelferdsmeldingen slo fast at pelsdyrnæringen står overfor en rekke utfordringer som må løses, før den vil framstå som allment akseptert. Velferd hos pelsdyr må forbedres vesentlig i framtiden. Pelsdyrnæringen selv har også forsikret om at de vil rydde opp i de uakseptable forholdene som har blitt avdekket, og en ny forskrift om pelsdyrhold er ute på høring. Dette forslaget legger til rette for vesentlige forbedringer av dyrevelferden for pelsdyr. Forslaget bygger på mange av de rådene som er utarbeidet av Vitenskapskomiteen for mattrygghet, og annet faglig og vitenskaplig grunnlagsmateriale. Jeg tror næringen har tatt dette på alvor, og jeg har tro på at dette vil bedre velferden for pelsdyr. Alle disse tiltakene viser nettopp at vi har hatt en gjennomgang av dyrehold i Norge, og at vi har en kontinuerlig oppfølging. Senterpartiet er opptatt av dyrevelferd, og vi viser til at Regjeringen gjennom arbeidet med den nye dyrevelferdsloven har lagt til rette for at dyr skal bli behandlet på en god og forsvarlig måte. På denne bakgrunn støtter Senterpartiet statsrådens syn om at det ikke er behov for på nytt å sette i gang en bred, kritisk gjennomgang av alt dyrehold i Norge på nåværende tidspunkt.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Jeg vil si at på samme måte som komiteen har jeg også vært i Sametinget og besøkt de samiske områdene ganske nylig, og jeg ble også overrasket over at man kun hadde tolking på nordsamisk i Sametinget, og jeg hadde en dialog med sametingspresidenten om det. Det er Sametinget som har ansvaret for å organisere Sametingets virksomhet, og jeg vil mene at det er mulig, innenfor de rammer som Sametinget har til rådighet, å ha tolking på andre samiske språk enn nordsamisk. Men det som jeg oppfatter er en stor utfordring i de samiske områdene, er tilgang på tolker. Derfor har jeg også, i møte med Samisk høgskole, fokusert på behovet for å få flere og bedre tolker sånn at vi har nok tolker til å tolke i Sametinget og til å dekke det behovet som er for tolker utover Sametingets virksomhet. Vi kan følge opp det i forhold til den dialogen vi har med Sametinget, og se hvilke muligheter Sametinget ser innenfor sine rammer.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-03-11:
Som finnmarking er det flott å sitte og høre på debatten, og det er flott å høre at en så vidt viktig komité har hatt en lang reise i mitt eget fylke. Så har dere liksom fått sett litt av variasjonen der oppe, dere har fått sett det mest mangfoldige fylket vi har – annerledesfylket Finnmark – og dere har fått kjent litt på forskjellige språk, kulturer og antakelig spist veldig mye god mat, ved besøket der. Så er det litt av debatten som jeg synes er interessant. Veldig ofte blander vi ting når vi debatterer samiske spørsmål. Vær klar over at samiske spørsmål handler om samisk kultur, historie og språk, mens reindriften har bedt om å få lov til å bli behandlet som en næring, og har derfor selv bedt om ikke å komme inn under og bli forvaltet av Sametinget. De vil gjerne bli behandlet som en næring på lik linje med andre næringer der oppe. Så vi skal ta oss i akt for å legge for stor kulturbelastning på reindriften, for det er ikke sikkert at reindriften som næring vil overleve med det. Så til Holmås og diskusjonen rundt FeFo. Der må jeg også be Stortinget om å fare med nennsom hånd. La finnmarkingene prøve seg med å forvalte de verdiene som kommer ut av Finnmarkseiendommen. Der har vi muligheten til å få en god dialog mellom Sametinget og fylkestinget. Kanskje fikser vi den oppgaven selv? Hvilken sterk rygg ville Finnmark fylke kunne stå med etterpå, hvis finnmarkingene selv hadde fått samlet seg og blitt enige om hvordan man skulle forvalte verdiene – skapt gode ting ut av det! Jeg kan dessverre ikke unngå å kommentere Fremskrittspartiet og retorikken deres. Her får vi altså uttrykket oppkonstruerte etniske forskjeller. Med respekt å melde, jeg stusset da jeg satt nede og så på TV. Fikk vi her et eksempel på oppkonstruert intelligens? Det er altså vitterlig sånn at det går ikke an å si at det ikke er etniske forskjeller når man ser på befolkningen i Finnmark. Det er ute av diskusjonen. Så må jeg få legge til at hvis det er sånn at Fremskrittspartiet er så alvorlig bekymret for de konfliktlinjene som er i Finnmark fylke, og for de konfliktene som raser der oppe, så er det fullt mulig for dem å helle olje på vannet. Det er jo sånn at disse diskusjonene kommer opp med jevne mellomrom – gjerne når det er valgår – og fremst i fakkeltoget går Fremskrittspartiet. Hvis det er sånn at man er interessert i å gjøre noe med dette, er det Fremskrittspartiet som har det største handlingsrommet – enkelt og greit. Nå vil jeg gi Fremskrittspartiet litt av verktøyet de kan bruke i disse debattene for å dempe de konfliktene de er så bekymret for. Det første verktøyet heter respekt, og det er respekt for mangfold. Hvis dere legger det inn som en kjerneverdi, kommer dere straks mye, mye lenger når dere skal hjelpe oss i Finnmark til å leve sammen. Det neste er respekt for debatten. Det er faktisk også sånn at man skal ha respekt for motdebattantene slik at man lar alle stemmene slippe til. Med respekt for alle hyggelig debatter jeg har hatt med Fremskrittspartiet – dere har et stykke å gå der.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg takker statsråden for innlegget, og jeg hører at statsråden har samme mål som vi sikkert har alle sammen, at flest mulig av de 34 000 gårdsbruk vi har som står tomme, skal bli bebodd. Hvis man tar et lite regnestykke: La oss si at alle disse blir solgt – det gjør de selvfølgelig ikke, men la oss si det – og det flytter tre personer til hvert av disse gårdsbrukene, er det altså 100 000 mennesker som flytter fra et senter ut i distriktene. Det er ganske mange mennesker, og det er klart at dette vil skape livskvalitet, ikke bare for dem som flytter ut, men også for dem som allerede er der. Jeg kjenner til en del av disse tiltakene, og det er mange kommuner også, i hvert fall relativt mange, som prøver å få utenlandske innbyggere. Blant annet er det mange som reiser til Nederland, til messer der, og får nederlendere hit, og f.eks. i min hjemkommune har det vært positivt. Men det monner så lite, og da må vi kanskje ha målrettede tiltak, som statsråden sier. Jeg har egentlig ikke sett så mye av de målrettede tiltakene. Så sa statsråden at en bør «stimulere» til salg. Når en statsråd fra Senterpartiet og en sosialistisk regjering sier at en bør stimulere til salg, skurrer det litt i hodet mitt: Hva betyr ordet «stimulere»? Er det med litt tvang, eller er det andre ting som skal til? Det håper jeg statsråden kommer tilbake til, hva statsråden og Regjeringen legger i ordet «stimulere». Ellers må det bli enklere, som jeg nevnte, å drive attåtnæring på et gårdsbruk. Jeg nevnte eksemplet med han som drev med lafting. Det fikk han ikke lov til, 3 000 kr i bot hver eneste dag, og det sier seg selv at da gjør myndighetene det vanskelig for folk som ønsker å bosette seg på en gård og drive med annen type næring eventuelt i tillegg til den næringen som har vært der før. Så jeg vil også gjerne høre litt mer – hvis statsråden vil si noe mer om det – om hvordan statsråden vil bidra til at det blir smidigere å drive med annet enn melkeproduksjon, kornproduksjon eller grasproduksjon, f.eks. lafting osv. Et annet eksempel kan jo være at man satser mer på gårdsturisme. Gårdsturisme er i skuddet, men da kan ikke bygdene vi viser fram, ha 34 000 gårdsbruk som står tomme. Jeg tror også det er viktig at vi er med på dette alle sammen, for, som jeg sier, hvis naboen gjør et eller annet positivt, bygger på, maler, dyrker, så sprer det optimisme, og de andre vil også være med på dette. Så jeg tror at det er mye vi kan være med og bidra til her alle sammen, men det må være frivillig, og ikke med tvang og de reguleringer som forefinnes i dag.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg takker for deltakelsen i debatten, og jeg takker for den rosen jeg har fått. Jeg tror vi alle sammen synes at dette er en viktig debatt. Noen forskjeller er det, og den største forskjellen er kanskje mellom Senterpartiet og Fremskrittspartiet. Men vi må huske på – særlig til Senterpartiet – at i løpet av fire år har det blitt 4 419 færre gårdsbruk og 141 000 mål mindre dyrket. Det er ikke 34 000 tomme, ubebodde gårdsbruk, som jeg nevnte – det er enda verre, dessverre. Det har økt i denne tiden. Lønnsforskjellen mellom en bonde og f.eks. en industriarbeider har ikke bedret seg, og leser man noen aviser i dag, vil man kunne se at det er heller ikke sikkert at landbruksoppgjøret som kommer nå til våren, vil bidra til å gjøre situasjonen noe bedre. De som har vokst opp på en gård – det er flere enn én i denne salen som har vokst opp på en gård – kjenner alle til dette. Vi kjenner til at det å gi fra seg et livsverk – om det kommer fra besteforeldre, foreldre eller en selv – handler ikke bare om kroner og øre. Det handler om frihet til å kunne selge og overdra gården til den man tror og mener er best skikket til det, og som vil ivareta de tradisjoner, den kultur og de muligheter som finnes på et gårdsbruk i dag. Mulighetene som finnes på et gårdsbruk i dag, er helt annerledes enn de som var for noen år tilbake, og da må vi gi ungdommen mulighet til å gjøre dette. De som har fulgt med i overtakelser, vil se at det ikke alltid er odelsgutten eller odelsjenta – altså den eldste gutten eller den eldste jenta – som overtar i dag, slik det var tidligere. Det er en grunn til det, og det synes jeg den sittende regjering og den sittende statsråd skal tenke på. Hvorfor er det ikke alltid så gjevt å overta et gårdsbruk, slik det er i dag? Ellers fikk Fremskrittspartiet kritikk fra Senterpartiet – med forbehold om at jeg husker riktig – for at vi ikke har tro på lokalsamfunnet og lokalpolitikerne. Det er jo akkurat det Fremskrittspartiet har. Hvem var det som f.eks. la ned fylkeslandbruksnemnda? Den er borte. Hvem er det som f.eks. ønsker at rovdyrpolitikken skal legges til et nivå og så nær lokalpolitikerne som mulig, fordi nettopp de kjenner problemene best? Slik kan vi gå inn i mange tema når det gjelder hvordan vi skal ivareta det norske landbruket. Jeg har fremdeles ikke fått noe svar på hva man legger i «stimulere» til salg. Er det ved tvang, eller er det andre muligheter? Jeg vil oppfordre særlig Senterpartiet til å se på Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Det handler ikke bare om 7,5 milliarder kr i minus. Det handler om å gi omstillingsmuligheter. Det handler om skatter, avgifter, frihet, råderett, etc., til å kunne bruke gården til det den enkelte ønsker. Det finnes mange muligheter utenom det å drive bare med korn og poteter, som vi gjør på Hedmarken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
Jeg tror at målsettingen til representanten Bredvold om mer aktivitet i bygdene – utnyttelse av ressurser som finnes der – har vi felles. Men det er vel en del forskjell i holdningen når det gjelder hvordan en skal få gjennomført målene. Og i stor grad snakker Fremskrittspartiets representanter – også representanten Bredvold – om at de vil erstatte fellesskapsløsninger med individets frihet til selv å bestemme – altså at en skal ta bort lover og regler, at en skal avregulere og «slippe bonden fri», som er et slagord som Fremskrittspartiet noen ganger bruker. Etter mitt syn er valgfrihet, for å bruke det begrepet, et verdifullt utgangspunkt. Men det er ikke nok. Samfunnshensyn er viktig når det skal tas stilling til hvordan eiendomsressursene i dette landet skal utnyttes. Dette er et hensyn som en ikke kan forvente at eierne tar selv. Eiendomslovgivningen, som ble nevnt i det første innlegget til representanten Bredvold, gjør det mulig å foreta avvveininger der både eierens interesser og samfunnshensyn har en sentral plass. Og jeg mener det lovverket vi har i dag, ivaretar denne balansegangen på en god måte. Samtidig vil jeg understreke at det er en kontinuerlig prosess å sikre at lovverket er tilpasset vår tids utfordringer. Senest i fjor vedtok Stortinget omfattende endringer i lovgivningen – bl.a. slik at færre eiendommer ble omfattet av konsesjonsplikt, boplikt og odelsrett. Reglene om boplikt ble dessuten forenklet slik at de er blitt bedre redskap for kommunene i arbeidet for å sikre bosetting på gårdsbruk. Endringene ble vedtatt med støtte i et stort flertall i Stortinget. I tillegg til dette sendte jeg for ca. en måned siden ut et nytt rundskriv med endringer i priskontrollen etter konsesjonsloven. Jeg har besluttet at priskontroll skal unnlates dersom kjøpesummen for bebygd landbrukseiendom er under 1 500 000 kr. Den nedre grensen for når det skal gjennomføres priskontroll, er dermed økt til det dobbelte. Det innebærer at mindre eiendommer, hvor boligfunksjonen er mer framtredende enn næringsaspektet, kan bli prissatt nærmere markedsverdi. Dette legger til rette for at flere små eiendommer kan komme på salg. Det bygger altså videre på en tankegang om at noen eiendommer kan tilbys i et større marked der også ønsket om en livsstilseiendom kan ivaretas – mens andre eiendommer med større ressursgrunnlag forbeholdes dem som vil ha yrket sitt – og aktiviteten – i landbruket. Endringene bygger ikke på lettvinte løsninger hvor hensynet til fellesskapet er fraværende. De kan imidlertid etter min mening, sammen med en bevisst bruk av reglene i kommunene og aktiv lokal bygdelivsmeglerinnsats, bidra til at tomme gårdsbruk igjen blir bebodd. Jeg har tillit til at kommunene er klar over dette, og at det må arbeides målrettet over tid for å oppnå slike resultater.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
Innledningsvis vil jeg i dette avslutningsinnlegget mitt understreke at etter min mening er Trældals, Bredvolds og Fremskrittspartiets frisleppspolitikk den største trusselen mot det norske landbruket – og et landbruk i hele landet. Representanten Trældal understreket full produksjonsfrihet, full etableringsfrihet og fjerning av importrestriksjoner, som antageligvis også ligger i kjømda ved et eventuelt fremskrittspartistyre. Det er en medisin for avfolkning av store deler av de norske bygdene – og dermed for store deler av den norske matproduksjonen – og det vil ikke minst ødelegge den norske næringsmiddelindustrien, som er en av de største vi har. Opposisjonen etterlyser endringer i lovgivningen. Jeg mener at lovene, med de endringene som ble vedtatt i fjor, gir et godt utgangspunkt for den politikken som jeg har skissert i dag. Jeg oppfatter også at jeg har mange med meg i det. Vi har i det siste gjennomført regionale konferanser i forbindelse med arbeidet med den nye stortingsmeldingen om landbruk og matpolitikk, og der er det ingen som tar opp de synspunktene som Fremskrittspartiet her fremmer, og som også Høyre stiller seg bak når det gjelder boplikten. Jeg mener at de virkemidlene vi har i dag, er gode, men de må brukes aktivt for å sikre levende bygder. Da må vi særlig rette søkelyset – mer enn tidligere – på bruken av mindre eiendommer, altså eiendommer under konsesjonsgrensen. Hvis flere får anledning til å skaffe seg livstidseiendommer, noe mer enn en tomt, kan vi få en vinn–vinn-situasjon. Det har jeg understreket i mitt tidligere innlegg, og jeg skal ikke gjenta det på nytt. Så har jeg fått et par spørsmål fra Røbekk Nørve som jeg gjerne vil svare på. Representanten nevner en sak i et skriftlig spørsmål som jeg har svart på, som gjelder kårbolig i Eigersund. Jeg vil bare igjen understreke at vi jobber nå med en gjennomgang av prinsippene for praktisering av delingsforbudet. Nye retningslinjer vil bli utarbeidet, og vi er i gang med det. Stortinget vil bli informert om det på en adekvat måte så raskt som mulig. Så til representanten Bredvold. Han har også tatt opp et par spørsmål som han ønsker svar på. Jeg vil bare understreke at i forbindelse med arbeidet for å utvikle nye næringer i bygdene med basis i landbrukets ressurser, er jeg opptatt av reiseliv, som også Bredvold understreker, og annen bruk av de ressursene vi har på gårdene. Da må selvsagt produksjonen være innenfor de rammene som lov og regler tilsier. Det forutsetter jeg er et ansvar som den enkelte utøver har. Vi bruker virkemidler gjennom endring av lovgivningen, justering av delingslov og justering av prisreguleringsvirkemidler, for å stimulere til disse satsingene, i tillegg til at vi har satt av virkemidler over jordbruksavtalen gjennom Innovasjon Norge. Helt til slutt har jeg bare lyst til å understreke at når vi snakker om å øke omsetningen av eiendommer i jordbruket, må vi huske på at de som eier disse eiendommene, også har sin eiendomsrett, som de må ha lov til å ivareta. Det innebærer også at de kan avstå fra salg.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
På mange vis opplever jeg dessverre – jeg beklager å måtte si det – at representanten Trældal gjennom mange av de påstandene som her framsettes, stigmatiserer reindriftsnæringen. Som jeg understreket i mitt første innlegg: I mange områder er det ingen problemer med reintallet, i noen områder er det problemer. Det som er svaret, er selvsagt å ansvarliggjøre reindriften slik som en har gjort, og slik som man har lagt til grunn i den nye reindriftsloven. Men en må samtidig gi reindriften en sjanse til å følge opp det regelverket som Stortinget, med stort flertall, har vedtatt. Det er mangel på forståelse, synes jeg, fra representanten Trældals side når han holder innlegg i dag. Han har ikke forståelse for de prosesser som må foregå når vi nå har etablert og iverksatt et nytt regelverk, et nytt lovverk, der en nettopp gjennomfører det han ønsker seg, en regulering av reintallet. Det gjøres mye, og det gjøres mye fornuftig, både gjennom det at en har fått på plass denne nye reindriftsloven, som ansvarliggjør næringen, og som gir oss sanksjonsmuligheter med hensyn til å følge den opp, og gjennom reindriftsavtalen, der en gjennom de økonomiske virkemidlene fremmer nedslakting eller økt uttak fra de områdene der det er nødvendig å ta reintallet ned. Så har jeg lyst til å understreke at dersom det er slik at man mener det gjøres feil i reindriftsforvaltningen, er det fritt fram å ta det opp med meg. Men da vil jeg gjerne få dokumentert skriftlig det som her påstås fra Stortingets talerstol. For øvrig vil jeg også understreke at konflikten i Alta, som representanten Trældal også tar opp, er blitt fulgt opp av meg direkte. I begynnelsen av november var jeg på et møte i Alta der vi møtte alle aktørene. Det vi her har gjort, er å ansvarliggjøre reindriftsforvaltningen, reindriften, bøndene og Alta kommune. De sa alle at de var enige om at de skulle jobbe i lag, på basis av det som reindriftsloven forventer, for å få til gode løsninger. Og jeg har bare lyst til å si at jeg skal etablere et meklingsråd. Dette meklingsrådet skal komme med forslag som kan redusere konfliktnivået i Alta direkte. Oppstartsmøtet for dette meklingsrådet er neste uke. Oppstarten er selvsagt nå, fordi det er viktig å få arbeidet slik at eventuelle problemer med rein på innmark til våren kan avverges. Jeg vil være klinkende klar på at det ikke er beiterett for rein på innmark eller på fredede områder, og det skal følges opp. Selvsagt skal det følges opp av reindriftssjefen og av andre som har ansvaret for dette i den lokale forvaltningen. Styringsorganer skal følge opp dersom dette ikke overholdes, og dersom offentlig interesser tilsier at man skal gripe inn.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
Tusen takk for mange nyanserte innlegg, og tusen takk også for dem som jeg opplevde ikke var så veldig nyanserte. Jeg er glad for at vi har fått mange innlegg og en god diskusjon. Poenget mitt med mine to innlegg var å understreke at det har skjedd mye de siste årene gjennom endring av reindriftsloven og gjennom de økonomiske virkemidlene vi har i reindriftsavtalen. Denne næringen har, som flere har sagt, fantastiske muligheter, hvis vi sammen med næringen greier å forvalte disse mulighetene på en god måte. Jeg har lyst til å understreke at NRLs leder, Sara, har uttalt at han registrerer en endring i holdning hos ungdommen i reindriften nå. Nå er det vekt og kvalitet som gjelder, ikke størst mulig flokk. Det synes jeg også lover bra for fortsettelsen. Og når det da er enkelte i denne sal som hevder at vi slipper alt fritt i forhold til driften, så må jeg gjøre oppmerksom på at det er et generelt tak på 600 dyr for å komme innunder reindriftsavtalen, som på sett og vis understreker at det ikke er fritt fram for å få støtte til den driften en ønsker seg. De siste årene har reindriften hatt en positiv inntektsutvikling, og foreløpige tall for 2009 viser en fortsatt positiv utvikling. Hovedårsaken til økningen kan relateres til et fortsatt høyt slakteuttak, og ikke minst en økning i prisen. Vi ser gjennom de siste års positive inntektsutvikling i reindriften at reindriftsavtalens virkemidler bidrar til økt slakting og verdiskaping. Men fortsatt er det slik at gjennomsnittsinntekten i reindriften er for lav. For meg er det viktig at man framover prioriterer tiltak som bidrar til å videreutvikle de inntekts- og velferdspolitiske tiltakene i reindriften, slik at man får løftet reindriften opp på et nivå som samsvarer bedre med sammenlignbare næringer. I denne sammenhengen er det altså reindriftsavtalen som er det sentrale virkemiddelet. Det er viktig å stimulere til reell markedsrettet produksjon og verdiskaping, som også noen i sine innlegg i dag har understreket. Erfaring viser at de produksjonsavhengige tilskuddene har bidratt til å øke slakteuttaket av rein det siste året og bidratt til økt verdiskaping i næringen. Det er derfor viktig at kommende reindriftsavtaler også stimulerer til økt slakting og produksjon gjennom de produksjonsbaserte tilskuddene, slik at reintallet kan bli redusert til et bærekraftig nivå i alle reinbeiteområdene. Den siste reindriftsavtalen som akkurat nå har blitt inngått, legger vekt på akkurat det. Avtalen legger stor vekt på tiltak som kan bidra til økt uttak, og ikke minst bidrar den til, slik som også representanten Kristiansen understreket, at en legger stor vekt på tiltak som kan bidra til bedre gjennomføring av slakting gjennom sesongen, og ikke minst økt salg. Jeg har lyst til å understreke at det altså er næringen selv som har ansvaret for markedsføringen i henhold til reindriftsavtalen. Til slutt vil jeg si at det ikke er riktig at reintallet det siste året har fortsatt å øke. De siste tallene vi har, er 10 000 færre rein i Finnmark i løpet av det siste året.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
Jeg skal da prøve å svare på en del av de spørsmålene som kom i talen, slik at jeg også kan følge opp det svaret som jeg ga på den skriftlige interpellasjonen som vi mottok tidligere. For det første vil jeg understreke at når det gjelder diskusjonen om Mattilsynet og politiet, har det også kommet fram forslag om at vi skal etablere et eget dyrepoliti i Norge. Til det har jeg bare lyst til å understreke at det er Mattilsynet som er dyrepolitiet i Norge. Det jeg understreket, var at tilsyn med dyrevelferd og oppfølging av dyrevernsaker skal ha høy prioritet, og Mattilsynet har nå fått flere virkemidler for effektiv oppfølging av brudd på dyrevernloven, bl.a. muligheten til å frata retten til å ha dyr. Det er også slik at både Mattilsynet og politiet kan rykke ut på varsling. Så jeg opplever at det ikke er problematisk med grensegangen mellom Mattilsynet og politiet, som jeg forsto interpellanten antydet. Når det gjelder kjæledyr, gikk spørsmålet på avl og utviklingen i den siste tiden med hensyn til avl og de egenskaper som dyr da får, pluss kunnskapene til dommerne. Jeg vil bare understreke, for å orientere interpellanten, at den nye loven har krav til avl. Det er et samarbeid med Norsk Kennel Klub om utdanning av dommere, og der har Mattilsynet og departementet dialog med dem. Så det området mener jeg blir godt ivaretatt, selv om også jeg ser at det i enkelte tilfeller er egenskaper ved enkelte raser, ved enkelte dyr, som synes å være vanskelig eller ikke særlig tilrådelig å avle videre på. Så til slutt var det spørsmål om pelsdyr. Jeg forsto det slik at interpellanten var opptatt av at det ved anmeldte besøk skulle rapporteres eventuell avliving av dyr som var skadet, eller som ikke var i den tilstanden de burde være. Det poenget vil jeg måtte ta med meg tilbake til departementet og se nærmere på, dersom det ikke foreligger slik statistikk i dag. Det er jeg dessverre ikke kjent med, og jeg vil komme tilbake til interpellanten med et nærmere svar på det spørsmålet. Helt til slutt: Når det gjelder forsøksdyr, vil jeg bare understreke at det er opprettet en alternativ plattform ved bruk av dyr i forsøk. Jeg vil bare understreke at de prinsippene som skal legges til grunn i forsøksdyrarbeidet, er de tre R-ene – som det heter på godt norsk – «reduction, replacement and refinement». Det betyr at det også jobbes med forsøksdyrområdet for å gjøre situasjonen bedre for disse dyrene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-11:
Også jeg vil takke for denne debatten og denne interpellasjonen. Jeg vil innledningsvis i mitt siste innlegg understreke det samme som interpellanten, at våre muligheter til å produsere mat på et etisk, forsvarlig og bærekraftig vis er et konkurransefortrinn, og det er også grunnleggende i det arbeidet vi nå gjør med å videreutvikle norsk matpolitikk. Så har jeg bare lyst til å understreke til interpellanten at når det gjelder kjæledyr, mener jeg den loven som nå nettopp er vedtatt og implementert, ivaretar problemstillinger rundt avl. Men vi vil selvsagt følge det råd vi får fra Mattilsynet og eventuelt fra Veterinærforeningen – og altså følge dette videre. Når det gjelder kyllingproduksjon og fiskeoppdrett mv., har Mattilsynet et klart ansvar for oppfølging, og det forventer jeg at de gjør. Så vil jeg tilbake til det spørsmålet som jeg var litt uklar på i mitt forrige innlegg. Det er slik i forbindelse med tilsyn i pelsdyrfarmer at tilsyn fra Mattilsynet skjer både varslet og uvarslet. Det er ikke slik at det bare er varslede tilsyn. Vi har – det har jeg fått undersøkt nå – ikke tall på avlivede dyr, bare antall hastevedtak som fattes i forbindelse med de tilsynene. Det skal jeg gå tilbake til Mattilsynet og ta tak i – som jeg også ble oppfordret til av interpellanten. Når det gjelder pelsdyr, stiller den nye pelsdyrforskriften som er på høring, krav til plass og utstyr som gir mulighet for og skal stimulere til aktivitet. Jeg skjønner at det i mange partier er slik at man allerede har bestemt seg i forhold til om man ønsker å opprettholde en pelsdyrnæring eller ikke, men mitt og Regjeringens standpunkt er i alle fall at vi jobber mye og hardt for å ivareta dyrevelferden og på det viset sikre at vi kan opprettholde aktiviteten i næringen i framtiden. Så har jeg lyst til å understreke at vi også jobber med og har ønske om å innføre såkalte indikatorer for dyrevelferd. Det å ha slike indikatorer er et arbeid som både Norge og EU ser behov for å utvikle. Jeg håper at det i framtiden vil gi resultater når flere land vil bruke ressurser på det. Når det gjelder Flåttens innlegg, er det et strengt regelverk for medisinering, og det skal nå opprettes register for legemiddelbruk som letter tilsynet med bruken. Det er også slik at Mattilsynet har fokus på legemiddelbruk og tilsyn av dyrehelsepersonell. Til slutt vil jeg bare understreke til Bredvolds innlegg at det finnes klare regler for å forebygge branner i regelverket og i lov om brannsikkerhet.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hører at det er satt i gang et arbeid og startet en prosess, men jeg føler ikke at det skjer nok. Statsråden bekreftet det som jeg sa i mitt innlegg. I Vest-Finnmark har man altså vedtatt et tall på 64 300 dyr. Vi har i dag nesten 100 000 dyr i Vest-Finnmark. Så vi har omtrent 30 000 dyr for mye bare der. Summerer vi videre, kommer vi kanskje opp i et sted mellom 40 000 og 50 000 dyr for mye i Norge som helhet. Det jeg vil utfordre statsråden på, er: Statsråden erkjenner at tallet er for høyt, men hva gjør statsråden for å få tallet ned på det nivået som er satt av staten, som i Vest-Finnmark er 64 300 dyr, for å ta et eksempel? Så har man også eksempler der man sier at reintallet er satt ut fra arealet som sidaen har. Det er vel og bra. På Tjeldøya i Nordland fikk de reintallet satt opp. Når man har fått lov til å gjøre det, øker man bare reintallet. Når det så blir klaget inn av kommunene, gjør ikke statsråden noe med det. Man bare overser at man bryter med det man er blitt enige om. Man gjør ingenting for å få ned tallet. Så her tror jeg man må endre kurs. Hvis man sier en ting og iverksetter et reglement, må man også gå inn og styre etter det reglementet. Bøndene i Finnmark har det problemet at de blir invadert av rein som ødelegger jordsmonnet og gresset som de trenger for å fø sine dyr igjen. Bønder i Alta som jeg har pratet med, kan fortelle at de skal slakte ned noe av buskapen sin fordi de ikke har nok fôr – det er ødelagt av rein. Til det uttaler reindriftssjefen, som er styrt av statsråden, bl.a. at man bare kan kontakte henne, så skal man få reinen bort fra jordene. Når man da kontakter reindriftssjefen, får ikke bøndene noe svar fra henne. Og når man etterlyser det, får man det svaret fra reindriftssjefen at hun ikke kan gjøre noe med det fordi hun tapte mot sitt styre, der samene sitter med tre og de andre sitter med to. Det er altså et flertall i styret som stemmer ned at reinen på jordene skal bli hentet. Dette gjør at frustrasjonen blir ganske stor, og man får konflikter av det. Hvis ministeren viser at han har – skal vi si – en måte å ordne opp på, at det er et slags ris bak speilet hvis man ikke følger de reglene som er satt opp, tror jeg dette skal gå bra.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Jeg synes det har vært en veldig god debatt, med utrolig mange gode innspill fra samtlige. Den eneste jeg er skuffet over, er statsråden. Jeg registrerer at samtlige partier her – men ikke statsråden – ser alvoret i situasjonen. Jeg vil håpe at man etter veldig mange gode innlegg fra posisjonen og Arbeiderpartiet nå klarer å presse statsråden til å handle, og at det ikke her blir som med Lofoten, der SV og Senterpartiet på en måte presset de andre ut. Det er altfor viktig til det. Så går jeg litt videre. Jeg stilte statsråden et direkte spørsmål – hvorfor man i 2002 har vedtatt 64 300 som høyeste reintall i Vest-Finnmark, mens nærmere 100 000 nå – men ingenting er skjedd. Det eneste statsråden gjør, er å komme med fraser der han beskylder undertegnede for å stigmatisere reindriftsnæringen. Denne retorikken har ministeren hatt hele veien, fra problemene i Finnmark startet. Jeg tok opp saken i begynnelsen av november i fjor. Da svarte man at man skulle sette ned et utvalg for å megle. Det skulle skje øyeblikkelig. Fra november til nå har det gått fem måneder. Det er hurtigarbeidet til ministeren, så med all respekt, her er det litt mangel på handling og mest prat. Så sier også representanten fra Arbeiderpartiet at man må se tapstallene i sammenheng med flere ting, bl.a. påkjørsel av bil og tog. De tallene jeg refererte til, gjelder tap på grunn av rovdyr, og så vidt jeg vet, er ikke tog eller bil et rovdyr, det ligger under andre tapsdeler. Når det gjelder tap på grunn av rovdyr, har utbetalingene økt med nærmere 50 pst. Det er mye som går med av skattebetalernes penger. Det går med over 56 mill. kr til å betale tap av rein. Det er klart dette også er rovdyrproblematikk. Så registrerer jeg også at med Senterpartiet ved makten lar man rovdyrene regjere over hele landet. Det gjør at det er skattebetalerne, reindriftsnæringen og bøndene som må ta regningen. Dette er også et bevis på at man ikke er handlingsdyktig. Jeg registrerer også at man i juli 2007 satte seg ned for å se på næringen. Vi er nå i 2010, og det har fortsatt ikke skjedd noe. Igjen viser det at det er langt mellom handling og vilje. Til slutt vil jeg bare takke, og jeg ber Arbeiderpartiet om å presse Senterpartiet her, slik at vi får en løsning. Uten press fra Arbeiderpartiet så blir det ingen løsning.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-11:
Det er ei viktig problemstilling som representanten frå Framstegspartiet tek opp, men vi er nok usamde om konklusjonen. Eg sende interpellasjonen til nokre venner av meg som er bønder. Det var lite støtte til dei konkrete forslaga frå representanten Bredvold blant mine bondevenner. Regjeringa er oppteken av å føre ein politikk som i størst mogleg grad sikrar drift av dyrka jord. Vi har nettopp behandla ei stortingsmelding om klimapolitikk og landbruk. Her var mattryggleik eit viktig element, og i det perspektivet er det viktig å halde dyrka mark i hevd. For SV er det viktig å ta vare på og vidareutvikle eit allsidig landbruk som utnyttar viktige ressursar som beite og grovfôr. Eg har hatt kontakt med folk som arbeider med omsetning av gardsbruk. Dei peikar på at det gjerne er unge folk som ønskjer å kjøpe landbrukseigedomar, og dei har ofte lita kjøpekraft. Frislepp av pris og fjerning av buplikt, slik interpellanten ønskjer, vil føre til auka pris. Det vil vere ein fordel for kjøpesterke folk som ønskjer å skaffe seg ein fritidseigedom. Men denne kjøpesterke gruppa vil fortrengje mindre kjøpesterke grupper som ønskjer å investere i driftsbygning og buskap, vidareføre landbruksproduksjonen, utnytte beitelandet og halde jorda i hevd. Vi som har vakse opp på ein gard, veit at gardsbruk er livsverket til mange tidlegare generasjonar. Dette skaper ofte sterke bindingar til garden, og det er naturleg nok med på å avgrense omsetning av gardsbruk. Fjerning av prisregulering og oppheving av buplikt vil i liten grad endre på dette, berre fortrengje unge som genuint ønskjer å drive landbruk. Norsk Bonde- og Småbrukarlag, Natur og Ungdom og Norsk Bygdeungdomslag har etablert prosjektet «Slipp oss til – ungdom inn i landbruket». Der arbeider ein konkret med å få ungdom inn i landbruket. Prosjektet samarbeider med fleire kommunar for å auke tilgangen på landbrukseigedomar til folk som er genuint interesserte i å drive bruket, og heilt eller delvis vil gjere bruket til eit levebrød. I ein del kommunar er det arbeidd godt med slike prosjekt. Det har skapt større omsetning av bruk, og det er skapt levekraftige bygder ikkje berre med folk som bur der i periodar, men med folk som genuint driv med å halde jorda i hevd. Det er dette som er vegen å gå, ikkje å la fri pris fortrengje dei som ønskjer å byggje seg ei framtid og skaffe seg eit levebrød på aktiv gardsdrift. Vi treng dei som vil drive aktivt landbruk, og vi skal følgje opp dei intensjonane vi var samde om då vi behandla stortingsmeldinga om klima og landbruk.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-11:
Det er eit viktig spørsmål representanten Skei Grande tek opp. SV har lenge vore pådrivar for betre dyrevelferd. Vår tidlegare parlamentariske leiar Inge Ryan markerte seg sterkt på dette området og gjorde ein stor innsats for dyrehelse og dyrevelferd. Det er positivt at Venstre engasjerer seg i spørsmåla, slik at vi får ein god debatt om desse viktige tema. SV er oppteke av at alt husdyrhald skal vere dyreetisk forsvarleg. Dyrevelferd må byggje på anerkjenning av at dyr har eigenverdi i tillegg til å ha nytteverdi for mennesket. Dyr skal handsamast godt og vernast mot unødige påkjenningar og belastingar. Det er viktig å ha lovverk og kontrollmekanismar som vernar dyra, på basis av fagleg kunnskap og med utgangspunkt i kva som er i dyras interesser, slik det er lagt opp til i lov om dyrevelferd. SV har programfesta at vi vil arbeide for å styrkje dyrevernet, både i Noreg og internasjonalt. Det er eit arbeid som stadig må følgjast opp, etter kvart som det kjem ny kunnskap som gir oss moglegheit til å auke dyrevelferda. Det er viktig å sikre eit godt tilsyn med husdyrhaldet og ha klare ansvarsliner for kontroll og sanksjonar. SV er oppteke av å styrkje arbeidet for å finne fram til alternativ til dyreforsøk som påfører dyr liding. Organisasjonen Norecopa gjer eit viktig arbeid for å finne fram til og formidle informasjon om alternativ til dyreforsøk. Dette er eit viktig arbeid som må vidareførast. Norecopa og Noregs forskingsråd har også sett i gang arbeid for å sjå på dyrevelferd blant fisk som blir brukte som forsøksdyr. Her har vi faktisk ganske store utfordringar framover, sidan fisk utan samanlikning er blant dei dyra som blir brukte mest i dyreforsøk pr. i dag. Det er kanskje mange som trur at fisk ikkje føler smerte, men det gjer dei. Representanten Skei Grande snakka spesielt om pelsdyrnæringa. SV meiner at erfaringane hittil tyder på at det er vanskeleg å ha ein pelsdyrproduksjon som sikrar god dyrevelferd. Her er vi på line med fråsegna frå Den norske veterinærforening. Alt i 2001 peika dei på at pelsdyrhald byr på stor utfordringar for dyrehelsa, og i fjor haust uttalte foreininga følgjande: «Dagens pelsdyrhold baserer seg på hold av aktive rovdyr i små nettingbur. Denne driftsformen medfører at dyrene ikke får tilfredsstilt sitt naturlige atferdsbehov. DNV har tidligere uttrykt skepsis til pelsdyrholdet. På tross av gode intensjoner i næringen, har det vist seg at det fortsatt er store dyrevelferdsmessige problemer i pelsdyrholdet. DNV mener derfor at tiden nå er moden for å vurdere avvikling av alt pelsdyrhold i Norge.» På bakgrunn av den informasjonen, som vi ikkje kan skyve frå oss, har vi i SV med basis i dyrehelsesituasjonen programfesta at vi vil arbeide for eit forbod mot pelsdyrproduksjon i Noreg.