trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Eg trur me skal ta inn over oss at me har ein svært akutt situasjon i Burma, der faktisk mange hundre tusen personar er i ein akutt livsfare. Det viktigaste no, etter mitt syn, er å konsentrera seg om å hjelpa desse personane, gje dei ei moglegheit til å komma ut av den situasjonen som no er. Me veit at eit av dei største hindra for å få til ein internasjonal hjelpeaksjon i dette området har vore den måten myndigheitene i Burma har reagert på. Når ein no har greidd å få opna grensene, meiner eg at det er veldig positivt av omsyn til dei personane som lir. Og eg vil jo tru at når Raymond Johansen uttalar seg på den måten han gjer no, er det fordi ein skal ha fokus på redningsarbeidet. Det betyr sjølvsagt ikkje at Noreg er mindre kritisk til den generelle utviklinga i Burma, og særleg i forhold til menneskerettar. Men generelt meiner eg sjølvsagt at ein må ta opp slike problemstillingar når ein har moglegheit til det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
For ei kort tid sidan hadde Framstegspartiet landsmøte. Ei av dei viktigaste sakene, så vidt eg forstod, var å skaffa partiet ein utanrikspolitikk. Det synest eg sjølvsagt er veldig positivt. Dersom eg ikkje misforstod signala frå Framstegspartiet sitt landsmøte, ønskjer dei eit smalare internasjonalt engasjement og større fokus på snevre eigeninteresser. Eg føler vel at Høglund bekrefta det same i innlegget sitt her i dag: lågare og smalare aktivitet. Som utanriksministeren var inne på i utgreiinga si, gjev vårt internasjonale engasjement og vår aktivitet Noreg tilgang til ei rekkje fora og arenaer som eit land på vår størrelse normalt ikkje opptrer i, og vårt engasjement gjer det også mogleg for oss å møta viktige politikarar og avgjerdstakarar frå andre land som igjen er viktige for oss når våre eigne interesser står på spel. Ser ikkje Framstegspartiet at deira meir snevre politikk faktisk kan gjera det vanskelegare for Noreg å taka vare på eigne interesser den dagen det skulle verta aktuelt?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Etter dette innlegget trur eg me kan slå fast at det ikkje er den heilt store ueinigheita mellom Kristeleg Folkeparti og Regjeringa, og det er eg sjølvsagt svært glad for. Når det gjeld bistand, deler me jo iveren etter å nå 1 pst. Sjølv om me ikkje har nådd det, meiner eg at ein må sjå på kroner og øre, og dette er eit av dei områda som har hatt sterkast vekst. Grunnen til at eg tek ein replikk, er likevel knytt til Midtausten. Det er slik at me deler ønsket om fred mellom Israel og dei palestinske områda, og eg trur Kristeleg Folkeparti og iallfall Arbeidarpartiet ser for seg nokolunde dei same sluttresultata. Men eg har likevel litt problem med å kjenna igjen historiebeskrivinga til Høybråten når han seier at Noreg her braut ut av det internasjonale samfunnet og tok kontakt med Hamas på høgt nivå. Høybråten seier sjølv at eit av dei største problema er at palestinarane er splitta, og det me gjorde, var trass alt å prøva å følgja opp Abbas’ iver etter å få samla dei palestinske områda. Trur verkeleg Høybråten det er mogleg å få til fred i Midtausten utan at Hamas blir teken med på eit eller anna vis?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Utenriksministeren sa i redegjørelsen at nordområdet var «et hovedområde for norsk engasjement», noe også representanten Akselsen understreket. Utenriksministeren sa videre at «Regjeringens nordområdestrategi dekker et bredt felt, til havs og på land, og i forhold til andre land». Det har hersket bred enighet om denne strategien, både i og utenfor Regjeringen, og aktiv tilstedeværelse i nordområdene har vært selve grunnpilaren i dette. Det er nå dessverre mye som tyder på at også dette er gjenstand for Regjeringens manglende evne til å være enig med seg selv. I går kunne vi lese at de seismiske undersøkelsene som skulle danne grunnlaget for videre oljeleting i nord, er stanset, noe som undergraver både vår tilstedeværelsesstrategi og våre næringsinteresser. Jeg vil derfor spørre representanten Akselsen om han er tilfreds med at Regjeringen nå har gitt etter for SV i nok en sak som kan få både nærings- og sikkerhetspolitiske følger for Norge.
Inge Lønning (Høyre), 2008-05-22:
Et av de mest interessante avsnittene i utenriksministerens redegjørelse denne gang dreiet seg om det nordiske samarbeid og nye perspektiver på det nordiske samarbeid. I den sammenheng hadde utenriksministeren en setning som jeg spesielt merket meg, fordi den var så vidt oppsiktsvekkende. Den lød slik: «EØS-avtalen er dermed vår viktigste nordiske samarbeidsavtale.» Siden utenrikskomiteens leder representerer det samme «firmaet» som utenriksministeren gjør, vil jeg gjerne be ham om hjelp til å forstå hva denne setningen betyr: «EØS-avtalen er dermed vår viktigste nordiske samarbeidsavtale.»
Inge Lønning (Høyre), 2008-05-22:
Jeg er helt enig med utenriksministeren i at blind tro aldri er anbefalelsesverdig i noen sammenheng. Derimot kan seende tro ha noe for seg. Det jeg har litt vanskelig for å forstå, er sammenhengen mellom premisser og slutning, både hos bistandsministeren og hos utenriksministeren, i forhold til Burma. Man bruker den situasjonen som er oppstått helt akutt på grunn av en naturkatastrofe og på grunn av regimets manglende evne og vilje til å håndtere den, som et slags argument for at boikottlinjen har vært feilaktig. Jeg skjønner ikke logikken i det, og jeg vil advare mot slutningen. At man gjør alt som er mulig i en akutt humanitær katastrofesituasjon, uten å skjele verken til høyre eller venstre eller noe annet sted, aksepterer jeg uten videre, men jeg aksepterer ikke slutningen. Jeg aksepterer ikke at dette er noe godt grunnlag for å føre en mer generell debatt om hvilke former for boikott som er adekvate, og hvilke som ikke er adekvate, hvilke som kan føre til resultater på kort sikt, og hvilke som ikke kan gjøre det osv. Den debatten må føres på et helt annet grunnlag enn det. Så har jeg bare en liten merknad. Jeg skal ikke gå langt inn i semantikken, for det var ikke det som var poenget. Men jeg oppfatter vel ordet «realpolitikk» på en annen måte enn det utenriksministeren nå gav uttrykk for. For mitt øre har realpolitikk ikke noe med geografisk avstand fra eget land å gjøre. Det dreier seg mer om forskjellen mellom to ulike tilnærminger til utenrikspolitikk i sin store alminnelighet, nemlig hvorvidt utenrikspolitikk skal ivareta egne interesser - de kan godt ligge på motsatt side av kloden, selvfølgelig - når det gjelder handelspolitikk og andre ting, i motsetning til det å legge vekt på overordnede altruistiske tilnærminger av typen å ivareta menneskerettighetene uansett hvilke omkostninger det måtte ha for eget lands vedkommende. Det er vel der den debatten blir interessant, ikke som et spørsmål om hvorvidt man skal være mest opptatt av sine naboland eller av land i andre verdensdeler.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Utenriksministeren brukte mye av sitt innlegg til å snakke om norsk engasjementspolitikk overfor andre land og regioner, og han gav uttrykk for at norsk engasjement burde være verdiorientert. I den forbindelse er det mange som har hevet øyenbrynene når de har lest Verdens Gang i dag, hvor vi får beskjed om at utenriksministerens statssekretær, Raymond Johansen, som nå er i Burma og har fått en unik anledning til å få generalene der i tale, sier til Verdens Gang at han ikke vil si ett ord om brudd på menneskerettighetene eller Aung San Suu Kyi som sitter i husarrest i Burma. Jeg vil gjerne vite hvordan utenrikskomiteens leder ser på dette, og om han føler seg bekvem med at når Norges representant på denne måten får en slik unik anledning, er ikke det verdiorienterte engasjementet i forhold til menneskerettighetene med i det hele tatt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
I utenriksministerens redegjørelse var det et kontinent som var helt uteglemt, i en ellers meget fyldig redegjørelse, nemlig det er verdens fattigste kontinent, Afrika - Afrika sør for Sahara. Det gir grunn til refleksjon, for Afrika har ikke vært spesielt mye framme i Regjeringens utviklingspolitiske redegjørelser heller. I det reviderte budsjettet som representanten Valle nå sterkt understreket ennå ikke var behandlet i Stortinget - og som dermed kan endres, måtte jeg forstå - kutter Regjeringen Afrika-bevilgningen med 70 mill. kr. I tillegg finansierer Regjeringen regnskogsatsing med 175 mill. kr fra de fattigste på bistandsbudsjettet. Er ikke dette et nytt eksempel på at denne regjeringen verken makter eller kan følge opp kampen mot fattigdom?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
La meg først fastslå at det historisk sett har vært bred enighet i Stortinget, ikke minst mellom de partier som representanten Akselsen og jeg selv representerer, når det gjelder satsingen på de fattigste og satsingen på bistand mer generelt. Dessverre har denne regjeringen utmerket seg ved at den i budsjett etter budsjett har tonet ned satsingen på Afrika, som tross alt er det fattigste kontinentet i verden. Heldigvis har det vært mulig gjennom budsjettløsninger i utenrikskomiteen å rette opp en del av dette. Jeg håper at det blir mulig også i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det Akselsen sier, tyder på det. Når det gjelder Midtøsten, er problemet at Norge brøt ut av den internasjonale enighet i sin tilnærming til Hamas. Problemstillingen at man for å finne en løsning i Midtøsten må forholde seg til Hamas på en eller annen måte, er jeg helt enig i.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Kristelig Folkeparti har slett ikke behøvd å gjøre noe som helst for å «blåse opp» uenigheten mellom regjeringspartiene når det gjelder rakettskjoldet. Det har vi og enhver alminnelig avisleser kunnet få med seg ved et blikk på nyhetsbildet gjennom de siste månedene. Men det er riktig som representanten sier, at vi helt fra Bondevik II-regjeringens tid har hatt en skepsis til NATOs rakettskjoldplaner. Vi var derfor med på å stille de kritiske spørsmålene som Regjeringen gjorde med utgangspunkt i Soria Moria-erklæringen, som også knyttet seg til NATOs planer. Men vi var ikke med på en alenegang fra Norges side, som det var tendenser til i prosessen fram mot NATO-toppmøtet, når det gjaldt motstanden mot USAs planer. Det er fordi vi mener at vi har et ansvar i NATO. Når vi har hevet vår stemme, har vi et ansvar for å komme fram til felles løsninger.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Jeg forstår det slik at utenriksministeren mener at det har vært helt nødvendig av hensyn til den humanitære krisen i Burma å unnlate å ta opp de groveste brudd på menneskerettighetene som vi kjenner, og som den burmesiske ledelsen er ansvarlig for, under statssekretærens besøk i dag. Statssekretæren er nå der, og disse beslutningene er tatt, og det får vi ta til etterretning. Det som jeg er opptatt av, er å høre hvordan utenriksministeren tenker å bruke dette besøket framover i forholdet til Burma, og hva slags planer Regjeringen har for å følge opp menneskerettighetssituasjonen på bred basis overfor dette regimet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Utenriksministeren sa i sitt siste innlegg at det er viktig med et «verdifokus» for den engasjementspolitikk som Norge skal stå for, men også et fokus på hva som er mulig. Han sa det i relasjon til situasjonen i Burma. Det er tydelig, i hvert fall ut fra måten denne saken er omtalt på i media, at det har foreligget planer om å uttrykke norske myndigheters holdning til menneskerettighetssituasjonen i Burma generelt, og til behandlingen av fredsprisvinner Aung San Suu Kyi spesielt. Det fremgår av en NTB-melding som gikk ut i går med referanse til statssekretær Raymond Johansen. I dag har vi fått vite at det brevet som har blitt sendt med statssekretæren, ikke inneholder noe slikt budskap. Jeg må si at jeg på Kristelig Folkepartis vegne ønsker å markere en uenighet i dette, fordi man har altså fått en anledning til å komme «i inngrep», slik utenriksministeren formulerte seg. Men man velger ikke å bruke denne anledningen til å komme i inngrep, til å avgi et menneskerettsbudskap. Det kunne man ha gjort i former som hadde egnet seg for situasjonen. Det har man valgt ikke å gjøre. Det vil jeg velge å opprettholde en klar kritikk av. Samtidig er det vesentlig at Norge i det videre bidrar til et bredt internasjonalt press på regimet. Det kan jo tenkes at den situasjonen som i all sin tragiske karakter nå utspiller seg, er det vinduet som åpner seg til verden omkring for at man med legitimitet, enda større legitimitet, kan hevde menneskerettighetenes sak, og dermed bidra til at det løsner i dette herjede landet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Nå er det jo ikke slik at det er enten-eller. Det er jo snakk om hva man betoner, hvordan man vektlegger dette, og hvor offensivt man satser. Som jeg redegjorde grundig for i innlegget - følte jeg - skal vi delta og engasjere oss internasjonalt. Men vi stiller spørsmål ved hvor omfattende vi skal gjøre det. Vi registrerer at det sies at dette gir oss noe tilbake når det gjelder nasjonale interesser, men det vil vi gjerne diskutere og utfordre på. Vi vil påpeke at våre diplomatiske ressurser, våre utenriksstasjoner, er en begrenset ressurs. Den skal brukes optimalt, den skal brukes til et aktivt engasjement, men den skal også sikre norske interesser. Og for å finne den riktige balansen er det ikke nødvendigvis bare å gå fra den ene ytterlighet til den andre. Vi skal finne en god balanse, men vi mener at Norge har et behov for å balansere seg inn på et noe annet spor. Det er ikke snakk om en revolusjon i norsk utenrikspolitikk, men om en forsiktig dreining av kurs.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Vi er absolutt villige til å innrømme - og det har vi ment hele tiden - at det å skape fred og et varig demokrati ikke kan gjøres ved militærmakt alene. Om representanten også mente å spørre om vi er skuffet over Bush-regimets håndtering av situasjonen og krigføringen i Irak, har vi ingen problemer med å innrømme det. Vi er dypt skuffet. Jeg tror ikke at Norge nødvendigvis kunne gjort så mye, men vi mener at det manglende brede internasjonale engasjementet, og det får USA ta sin del av ansvaret for, har gjort at situasjonen i Irak dessverre har blitt verre enn den burde ha blitt. Vi tror den kunne ha blitt bedre om det hadde vært en bredere internasjonal tilnærming. Hele Irak-operasjonen har vært en lærepenge for mange, inkludert Fremskrittspartiet, inkludert USA. Dette burde ha vært håndtert annerledes. Hvis det er behov for oss å ta selvkritikk, tar vi det, men vi står ikke her og tar ansvar for hvordan krigen i Irak har blitt håndtert.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Nå er ikke problemstillingen, mener jeg, slik spørsmålsstilleren her drar den frem. Problemet er altfor mye proteksjonisme i de fleste fattige land, for høye tollmurer. Dessverre er det høyere tollmurer mellom land i f.eks. det sørlige Afrika enn det er mellom land i Europa og mange utviklingsland. Jeg mener det generelt er i utviklingslandenes interesse å bygge det ned. Samtidig har vi vært en av de mest aktive i kritikken av f.eks. Verdensbanken og deres måte å operere på. Vi mener at politikk som skal implementeres i utviklingsland, må få et nasjonalt eierskap. Den må eies av befolkningen i det enkelte utviklingsland. Det som tvinges frem utenfra, mislykkes dessverre altfor ofte. Så jeg er enig i at vi trenger en bedre dialog om disse spørsmålene.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Det var sikkert bare en setning som falt ut av representanten Valles innlegg, så jeg vil gi henne anledning til å presisere et forhold. Representanten tar helt korrekt opp Telenor-situasjonen. Det er som det er, og det har representanten redegjort for. Samtidig sier hun at det ikke er unntaket, og så refererer hun til et besøk i Kina der fagforeningsledere snakket om uakseptable forhold i den økonomiske sone. Slik jeg kjenner til det, var ikke norske bedrifter involvert her. Bare så det ikke hersker noen tvil: Er representanten enig med meg i at norsk næringsliv stort sett opptrer veldig ansvarlig, både ute og hjemme, enten de har privat eller offentlig eierskap, og at vi ikke har noe å skamme oss over når det gjelder norsk næringslivs opptreden ute på den internasjonale arena?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Jeg vil først få lov å si takk til utenriksministeren for den beskjeden han gav om Afghanistan, ikke minst om denne journalisten og oppfølgingsarbeidet der. Det er bra. I Nationen i går var WTO omtalt. Landbruksministeren kom med en uttalelse som i hvert fall ikke jeg finner harmonerer med det utenriksministeren har uttalt. Det kan jo være et spørsmål om manglende koordinering. Landbruksministeren sier at «det med tollvernet er absolutt». Han sier videre: «Vi er ikke beredt til å skrive under en avtale som den er nå.» Kan utenriksministeren bekrefte at dette selvfølgelig ikke står ved lag, og at Norge er beredt til å skrive under, om et utkast til avtale ligger på bordet?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Representanten Høglund, som jeg på mange områder har stor respekt for, og som har veldig stor kunnskap - det skal han ha - snakket om engasjement. Er det ett område Fremskrittspartiet kritiserte at vi ikke engasjerte oss nok i, så var det USAs krigføring i Irak. Når en ser tilbake på situasjonen, er Fremskrittspartiet da villig til å innrømme at fred og demokrati ikke kan skapes ved fremmede geværmunninger eller bajonetter? Er representanten villig til å se at Bush-regimets engasjement i Irak utløste en ufattelig tragedie? Og hvis han er villig til å se det: Hva slags konsekvenser vil Fremskrittspartiet dra av en slik innrømmelse?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Jeg kan bekrefte at den samtalen vi hadde med fagforeningsaktivistene i Kina, som uttrykte stor uro over arbeidsforholdene der, ikke tok utgangspunkt i norske investeringer. Det var mer en generell betraktning. Nå tror ikke jeg at Telenor er unntaket. NHO har sjøl tatt til orde for at en her må ha sterkere etiske retningslinjer. De har vært en av pådriverne for å få til etiske retningslinjer. Men jeg håper at vi er enige om at det trengs større samfunnsansvar fra bedriftenes side, at vi må ha sterkere retningslinjer - det kan jo Fremskrittspartiet vise tydelig når vi får den stortingsmeldinga som utenriksministeren omtalte - og at vi får rapporteringsrutiner som gjør at bedriftene etterlever de forpliktelsene de har.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Jeg er veldig stolt over at denne regjeringa la fram stortingsmeldinga om kvinners rettigheter og likestilling i utviklingspolitikken. Det er faktisk, etter det vi vet, den første i verden. Det skjedde etter en interpellasjon hvor bl.a. representanten Vallersnes kom med veldig viktige bidrag. Det som jeg er stolt over, er at vi har fått kvinnebevilgingen tilbake igjen, som den forrige regjeringa tok vekk, og at vi har fått på plass prinsippet om at vi skal ha både generelle likestillingstiltak og spesielle kvinnerettede tiltak, noe situasjonen viser er riktig. Nå er jo ikke revidert nasjonalbudsjett behandlet ennå, så vi får se hva som blir resultatet av det. Men jeg er helt sikker på at Regjeringa vil fortsette å styrke kvinnebevilgningen og styrke de kvinnerettede tiltakene. Jeg håper at representanten Vallersnes er enig i det.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Denne Regjeringa følger opp kampen mot fattigdom og vil gjøre det også framover. Ingen av oss er glad for kutt, men det er jo også et resultat av den politikken som bl.a. Kristelig Folkeparti har stått for tidligere, nemlig at kostnadene ved økende asylstrømmer hit må tas over bistandsbudsjettet. SV har ikke vært veldig begeistret for det, men det er nå realiteten at det er en politikk på det. Kampen mot fattigdom handler om så mye mer enn bistandsbudsjettet. Det handler om å gi politisk handlingsrom, sånn at landene sjøl kan få utvikle sin egen politikk. Det må vi også gjøre i handelspolitikken. Det handler om å sørge for at de sjøl kan få skatteinntekter fra det de har. Blant annet derfor har Norge hjulpet Zambia til å få mer skatteinntekter, og gitt hjelp til kampen mot korrupsjon i Nigeria. Det handler om veldig mange ting, og det skal vi stå sammen om framover.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Jeg må få benytte anledningen, når vi snakker om Afrika, til også å løfte fram den store konferansen som ble holdt her i Norge om nye afrikanske stemmer. Det viser jo at denne regjeringa legger stor vekt på Afrika. Men jeg vil tilbake til en sak som vi behandlet her for et par dager siden. Det gjelder rakettskjoldet. Kristelig Folkeparti har hele tida uttrykt skepsis mot skjoldet, men jeg har med respekt å melde savnet engasjementet i den offentlige debatten. Derfor skal Høybråten nå få anledning til å vise hvor de står. For i den offentlige debatten har de altså vært mer opptatt av å prøve å blåse opp det som de tror kunne finnes av uenighet i Regjeringa, enn av å vise et fast engasjement. Så mitt spørsmål er: Er Høybråten enig i at rakettskjoldet kan føre til en økt opprustning, og at det er en vanvittig sløsing av ressurser i en verden som har helt andre utfordringer?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta replikk, men jeg gjør det siden vi igjen får høre fra opposisjonen anklager om uenigheter i Regjeringa. Jeg blir forbauset over at dette kommer fra et parti som i andre sammenhenger snakker om betydningen av den offentlige debatten. Er det sånn at det er forferdelig at det foregår diskusjoner mellom tre partier på et så viktig område som utenrikspolitikken? Er det ikke bra at det kommer fram at det er diskusjoner? Jeg hadde forventet noe annet fra Venstre. Men det er symptomatisk for opposisjonen: Når utenriksministeren kommer til Stortinget, er det dette det dreier seg om, og ikke egne utenrikspolitiske saker. Så jeg vil benytte anledningen til å spørre om det Dagfinn Høybråten ikke ville svare på om rakettskjoldet: Er Venstre enig i at det kan føre til økt opprustning, og at det er en vanvittig sløsing med ressurser?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-05-22:
Representanten Høglund nevnte i sitt innlegg nødvendigheten av å stille risikovillig kapital til disposisjon for utvikling i en del land i verden. Det som imidlertid er blitt påpekt av mange utviklingsland, er at det i mange tilfeller følger med et krav om liberalisering for å få tilgang til denne kapitalen. Spørsmålet blir da: Har representanten forståelse for at enkelte utviklingsland sier: Vi kan ikke liberalisere handelen med en gang. Vi må bygge oss opp og ha en del skjermende tiltak i en overgangs- og oppbyggingsfase før vi kan delta i konkurransen med full kraft og tyngde?
Erna Solberg (Høyre), 2008-05-22:
Det var en meget spesiell historiefortelling representanten Marit Nybakk nå gav, både om Regjeringens behandling av det amerikanske rakettskjoldet og om andre partiers holdning til det. Situasjonen er at med utgangspunkt i Soria Moria-erklæringen, hvor man sa nei til et NATO-rakettskjold, har det vært en pågående debatt mellom regjeringspartiene om å ta avstand fra dette rakettskjoldet. Forsvarsministeren har ikke bare hatt kritiske merknader. Hun har gitt ganske klar beskjed om at man på tidligere forsvarsministermøter har vært uenig i dette, og hun har sagt at hun har stått alene om det. Vi kan godt diskutere konsekvensene og gå inn i en analyse av hvilke konsekvenser det har at man setter ut et rakettskjold, og spørsmålet er om de er ønskelige eller ikke ønskelige. Utgangspunktet for dette var en regjering som gav signaler om at man faktisk skulle nedlegge veto mot noe innenfor NATO, ikke at man bare skulle påvirke en tekst. Det er historien om hvordan debatten har vært rundt dette - ikke Marit Nybakks historie.
Erna Solberg (Høyre), 2008-05-22:
La meg få lov å begynne med å si til det forrige replikkordskiftet at jeg forutsetter at også Stortinget får en orientering snart om substansen i og konsekvensene av det WTO-landbruksopplegget som nå skal ligge på bordet i forhandlingene. Det er av interesse. En annen ting som er av betydelig interesse, er at vi fikk en redegjørelse som ikke nevnte noen endringer når det gjelder Afghanistan. Vi har fått et revidert nasjonalbudsjett som heller ikke varsler noen endringer i styrkebidragene i Afghanistan. Men samtidig opplever vi at det fra Forsvaret kommer klare beskjeder om at opptrappingen i Meymaneh ikke kommer til å bli så stor, at den vil bli halvert, at det er problemer med å ha nok penger til spesialstyrkene. Jeg vil be utenriksministeren klargjøre om det nå er slik at vi på grunn av Regjeringens budsjett står i fare for ikke å kunne levere det Stortinget tidligere har sagt ja til, i Afghanistan fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2008-05-22:
Jeg oppfatter svaret fra utenriksministeren på min forrige replikk som en bekreftelse på at det nå er usikkerhet om våre fremtidige styrkebidrag i Afghanistan. Arbeidet før revidert nasjonalbudsjett har åpenbart ikke klarlagt utfordringene som er både for det norske forsvaret og for vår internasjonale deltakelse. Vi vet at det f.eks. er hevdet at det vil være problemer med nok flytimer for det norske luftforsvaret. Det er ikke sikkert man kan opprettholde sertifikatene med de bevilgningene til trening som for øyeblikket er. Mitt spørsmål i denne sammenheng er: Vil det være slik at det er aktuelt for Regjeringen ikke å følge opp det som er innrapportert til NATO, og det som det tidligere er gitt godkjenning for i Stortinget av militære bidrag til Afghanistan? Vil det være aktuelt å justere ned på dette?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Det er bred enighet om norsk utenrikspolitikk. Det kan likevel av og til være litt ulik tilnærming. Blant annet i debatten om det amerikanske missilforsvaret opplevde vi at det fra Høyres side var en helt ukritisk tilslutning til USAs planer, uten forbehold, fra starten av. Regjeringen på sin side gav sin tilslutning til det enstemmige sluttkommunikeet i NATO, men etter at Norge aktivt hadde vært med på å påvirke teksten og fått gjennomslag for viktige formuleringer om nedrusting og ikke-spredning. Som NATO-medlemmer må vi også ha kritiske merknader, ta opp saker og samarbeide med andre i en prosess til vi kommer til et sluttprodukt. Det virker som om Høyre ikke ser dette behovet, og at partiet bare slutter seg til det som USA gjør i utgangspunktet. Ser ikke Høyre at det kan være behov for å være kritisk og være med på å påvirke et sluttprodukt også i NATO?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-05-22:
Jeg vil vise til dagens utgave av Klassekampen, der representanten Valle er hedret med et tosiders intervju, og hvor hun ikke minst vektlegger sitt arbeid for kvinners rettigheter. Jeg siterer: «I forkant av dagens brede utenrikspolitiske debatt i Stortinget hevder Ågot Valle at det å løfte fram kvinners rettigheter og likestillingsperspektivet i utenriks- og utviklingspolitikken er hennes største seier i inneværende periode. Regjeringen legger om kort tid fram en stortingsmelding om nettopp dette, og Valle skal være saksordfører for arbeidet i komiteen.» Nå er det slik at samtidig med behandlingen av St.meld. nr. 11 for 2007-2008 behandler Stortinget også revidert nasjonalbudsjett. Der foreslår Valles egen rød-grønne regjering å redusere bevilgningene til arbeidet med kvinners rettigheter og likestilling med 16,5 mill. kr. Spørsmålet er da om ikke Valles største seier får en viss bismak.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-05-22:
Jeg er ikke uenig i at vi skal ha en åpen diskusjon om uenigheter, men det må være lov for opposisjonen å påpeke at Regjeringen ikke alltid har vært enig på bakrommet. Det er en åpen og real diskusjon. Når det gjelder rakettskjoldet, har Venstre hele tiden sagt at vi er skeptiske. Vi mener det er et umodent forsvarsverk rettet mot en umoden trussel. For Venstre har det vært viktig å følge opp og respektere den interne prosedyren som har pågått i NATO, og delta konstruktivt i prosessen for å finne konsensus i alliansen om denne saken. Jeg har merket meg at det i NATO ble enighet om å utrede hvordan det amerikanske missilforsvaret kan knyttes sammen med et NATO-system, og det er faktisk Venstres ståsted i dag.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-05-22:
Jeg vil tilbake til Afghanistan. Jeg er glad for den store innsatsen som Norge nå gjør på den sivile siden i dette landet. Det legges opp til at den militære og den sivile innsatsen skal bli like store, begge på 750 mill. kr. Det sender et kraftfullt signal om at problemene i Afghanistan ikke kan løses med militære midler alene. En viktig utfordring er, som flere har snakket om, korrupsjonssaken, og det er viktig å koordinere - det Kai Eide nå skal gjøre. Gitt alt som står på spill i Afghanistan, blir det svært viktig å rydde opp i dette korrupsjonsproblemet, slik at disse pengene ikke renner ut i sanden eller blir til ingenting. Det må jo bli et helt sentralt tema på Afghanistan-konferansen i Paris 12. juni. Kan utenriksministeren bekrefte at Norge her vil spille en sentral rolle i å be Afghanistan aktivt gjøre noe med sitt korrupsjonsproblem?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Nei, det kan jeg ikke si. Dette er noe av det samme som vi har snakket om ved tidligere anledninger, det gis ikke noen blankounderskrift fra Norge - at det utkastet som kommer, skal underskrives. Nei, tvert imot. Vi skal være tøffe forhandlere på områder hvor vi vil ha andre skrivninger. Og jeg tror formuleringen om tollvernet, markedsbeskyttelsen, er et sentralt tema for Norge som vi er nødt til å gå veldig aktiv inn i diskusjonen om. Det har vi gjort til nå, og det kommer vi til å fortsette å gjøre. Norge ønsker en avtale i WTO. Vi vet at det på landbruksområdet kommer til å bli meget krevende for Norge, kanskje mer enn for noen andre land. Det må vi da møte med ambisjonen om at vi kan legge virkemidlene om, til fortsatt å kunne drive landbruk i hele landet. Men det er ikke slik at Norge, når det kommer et utkast til tekst på de ulike forhandlingsområdene, deriblant landbruk, sier at dette kommer vi til å underskrive uansett. Nei, vi markerer selvfølgelig våre syn som en del av den forhandlingsprosessen som kanskje kommer - det vet vi ikke - men som i alle fall kommer til forhandlingsnivå i Genève i ukene som kommer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Til det første: Vi skal sørge for at Stortinget er ordentlig oppdatert på WTO-forhandlingenes framdrift. Og skulle det komme til forhandlinger, må vi også ha en grundig runde på det. Når det gjelder det andre, kan jeg bare bekrefte at før det tas beslutninger eller gjøres vurderinger som fører til noe som måtte være politikkendring eller justering fra Regjeringens side, skal vi selvfølgelig innom Stortinget med det, også vedrørende Afghanistan. Her vurderer Regjeringen nå helhetssituasjonen ut fra kostnadene ved materiellanskaffelser og andre forhold, og når de vurderingene er klare, skal vi komme til Stortinget grundig med det. Det var ikke anledning til å gjøre det ved denne korsvei, men når det kommer til klargjøring, vil vi selvfølgelig melde fra til Stortinget.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Jeg håper jeg gav et svar på dette i mitt innlegg, men jeg kan godt gjenta det. Jeg brukte representanten Høybråtens ord, «det humanitære imperativ». Det er det det nå handler om. Hva gjør man i disse akuttfasene som er i dag og i dagene som kommer, for å unngå at nye hundre tusener vil bli drept? Det er fokuset for Raymond Johansens besøk, for FNs generalsekretærs besøk og for FNs nødhjelpskoordinators besøk, ved å komme inn i landet. Men jeg sa også for noen minutter siden at Raymond Johansen overleverte et brev fra statsministeren til lederen av juntaen, hvor man gir veldig klart uttrykk for det som er norske prinsipielle syn på politiske spørsmål. Men hvis han skulle kjøre dét som sin hovedsak under dette besøket, frykter vi for at han ville gi dem i regimet rett som sier: Slipper vi andre inn for humanitært arbeid, åpner vi bare den politiske døren. Vi tror at dette humanitære arbeidet har ett formål: å redde liv. Hvis vi gjør det på en ordentlig måte, kan vi også klare å skaffe kontakter som gir oss nytt rom for å ta opp de politiske sakene. Våre synspunkter når det gjelder sanksjoner mot Burma, og når det gjelder det politiske spekteret, er de samme som de alltid har vært, og som det er bred enighet om i denne sal.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Svaret på det er enkelt. Det er ja. Det er en holdning Norge deler med alle land som er engasjert, og mye står på spill. Hvis vi ikke får bedret dette med korrupsjon, renner veldig mye ut i sanden. Det er veldig mange graverende eksempler. Dem må vi tydeliggjøre og forfølge, én for én og samlet. Så skal vi heller ikke demonisere måten afghanerne jobber på. De jobber med et veldig dårlig ressursgrunnlag i utgangspunktet, med svakt utdannet kompetanse i statsadministrasjonen, osv. De forholdene fokuserer vi også på, og det gjøres mye godt arbeid. Men jeg kan helt tydelig si fra at hvis vi ikke får framdrift over tid på dette med korrupsjon, vil giverviljen gå ned, effektiviteten av det hjelpearbeidet som drives, vil gå ned, og muligheten til å få den afghanske økonomien til å virke i noe i nærheten av forventede standarder, vil også gå ned. Så svaret er: Ja, vi kommer til å prioritere det, vi gjør det, og vi kommer til å arbeide aktivt for det i Paris den 12. juni.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Jeg har ikke brakt fram noen usikkerhet om norske styrkebidrag. Som representanten Solberg vet, har de gått noe opp og ned, ettersom rulleringer, mannskap ved de ulike stedene - de har ligget på mellom 500 og 700 - har svingt noe. Men vi må gjøre vurderinger om denne innsatsen i lys av hva andre gjør med sine kapasiteter - vi har tyskernes varslede reduksjon av hurtigreaksjonsstyrken i Mazar-e-Sharif - og disse forholdene seg imellom. Når vi har en konklusjon på det, skal vi selvfølgelig melde det tilbake til Stortinget. Det er ikke gitt noen norske meldinger til NATO, så vidt jeg er orientert om, om endringer i det vi allerede har meldt inn. Skulle det være det, vil Stortinget bli orientert på vanlig måte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Det er veldig kort - til måten jeg formulerte meg på når det gjelder brevet fra statsministeren til juntalederen i Burma. Fokus for det er å åpne veien for Raymond Johansens besøk med det humanitære formålet. Det er altså ikke et brev som har en politisk dagsorden - jeg tror jeg ordla meg slik - men det er et brev som vektlegger det helt akutte behovet nå for at lederen i Burma åpner opp for at utenlandske hjelpesendinger og hjelpearbeidere kan komme inn. Så skal vi sørge for, langs alle kanaler, at det burmesiske lederskapet meget godt vet - det gjør de allerede - hva Norges holdninger er til demokratiutvikling, dialog, respekt for menneskerettighetene, en mulighet jeg også vil benytte. Men jeg tror jeg ordla meg slik at det kunne skape tvil om hva det brevet inneholdt, og jeg håper det nå er oppklart.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Ganske kort: Én ting er det viktig å presisere, og det er at ansvaret for manglende handling ligger bare ett sted, og det er i Burma og hos det burmesiske lederskapet. Så ingen må kunne komme opp med konstruksjoner om at utenforliggende hensyn har noe med det å gjøre. Det vil jeg bare si veldig klart. Men så er det også slik at det klart er et dilemma at FNs generalsekretær gjennom flere dager ikke har lyktes med å få lederen av Burma på telefonen, fordi dette er et regime som har tatt et aktivt valg om å isolere seg. Det kan vi ta som en egen debatt: Hva gjør man for å engasjere et slikt lederskap som holder folket i den situasjonen det er i, og med de følgene det har? Jeg er langt på vei enig i definisjonen Lønning har av realpolitikk. Men det som var poenget i redegjørelsen, var at før hadde man det gamle skillet der realpolitikk på den ene siden fokuserte på interesser og på den andre siden på altruisme, menneskerettigheter for enhver pris, mens i vår verden, hvor vi også må håndtere geopolitikk og globalisering på samme tid, er det slik - mener jeg å observere, og det har jeg forsøkt å argumentere for i redegjørelsen - at menneskerettigheter, verdier, utvikling og klimaspørsmål, som man tidligere kunne gruppere i en nærmest altruistisk problemstilling, hvor bl.a. deler av bistandspolitikken kunne finne sin argumentasjon, i dag er mye mer tettet og trukket opp mot det som er våre interesser. Dermed favner realpolitikken om mer. For meg er i grunnen ikke realpolitikken et negativt ord, ikke et spesielt positivt ord. Det er et beskrivende ord. Forsøket er å si at norske interesser må ta hensyn til disse spørsmålene på en mer fokusert måte enn man kanskje gjorde tidligere. Jeg registrerer at vi har hatt mange gode vurderinger om dette i salen, både i dag og ikke minst i den debatten som Morten Høglund tok initiativet til på tirsdag, om menneskerettigheter. Jeg tror det er positivt for norsk utenrikspolitisk debatt at vi fortsetter det ordskiftet. Jeg kan røpe at dette tror jeg blir en av de viktige problemstillingene i stortingsmeldingen om norske interesser i en globalisert verden, nemlig å påpeke at denne typen interesser som vi tidligere kunne legge i kategorien altruisme, i dag er harde, nødvendige verdier for Norges sikkerhet og nære interesser.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2008-10-14:
På vegne av stortingsrepresentantene Svein Flåtten, Per-Kristian Foss, Elisabeth Røbekk Nørve, Gunnar Gundersen og meg selv vil jeg sette frem forslag om å sette ned et faglig basert utvalg som vurderer de dynamiske effektene ved redusert skatt på arbeid og formue.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-10-14:
Først vil jeg få lov til å takke for statsrådens svar. Jeg tror at vi er rimelig på linje med hensyn til at det er viktig å fokusere på dette og komme med tiltak. Statsråden var også inne på at jeg fremmer en del påstander i min interpellasjon. Det er nok ikke mine påstander. Jeg har vist til undersøkelser og forhold som har framkommet i artikler fra andre, så det er nok ikke noe jeg selv har funnet på. Statsråden viste til at det nå er 11 000 flere årsverk i omsorgssektoren. Nå er det nok en viss debatt både i departementet og Kommunenes Sentralforbund om hvordan disse årsverkene skal brukes. Den debatten skal ikke jeg gå inn i. Men jeg må i hvert fall si at tilbakemeldinger fra en del kommuner med tanke på innsparingstiltak gjør meg bekymret. Når Sula kommune i Møre og Romsdal avhjemler alle sine sykehjemsplasser, er det et varsku. Når Kristiansund kommune, også i Møre og Romsdal, har færre sykehjemsplasser i dag enn for et års tid siden, samtidig som man har utskrivningsklare pasienter på sykehuset, bekymrer det også undertegnede. Det er en rekke slike tilbakemeldinger som er viktige å ta med seg. Man må fokusere på det som har med tid å gjøre. Man må ha tid til å gjennomføre et rolig måltid sammen med dem som bor på sykehjemmet. Hvis man har et oppjaget miljø rundt seg, er det mindre fristende å sette seg ned for å spise. Man trenger tid. Man må også ha mulighet til å kunne lage til og servere maten på en skikkelig måte. Det er klart at det å trille inn store metallbakker med mat på et spiserom, for så å stå der og bare øse opp, sette maten ut og så prøve å få pasientene til å spise maten så fort som mulig, ikke borger for et hyggelig og godt måltid. Vi har en lang vei å gå, men det skjer veldig mye bra. Jeg håper at disse retningslinjene kommer raskt på plass. Høringsfristen er 1. november. Jeg vil advare mot at vi bare har stort fokus – som jeg sa i min innledning her – på å avdekke problemet, men vi må også sørge for at vi fokuserer på hvordan vi kan bli bedre, hvilke tiltak som skal iverksettes, hvordan vi skal få til gode måltider, hva vi skal gjøre bl.a. når det gjelder det undervisningsmessige, og hvordan vi skal gi dem som jobber i institusjoner, mulighet til å få den kompetansen de har behov for når det gjelder kosthold og ernæring. Jeg ser fram til at det skal skje noe på området, og jeg er glad for at det er fokus på dette. Det gjøres mye bra der ute, la meg si det! Det gjøres utrolig mye bra der ute, så det er ikke der problemet ligger. Jeg tror mye av problemstillingen er å ha tid til pasienten, til den gode samtalen og til det gode måltidet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-10-14:
Først av alt vil jeg få takke for en god og konstruktiv debatt, og for at man har prøvd å holde seg til det interpellasjonen dreier seg om. Jeg skal ikke gå inn i noen debatt knyttet til hvorvidt kommuneøkonomien har fått en utrolig stor styrking, eller hvorvidt man setter tilstrekkelige ressurser inn i nye årsverk etc., men et par kommentarer føler jeg er på sin plass. Til representanten Trygve Slagsvold Vedum har jeg lyst til å si følgende: Det hadde vært ønskelig om representanten hadde lest interpellasjonen skikkelig, for det er ikke undertegnede som åpner på denne måten. Hvis jeg hadde endret det som står innledningsvis, hadde jeg kunnet bli anklaget for sitatfusk. Derfor er det viktig at påstanden om at vi «fôrer», er gjengitt riktig, slik som den nettopp var fra lege Roald Strand. Det var hans ord, ikke mine. Jeg sier i min interpellasjonstekst at påstanden er uhyrlig, bare så det er slått fast. Det er viktig at vi nå raskt kommer i gang. Høringsfristen til de forskriftene som er sendt ut, er 1. november i år. Jeg håper at statsråden etterpå gjennom sitt innlegg kan gi noen signaler om at når høringsfristen er ute, vil man ha fokus på raskt å få satt i gang de tiltakene som man har kommet fram til er nødvendige. Så vil det selvfølgelig ta litt tid å få på plass det personell som skal til, i omsorgssektoren. Personlig ser jeg veldig fram til at vi får en debatt knyttet til samhandling mellom de ulike nivåene i helsetjenesten. Jeg håper den kommer til Stortinget, og gjerne i inneværende stortingsperiode, så får vi se på det. Noe som har vært en liten del av debatten, er at vi muligens også må tenke alternativt. Vi snakker veldig mye om det tradisjonelle kostholdsbildet. Men jeg tror også det er viktig at vi ser på muligheten for kosttilskudd m.m., slik at vi sikrer at de eldre får i seg de vitaminene og andre ting som de har behov for, og da må vi kanskje tenke litt utradisjonelt. Men det viktigste, tror jeg, er det som mange har vært inne på: Vi må ha tid til å gi denne omsorgen, og vi må ha det personellet på plass som gjør at vi har denne tiden. Vi må ha kompetansen, og det er mulig at vi faktisk må gå enda lenger enn til bare å drive med etterutdanning. Muligens burde statsråd Bjarne Håkon Hanssen ta en prat med statsråd Solhjell om hvorvidt man også må se på dette i utdanningsløpet til disse yrkesgruppene, slik at det kan bli en større del av utdanningen, for jo raskere man kommer inn og får fortalt hvor viktig sammenhengen mellom kosthold og helse er, jo større sannsynlighet er det for at vi kan lykkes med å få disse tingene på plass. Jeg ser fram til at vi skal få en betydelig bedring i denne sektoren, men som sagt: Det gjøres veldig mye bra der ute også.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-10-14:
Bare litt formelt aller først: Jeg har vel ikke sagt at representanten Nesvik fremmet bestemte påstander. Det jeg sa, var at representanten Nesvik «refererer» til påstander, og det gjør jo visselig representanten i sin interpellasjon. La nå det være! Det jeg tror er et veldig viktig poeng i det hele, er at alt henger sammen med alt. Det er klart at hvis vi greier å styrke den generelle kvaliteten i pleie- og omsorgssektoren i eldreomsorgen, greier vi også å styrke situasjonen med hensyn til ernæring og måltidets betydning. Når de ansatte føler at tiden ikke strekker til, går det ut over alle deler av hverdagslivet, inkludert mat. Derfor er det å jobbe med den generelle situasjonen, den generelle kvaliteten i pleie- og omsorgssektoren i eldreomsorgen, en del av dette arbeidet. Jeg tror at både interpellanten og jeg er enige om at det i tillegg trengs en del ekstra oppmerksomhet på dette med ernæring, fordi konsekvensene av svikt på ernæringssiden er dramatiske for dem det gjelder. Og dette tror jeg, som sagt, handler om kunnskap, det handler om holdninger, og det handler om den generelle situasjonen. Men det handler også om rutiner knyttet til ernæring og vekt, og det å ikke bare tillate seg å observere det på en generell måte, men ha systemer knyttet til at man f.eks. forholder seg til vekt og veiing med bestemte intervaller. Det er summen av store, mer overordnede tiltak som er viktig, helt ned til mikronivået – rutiner som omfatter den enkelte bruker, enten det er pleie og omsorg i de hjemmebaserte tjenestene eller i de institusjonsbaserte tjenestene. Helt til slutt: Jeg er enig med representanten Nesvik i at når vi sier at kunnskap er viktig, er det viktig hvordan vi formidler den, så vi virkelig får fram kunnskapen til dem som jobber innen tjenestene. Jeg tror at de erfaringene vi har gjort oss, basert på undervisningssykehjemmene, er ganske viktige. Vi ser at kunnskap som utvikles i undervisningssykehjemmene, spres godt i virksomhetene, og det at vi nå også utvikler undervisningshjemmetjenester, er et tiltak som kan bidra til god kompetanseformidling også i de hjemmebaserte tjenestene.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-10-14:
Jeg synes det har vært interessant å overvære min første interpellasjonsdebatt som helse- og omsorgsminister. Jeg ser jo at det her er kunnskap og kompetanse som utfordrer oss og departementet og Regjeringen på mange måter. Jeg skal bare komme med noen få kommentarer til en god debatt. Til det første som interpellanten selv var inne på, altså disse nasjonale retningslinjene som har en høringsfrist som er satt til 1. november, og ønsket om å få dem iverksatt så raskt som mulig, har jeg bare lyst til å si at vi selvfølgelig skal sørge for at det kan skje så raskt som mulig. Men det er litt vanskelig å si hvor omfattende det er, før høringsfristen har gått ut. Jeg mener at hvis det er stor oppslutning om forslaget, vil det gå raskere å få det iverksatt enn hvis det er stor motstand mot forslaget. Men jeg tar med meg at man synes dette er viktig, og at det ikke må somles med gjennomføringen, med iverksettelsen. Representanten Sjøli bad om at jeg på egnet måte fikk orientert Stortinget om framdriften og status i arbeidet med ernæring, og det ønsket har jeg merket meg. Så skal ikke jeg bruke anledningen til å polemisere mot Stortingets representanter i denne saken, men la meg likevel få svare som følger: Når det gjelder statsbudsjettet og forliket mellom regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti, vil jeg si at i statsbudsjettet har vi fulgt opp den delen av avtalen som handler om statsbudsjettet. Punkt for punkt i den avtalen har vi fulgt opp hva angår statsbudsjettet. Det gjelder fra Den kulturelle spaserstokken til bygging av omsorgsboliger. Så er jeg enig i at det er deler av avtalen som skal ha sin oppfølging i andre former, f.eks. verdighetsgarantien. Vi vedstår oss avtalen fullt ut, så vi skal sørge for å følge den opp på den måten vi har signert den, og dermed punkt for punkt vise at også de andre områdene enn det som angår statsbudsjettet, vil bli fulgt opp fra Regjeringens side. Det skinner ikke av norsk pleie- og omsorgssektor. Men det er et faktum at i løpet av 2006 og 2007 har det blitt 11 000 flere årsverk i pleie- og omsorgssektoren, og i forrige stortingsperiode ble det 500 flere. Det er altså Statistisk sentralbyrå som teller. Så kan man si at Statistisk sentralbyrå ikke kan telle. Det kan i og for seg være en interessant debatt. Men ifølge Statistisk sentralbyrå har det blitt sånn. Så kan man si: Det fører ikke til at alt skinner. Men det er veldig vanskelig å få det til å bli verre når det har blitt 11 000 flere ansatte.