trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-11-22:
Det er ingen hemmelighet at Senterpartiet var skeptisk til fastlegeordningen ved første gangs behandling av dette i Stortinget. Men det ble til slutt et flertall for å gjennomføre fastlegeordningen. Avtaleverket er nå på plass, og da må en prøve å få denne ordningen til å fungere på best mulig måte. Vår skepsis bunnet bl.a. i en generelt dårlig legedekning, ikke minst ute i distriktene, og også i at deler av det som var skissert – i hvert fall ved første gangs behandling her i Stortinget – virket som om det kunne bli en relativt stivbent ordning. Og det tyder på at det er vanskeligheter både med fleksibilitet, ansvarsfordeling og klar ansvarsplassering når det gjelder fastlegeordningen og en del av det som nå skjer i forhold til akuttbehov og legevakttjeneste, ikke minst på dagtid. Som helseministeren var inne på, rommer fastlegeordningen at legene skal ha ansvar for sine pasienter på dagtid, også ved akuttilfeller, og at de skal kunne delta i organisert samarbeid på kvelds- og nattid når det gjelder utrykning og legevakt. I likhet med representanten Alvheim tror jeg at på dagtid må dette løses på en litt annen måte. Det må være en legevaktordning som jobber ved siden av fastlegene som da har ansvar for kontorkonsultasjoner og for sine pasienter på det plan. Fastlegene må i fellesskap – der det er flere fastleger i samme kommune – legge opp til en legevaktordning som en tar sammen, men kanskje etter en turnusordning. Uryddige arbeidsforhold når det gjelder organisering av arbeidet og fordeling, tror jeg har ført til en del av det vi nå ser som problem. En annen ting jeg har lyst til å peke på, er noe som kom fram i Aftenposten denne uken når det gjelder hjemmebesøk, nemlig at legevaktordningen i dag først og fremst sier at folk må oppsøke legevakten og ikke har rett til hjemmebesøk. Blant annet er det nå signalisert at man ikke vil praktisere hjemmebesøk til barn i Oslo. Det synes jeg er feil. Jeg tror kanskje også at det nettopp er viktig å ha hjemmebesøk når det gjelder syke barn, for også å kunne se de miljømessige sidene rundt et barn, i hvert fall et barn som ofte er sykt. Kostnadene ved en legevaktordning ble tatt opp i sosialkomiteen i forbindelse med akuttmeldingen i vår, og bl.a. ble det der signalisert at man ønsket å få nærmere vurdert en statlig medfinansiering for kostbare legevaktordninger og for legevaktsamarbeid på interkommunal basis. Legevaktordningen burde være en grei ordning der det fins flere leger. Noe annet er det der det kun er én lege, og der det fortsatt kanskje ikke er noen lege, er problemet størst. Når det gjelder justering av takster og henvisningsreglement, synes jeg det bør kunne gå seg til. Jeg ser utsagnet fra helseministeren her som positivt, slik at vi får ryddet opp i det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-22:
President!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-22:
Jeg vil ikke stemme imot presidentens forslag om å fravike forretningsordenens bestemmelser, men jeg vil allerede nå påpeke at dette bør være en sjeldenhet. Både Stortinget og Regjeringen bør sørge for at der man er vel vitende om saker, bør sakene komme tidsnok til Stortinget, og Stortingets komiteer bør ha den vanlige anledningen til å bruke den nødvendige tid. Denne situasjonen kan ikke aksepteres i denne typen saker én gang til!
Petter Løvik (Høyre), 2001-11-22:
Denne saka er ei oppfølging av eit vedtak som Stortinget gjorde for om lag fire veker sidan. Det gjeld eit mellombels statleg forsikringsansvar for norske luftfartøy og lufthamner ved skadar på tredjepart som følgje av krigs- eller terrorhandlingar. Det har skjedd ein del sidan sist Stortinget behandla denne saka. Mellom anna er, som Stortinget ønskte sist, forsikringsansvaret redusert. Arbeidet med dette pågår løpande i departementet. Staten har no eit forsikringsansvar på om lag 1 400 milliardar kr, mot sist om lag 2 000 milliardar kr. Det ligg i saka sin natur at dette er ei mellombels ordning. Eg vil kommentere kort to merknader frå Framstegspartiet i denne saka. Den eine kommentaren gjeld at ein snarast muleg må prøve å få reetablert ein privat marknad for denne typen forsikringar. Det er eit arbeid som skjer fortløpande i departementet, og ein samla komite står bak ønsket om å få dette gjennomført. Den andre kommentaren gjeld det som representanten Hagen var innom: den korte tida Stortinget har til å behandle saka. Der er eg òg i prinsippet einig i det som representanten Hagen sa, og det som er lagt inn i merknadene frå Framstegspartiet. Bakgrunnen for at ein har venta i det lengste med å fremme denne saka, er at ein håpte å komme i ein såkalla normalsituasjon, altså med ein privat marknad, slik at ein slapp å leggje saka fram på ny. Men merknaden frå representanten Hagen og merknadene som ligg i innstillinga, er sjølvsagt vel verde å leggje merke til, og eg håper at dette er siste gongen vi får denne saka til behandling. Her er gitt ein frist ut året med mulegheit for forlenging frå departementet si side på inntil 30 dagar. Og no er det snakk om eit totalansvar som tilsvarer to oljefond, sist var det tre, så det går den rette vegen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-22:
Forsikringsordninger som dette tilhører det private marked. Det er ikke et offentlig ansvar. Men alternativet i denne saken ville vært å sette flyparken på bakken, og derfor er Fremskrittspartiet med på å gripe inn i dette. Men jeg vil stresse dette med å reetablere et privat marked. Jeg ser at Regjeringen legger opp til å gjøre forsøk på det. Men, som sagt, jeg vil stresse at dette gjøres, og at man legger all sin kraft i å få etablert et slikt marked. Det ser jo sånn ut, når man får det fra Regjeringen, at man beregner at Stortingets behandlingstid skal være proporsjonalt kortere jo høyere summer som ligger inne i det vi skal behandle. Her er det altså snakk om å stille en garanti på nærmere 1 500 milliarder kr, og det er ikke akseptabelt at vi har en behandlingstid som er så kort som denne. Det er ikke første gangen, det er faktisk andre gangen vi får denne saken til behandling med så kort frist. Og det er som sagt ikke akseptabelt, og det vil ikke bli akseptert flere ganger.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Jeg vil foreslå Øyvind Halleraker og Finn Martin Vallersnes.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Først og fremst må jeg få lov å si til representanten Stoltenberg at jeg tror han må regne om igjen. Jeg tror han må gå inn i skattetabellene og kontrollere sine tall. Jeg tror at det er følgende som er sannheten: at vi er like når det gjelder skatter og avgifter opp til 100 000 kr, og at over 100 000 kr har Samarbeidsregjeringen et bedre opplegg enn Arbeiderpartiet. Jeg ber Stoltenberg sjekke gjennom dette. Representanten Stoltenberg var opptatt av forutsigbarhet i politikken. Det skal man lytte til når det kommer fra Arbeiderpartiet. For hvis en husker godt, var det slikt at Arbeiderpartiet i budsjettet for 2001 smelte til med historiens største skatteskjerpelse i dette landet. Riktignok fikk sentrumspartiene regulert det ned og justert noe, men uansett var det en skattesmell av dimensjoner. Så hadde vi valgkamp. Plutselig, midt under valgkampen, oppdaget Arbeiderpartiet at skatt nok var et viktig problem. Da durte de frem med å signalisere nye skattelettelser. Faktisk var flere av Arbeiderpartiets representanter i går oppe på talerstolen og skrøt av de skattelettelsene som partiet nå hadde. Det er ikke rart at noen oppfatter Arbeiderpartiet for å være et meget bevegelig mål for tiden. Det er faktisk vanskelig å forutsi hvor Arbeiderpartiet dukker opp. Det er spennende, men det er ikke særlig forutsigbart. Men så har jeg et spørsmål til representanten Stoltenberg. I går var det mange representanter oppe på talerstolen og fortalte hvorledes det ville vederfares folket om dobbeltbeskatningen på aksjeutbytte ble videreført. Stoltenberg vet jo at Arbeiderpartiet bare for noen få år siden faktisk gikk imot dobbeltbeskatningen, og at de hadde en kjempesvær begrunnelse for dette. Det var kun SV som var for den. Hva er det som har skjedd siden da? – må jeg få lov å spørre representanten Stoltenberg.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Jeg forsøkte i innlegget mitt å understreke at selvsagt hadde det vært en stor fordel om vi hadde lyktes i arbeidet med å samle flertall for budsjettet her i salen. Samtidig forsøkte jeg også å si at vi gjorde alt vi kunne. Vi forsøkte, men samtidig må man ha respekt for at avstanden mellom oss var så stor som den var. Jeg er uenig i mye av Fremskrittspartiets tilnærming til økonomisk politikk i Norge. Nå er ikke økonomisk politikk en eksakt vitenskap. Men man er altså uenig med Fremskrittspartiet om bruk av handlingsregelen og det som ligger der – jeg er enig i det. Men samtidig gav vi også mye i forhandlingene. Representanten Sanner listet i debatten i går opp hva vi la fram. Fremskrittspartiet kunne fått en reduksjon av egenandeler på blå resept, refusjonsordning for sjøfolk, tiltak mot kriminalitet, lavere skatter for dem som tjente minst, momskompensasjonsordning, en endring i ISF-ordningen. Vi åpnet for strukturendringer for å finne en løsning for Forsvaret og åpnet også for en eventuelt bindende avtale sammen med samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet. – Så langt strakk vi oss. Jeg aksepterer fullt ut at det ikke var nok for Fremskrittspartiet, men dette var altså håndverket. Selvsagt skulle vi gjerne fått dette til, men vi mener at vi gjorde så godt vi kunne. Og jeg understreker igjen at det er nok en betydelig uenighet – der er jeg enig med representanten fra Arbeiderpartiet – mellom oss når det gjelder bruken av handlingsregelen, hvor mye penger en kan legge inn i norsk økonomi uten at det får konsekvenser for deg og meg.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Jeg håper ikke det skal bli min hovedoppgave i dag å gå på talerstolen og rette opp tabellene til de ulike partiene. Jeg har nettopp påpekt at Stoltenbergs fremstilling av skatter og avgifter er feil. Og nå må jeg nok dessverre også gå i rette med Fremskrittspartiet. Det er ikke riktig det som ble sagt når det gjelder økning i skatten. Det er slik at hvis en samlet bokfører det, er det noe sånt som 6 750 mill. kr, mens skattelettelsen i inneværende år er på vel 7 milliarder kr. Så det er rett og slett ikke riktig det representanten fra Fremskrittspartiet påpeker igjen. Man må lese tallene – jeg har dokumentasjonen her, så hvis representanten Sandberg vil ha den, skal han få den! Når det gjelder hva partiene skal prioritere i neste års budsjett, vil jeg bare si at selvsagt er Høyre opptatt av at man fortsatt skal sørge for at det blir skatte- og avgiftslettelser i Norge. Hva det så skal innebære, er det selvsagt Regjeringen gjennom sine drøftelser, og også relatert til Sem-erklæringen, som skal bestemme. Men det må ikke være noen tvil om at den videre utvikling knyttet til dette vil være slik at også Fremskrittspartiet vil kunne bli fornøyd med retningen. Jeg vil jo tro at når man ser dette i forhold til det budsjettet som Stoltenberg-regjeringen la frem, vil også Fremskrittspartiet finne at dette budsjettet som nå Samarbeidsregjeringen la frem, er bedre. Jeg har også merket meg at representanten Siv Jensen flere ganger har sagt at det er steg i riktig retning. Så i så måte er vi på god vei, men det kunne selvsagt vært mer. Jeg understreker at handlingsrommet vårt for hva vi kunne få til denne gangen, var slik som vi viser til, men i fremtiden skal vi selvsagt sørge for at det også blir tatt steg i riktig retning, men jeg understreker i samsvar med den erklæringen vi står samlet rundt, Sem-erklæringen.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Jeg trodde innledningsvis at retorikken skulle være den vanlige som vi har hørt fra SV i salen knyttet til at Høyre liksom har fått alt i Regjeringen og de andre partiene ingen ting. Nå modererte nok representanten fra SV seg noe. Sannheten er at når Fremskrittspartiet angriper oss fra den ene siden og Arbeiderpartiet fra den andre siden for dette budsjettforslaget, tror jeg det er riktig som statsministeren uttalte, at vi ligger ganske godt og riktig plassert i midten. Når det gjelder spørsmålet om bruken av kabinettsspørsmål i salen, vil jeg understreke hva jeg sa i en tidligere replikk. Selvsagt hadde det vært absolutt ønskelig at vi kunne gått i salen med en annen situasjon, hvor vi hadde et flertall. Men jeg understreker at det var det altså ikke mulig å få til innenfor hva vi mente var fornuftig for norsk økonomisk politikk. Så er det også slik at kabinettsspørsmålsinstituttet jo er der for at det skal brukes. Det er opp til statsministeren selv i hvert enkelt tilfelle å vurdere når han vil bruke det. Jeg synes statsministeren har gitt en ryddig og grei forklaring på hvorfor han i dag mener at dette er et riktig tidspunkt å nytte det på. Jeg har i grunnen ikke noe mer å tilføye til det.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Når man leser gjennom budsjettinnstillingen, ser man at det er nok en noe ulik virkelighetsoppfatning mellom Senterpartiet og Høyre og også Samarbeidsregjeringen. Det er vel ikke overraskende for noen. Når jeg i mitt innlegg snakket om skattene og avgiftene, så er det også slik at det er en verden utenfor Norge. Norge skal konkurrere med andre nasjoner, og jeg er av dem som mener at det er umulig i framtiden å ha et skattesystem som avviker i særlig grad fra de land vi skal konkurrere med. Man kan like det eller mislike det, men det er den realiteten man må forholde seg til. Den eneste måten å gjøre Norge robust på, er faktisk å sørge for at bedriftene i Norge forblir her, og at noen bedrifter kommer hit og etablerer seg. Det gjør de kun dersom rammebetingelsene i Norge er de samme som i andre land. Jeg tror en annen angrepsvinkel på dette bare vil føre galt av sted og vil skape mindre økonomisk utvikling i Norge, stagnasjon, som i aller høyeste grad vil ramme den sektoren som representanten er opptatt av. Det er jo de totale verdiene vi skaper i samfunnet, som samlet sett kan brukes, og som også er de inntektene som kommunene kan få. Til syvende og sist lever vi av å skape noe i dette landet. Og derfor var det så viktig for meg i replikkordskiftet i sted å understreke at vi må fortsette med skatte- og avgiftslettelser, slik at vi kommer ned på et nivå som gjør at vi er konkurransedyktig som nasjon. Det er angrepspunktet for det hele. Jeg skjønner at en del kommuner sliter. Samtidig må man også være oppmerksom på at denne regjeringen har videreført og også styrket kommuneøkonomien for neste år betydelig, slik at man her faktisk får i pose og sekk. Man har laget gode rammebetingelser for næringslivet, som skaper en god sirkel og øker den økonomiske verdiskapingen i Norge, som i neste omgang gjør det mulig for oss å bruke mer på de sektorene som representanten var opptatt av.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Det er vel slik at ordet «betydelig» nok har ulik valør i forhold til hvor man måtte befinne seg og hvem som bruker det. Jeg står fast på at vi gav betydelige innrømmelser. Men jeg innrømmer også at når man etter at Stoltenberg-regjeringen gikk av, hadde tre uker på seg til å snu om på et helt budsjett – og vi gir betydelige skatte- og avgiftslettelser – så var selvsagt rommet som var igjen til også å kunne imøtekomme krav og ønsker fra Fremskrittspartiet, mindre enn det det ville ha vært dersom vi hadde laget budsjettet selv. Jeg ber faktisk om forståelse for at det handlingsrommet var for lite ut fra det Fremskrittspartiet ville. Men det skyldes altså situasjonen, at man bare hadde tre uker. Og jeg synes vi fikk gjort et betydelig arbeid knyttet til det å få lagt om budsjettet. Men rommet som det var mulig å gi noe av, var for lite. Og det var også viktig – og det har vi hatt en diskusjon på tidligere – for denne regjeringen å vise fasthet når det gjelder handlingsregelen. Det er viktig å gi signaler ut i Norge om at denne regjeringen fører en stabil, god økonomisk politikk som gir grunnlag for rentenedsettelse. Det innrømmer jeg ærlig og oppriktig. Det er kanskje heller ikke helt riktig – uten at jeg skal gå inn på det – at det ikke i tilbudet var noe som ikke stod i Sem-erklæringen. Jeg skal ikke gå i detalj på det, men jeg tror at det i ettertid nok vil vise seg at jo, det var det.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-28:
Jeg satte meg faktisk ned i natt og leste grundig igjennom representanten Siv Jensens innlegg i debatten i går. Jeg tror også jeg har lest veldig godt innstillingen fra finanskomiteen knyttet til Fremskrittspartiets økonomiske politikk. Jeg er ingen fagøkonom, men jeg har forsøkt å sette meg inn i og forstå hva det er Fremskrittspartiet tenker, og hvorfor de kommer til de konklusjonene de gjør. Og hva er så forskjellene som ligger inne? Jo, det er at for Fremskrittspartiet i denne sammenhengen er 39, 19 og 20 de magiske tall. De bruker 20 milliarder kr mer inn i norsk økonomi fra oljefondet i det de foreslår. Det jeg da sitter og lurer på, er: Når vi nå har laget denne handlingsregelen, som de aller fleste fagøkonomer i Norge meg bekjent syns er god, hva er det viktigste med det? Jeg er altså ikke økonom, men jeg har en del peiling på historie. Jeg vet at det er ganske få land i verden opp gjennom historien som har hatt et betydelig overskudd i sin kapital. Alle de landene har det gått riktig ille med. De har nemlig ikke maktet nettopp det som handlingsregelen legger opp til, å sørge for at man innfaser kapitalen i et fornuftig tempo i forhold til økonomien. Vi kjenner alle til den hollandske syke. Går vi enda lenger tilbake, kjenner vi også til Spanias enorme problemer knyttet til dette. Det viktigste er rett og slett å ha et instrument som sørger for at vi forvalter denne kapitalen slik at kommende generasjoner også får nytte av den, og at den innfases slik at norsk økonomi bevarer sin stabilitet. Da lurer jeg litt på: Når alle andre i denne sal, og økonomer, mener at dette er riktig, kunne det kanskje tenkes at Fremskrittspartiet tok feil?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Først til spørsmålet om handlingsregelen. Det er viktig at det er et bredt flertall i Stortinget som står fast ved den handlingsregelen Stortinget selv fastla i fjor. For min regjering er det et viktig mål med denne budsjettbehandling å nå fram til et resultat som er ansvarlig, som er balansert og som på den måten kan bidra til å få renta ned. Det vil komme både enkeltpersoner, husholdninger, kommuner og bedrifter til gode. En familie med et lån på 1 million kr vil f.eks. med en 1 pst. rentereduksjon spare 10 000 kr, og det er et betydelig beløp for mange. Når det så gjelder spørsmålet om et flertall bak Regjeringens budsjett, skal vel kanskje Arbeiderpartiet og partiets parlamentariske leder være noe forsiktig. Vi har opplevd budsjettbehandlinger tidligere hvor det slettes ikke har vært noe flertall bak arbeiderpartiregjeringens budsjettforslag. Senest i fjor ble jo det så kraftig endret at det var absolutt ikke arbeiderpartiregjeringens budsjett som ble vedtatt. Når det gjelder bruken av kabinettsspørsmål, er dette et virkemiddel i vårt parlamentariske system. Tidligere hadde en ikke muligheten til å søke å få vedtatt helheten i et budsjett ved et slikt virkemiddel, fordi en stemte kapittel for kapittel, post for post. Det er først nå de siste årene en har hatt det. Og om det er nødvendig, ser jeg det ikke som galt å måtte bruke det, men utfallet av det vet vi selvsagt ikke på dette tidspunkt i debatten. Når det gjelder skatter for dem med lave inntekter, er det et faktum at samarbeidspartienes opplegg når en ser skatter og avgifter under ett, er bedre enn Arbeiderpartiets, for alle inntektsgrupper.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Når det gjelder handlingsregelen som et nytt bud, som Fremskrittspartiets leder startet med, synes jeg det holder med de ti bud vi har, de er gode leveregler. Men likevel er det noen sammenhenger i økonomien som det kan være nyttig å være oppmerksom på, selv om en ikke vil ha flere bud og heller ikke mer enn en gud. Når det gjelder den metoden som Finansdepartementet og Regjeringen har benyttet seg av – under to ulike regjeringer – for et riktig uttak av petroleumsfondet i henhold til handlingsregelen, er det, så vidt jeg vet, ingen økonomer utenfor Finansdepartementet som har sådd tvil om den, og om at dette er riktig. Selvsagt er det anledning til å ha andre oppfatninger om dette, men jeg har ikke registrert at noen økonomer som har gått inn i dette materialet, har stilt i tvil at dette er en riktig måte å anvise det på. Det er et faktum at flere økonomer, senest i Dagens Næringsliv i går, fastslår at hvis en nå øker den økonomiske aktiviteten, må en regne med en renteoppgang, eller i hvert fall ikke en forventet rentenedgang. Jeg synes det er viktig for barnefamilier, spesielt for dem som er i etableringsfasen, for bedrifter, for kommuner og for andre som har lån, at vi kan få ned rentenivået i Norge, som ligger klart over det som er vanlig i andre land. Det vil også komme lavtlønte til gode. Når det gjelder pensjoner, som representanten Hagen nevnte, vet han at det er flere av oss som kan være innstilt på å se om det er mulig å skape en tilnærming i pensjonen, en redusert avkorting for pensjonistpar i forhold til enslige. Det er en sak jeg tror vi skal kunne komme tilbake til.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Det er tillatt for en partileder å gi sin egen framstilling av situasjonen, men den blir jo ikke noe mer sannferdig om den gjentas. Hvis en ser på den politikken som denne regjeringen har lagt fram både i Sem-erklæringen og i dette budsjettet, vil en se – hvis en har litt mer objektive briller på enn de Kristin Halvorsen tydeligvis har – at vi har et rekordhøyt bistandsbudsjett. Det hadde vært interessant om Kristin Halvorsen kunne funnet på i hvert fall å bemerke det. Vi har en sterkere satsing på miljø enn det Stoltenberg-regjeringen foreslo. Det kunne vært interessant om Kristin Halvorsen i hvert fall hadde nevnt det i en parentes. Vi la fram det første steget i en tiltaksplan for å bekjempe fattigdom i Norge, som Kristin Halvorsen prisverdig er opptatt av. Det kunne vært interessant om hun i hvert fall i en parentes hadde nevnt det. Dette er områder som Kristin Halvorsen og andre før valget sa det ikke ville være mulig å få til en politikk på hvis det skulle bli et samarbeid med Høyre. Men det har en altså fått til, stikk i strid med den beskrivelsen Kristin Halvorsen nå gir. Og den faller jo til jorda også når en hører at Fremskrittspartiet har den motsatte fremstillingen. Vi hørte i går partiets medlemmer av finanskomiteen si at dette budsjettet er altfor puslete, med altfor små steg i retning Høyre, altså en stikk motsatt analyse av hva Kristin Halvorsen nå kommer med. Dette viser det jeg tror, at denne regjeringen har truffet ganske bra. Ingen av disse fremstillingene er riktige. Det er et balansert samarbeid mellom sentrum og Høyre, hvor alle tre partier har fått noe igjen. Vi legger ikke skjul på at Høyre har fått et betydelig gjennomslag for skatter og avgifter, men Høyre har også erkjent at Kristelig Folkeparti og Venstre har fått et betydelig gjennomslag for miljø og bistand. Dette er objektive fakta, og jeg synes faktisk de, når det kommer til stykket, står seg bedre for historien enn den beskrivelse vi nå fikk.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Det er selvsagt forståelig og akseptabelt at opposisjonen fargelegger politikkområdene slik de ønsker det, og skal være en kritisk opposisjon til Regjeringen. Vi ønsker en kritisk, men også konstruktiv opposisjon. Men det hører jo med – og da må i hvert fall statsministeren ha lov til å si det – at det er en del andre forslag i dette budsjettet som vi er overbevist om vil virke positivt for distriktene. Jeg har selv reist mye rundt i distriktene – ikke bare i valgkampen, men også ellers – og vet hvor opptatt folk var av å få fjernet flypassasjeravgiften. Nå sørger altså denne regjeringen for det. Vi vet hvor mange bedrifter i distriktene som er opptatt av skattefritt å kunne få avsette midler til forsknings- og utviklingsarbeid som et ledd i nyskapingsprosessen. Denne regjeringen utvider mulighetene til det. Vi vet hvor opptatt mange – både i Enoksens hjemfylke og i mitt eget – er av å øke investeringene i samferdsel som et ledd i distriktspolitikken. Denne regjeringen gjør det. Vi vet hvor opptatt de ikke minst i distriktskommunene er av en styrking av kommuneøkonomien. Det vil bli en slik styrking med det budsjettet som nå kommer, både ved at en større skatteinngang enn forventet i 2001 ikke trekkes inn, og ved at en lavere prisprognose og forhåpentligvis også en lavere rente neste år betyr en kraftig reell styrking av kommuneøkonomien. Det hadde vært hyggelig om også disse sidene ved distriktspolitikken hadde vært nevnt. Når det gjelder landbruket, vet representanten Enoksen at Regjeringen har sagt at den skal gå gjennom skatte- og avgiftsreglene med sikte på forbedringer som gjør at målsettingen om en inntektsutvikling i landbruket skal holde tritt med andres inntektsutvikling. Når det gjelder utbytteskatten, som Senterpartiet nå tar opp – og representanten Enoksen har sammenlignet Bondevik I med Bondevik II på en del områder – må jeg få lov til å nevne at da Enoksen satt i regjering, var han og hans finansminister veldig klart mot utbytteskatten. Nå er de tydeligvis for den.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Når en hørte manges utsagn om hvordan det ville gå med en regjerings bistandspolitikk hvis Høyre var med, synes jeg kanskje en nå kunne gi litt kreditt for at vi har oppnådd at Samarbeidsregjeringen, hvor Høyre er med, opprettholder tidenes høyeste bistandsbudsjett, som nå går opp til 0,92 pst. av brutto nasjonalinntekt. Når det gjelder skatter, er det vel egentlig mer interessant å se på en husholdnings belastning med hensyn til skatter og avgifter totalt sett. Og når det gjelder skatter og avgifter, er det et faktum at samarbeidspartienes opplegg kommer bedre eller likt ut for alle inntektsgrupper målt mot Arbeiderpartiets. Så til spørsmålet om bruk av kabinettsspørsmål: For det første undres jeg litt over det Stoltenberg sa om at saker avgjøres i gruppemøter. Systemet er jo slik her i Stortinget at partiene har sine gruppemøter. Det er i realiteten der standpunkter blir tatt, enten det gjelder budsjetter eller hvilke regjeringer vi skal ha, før en så samles i salen til votering. Dette er jo en del av Stortingets system. Det er ikke det minste oppsiktsvekkende. Jeg er heller ikke ute etter å alminneliggjøre bruken av kabinettsspørsmål. Jeg hører noen sier at det ville være et nederlag og til og med ydmykende, ifølge Kristin Halvorsen, om en skulle få vedtatt et budsjett ved hjelp av kabinettsspørsmål. Nå kan vi ikke vite utfallet av en avstemning før den er avholdt, men det som ville være et nederlag, var om det ikke ble vedtatt et budsjett som en regjering kan ta ansvaret for. Kabinettsspørsmål er et virkemiddel i vårt parlamentariske system som selvsagt ikke skal brukes for ofte. Det er jeg enig med Stoltenberg i. Det er et alvorlig og sterkt virkemiddel. Men er det noe saksområde som har et omfang som kan tilsi en slik bruk, må det vel være helheten i budsjettet. Det er bare de siste årene en har hatt denne muligheten. Jeg husker godt tidligere statsministre som var opptatt av at en burde hatt et slikt virkemiddel når det gjaldt helheten i budsjettet, i en tid da en ikke hadde det. Kabinettsspørsmål skal ikke brukes i utide, men det er et parlamentarisk virkemiddel som selvsagt er der for å kunne brukes.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Først vil jeg uttrykke glede over at statsminister Bondevik brukte såpass mye av sitt innlegg til å gi et lidenskapelig og engasjert forsvar for den nye handlingsregelen i den økonomiske politikken. Det er en viktig retningslinje som det er bra at det er bredt flertall for i Stortinget. Og fordelen med den retningslinjen om at vi skal bruke avkastning av oljefondet, er for det første at en sikrer en forsvarlig bruk av oljeinntekter, noe som kommer til å innebære at vi nå vil få lavere renter. Det er bra for både bedrifter og for husholdningene. Og for det andre er det jo også en fordel for alle oss som lager budsjetter, at den innebærer at vi har noe mer penger å bruke i forhold til hva som var tilfellet før, og da blir alt mye lettere. Nå gjorde statsministeren det klart at siden det ikke er noe avklart flertall for budsjettet i finansinnstillingen, så ville han ta konsekvensen av det, og Regjeringen vil gå av dersom det ikke blir noe flertall. Og det er jo som ventet at det er nødvendig å true med et kabinettsspørsmål for å få flertall for budsjettet. Problemet er at selv om man da får vedtatt et budsjett, så er det i virkeligheten ikke et flertall i Stortinget som stiller seg bak det økonomiske opplegget. Man tvinger stortingsflertallet, hvis Fremskrittspartiet viser seg å gi etter, til å stemme for noe de er imot. Da får man vedtatt et budsjett, men man sikrer ikke et flertall bak det økonomiske opplegget. Et budsjett skal ikke bare vedtas, det skal gjennomføres hver eneste dag neste år – mange korsveier, mange revisjoner, mange justeringer, og da er det en ulempe at det ikke er et reelt flertall, et virkelig flertall i denne sal som støtter budsjettet. Blant annet må det være et problem for Fremskrittspartiet at de da stemmer for et budsjett som innebærer høyere skatter for dem med lave inntekter, enn Arbeiderpartiets opplegg. Og jeg vil spørre statsministeren om han mener det i lengden er et godt grunnlag for Regjeringen å tvinge Stortinget til å stemme for budsjettopplegg stortingsflertallet egentlig er motstander av.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
På meg virker det som om statsminister Bondevik alminneliggjør bruken av kabinettsspørsmål, både i sine kommentarer her i dag og i den offentlige debatten i mediene. Det som statsministeren åpenbart ikke fullt ut tar innover seg, er at problemet vi nå ser, er at de partiene som dannet flertall for en ny regjering, ikke greier å danne flertall for et nytt budsjett. Da er vi i den situasjonen at det strengt tatt er flertall for Regjeringen, men det er ikke flertall for Regjeringens politikk. Det er et problem for landet, det er et problem for Regjeringen, og det er også et problem for Stortinget, for da havner vi i den situasjonen at det ikke er i denne sal det avgjøres hva slags budsjett vi skal ha, og avgjøres hva slags regjering vi skal ha, men det er Fremskrittspartiets gruppemøte som avgjør om Bondevik-regjeringen fortsetter og om budsjettet blir vedtatt. Og det er ikke noen god situasjon å komme i. Det skyldes at Regjeringen ikke har gjort den jobben som er en av de viktigste oppgavene til en regjering, nemlig å sikre et flertall bak et budsjett. Det har man ikke lyktes med, og så har man istedenfor valgt et svært uvanlig virkemiddel for å få vedtatt et budsjett, nemlig kabinettsspørsmål. For øvrig er statsminister Bondeviks fremstilling av budsjettene og sammenligningen med Arbeiderpartiet svært misvisende. Utgangspunktet var jo at da den nye regjeringen kom inn i regjeringskontorene, justerte den mange anslag og fikk om lag to milliarder ekstra kroner. Disse to milliardene brukte de først og fremst på lavere skatter for de aller rikeste. Arbeiderpartiet har brukt de pengene på lavere skatt for dem som har minst. Derfor er det slik at vårt budsjettopplegg innebærer lavere skatt for dem med lave inntekter, sammenlignet med regjeringspartienes budsjettopplegg. Bondevik brukte ikke én eneste krone for å øke bistanden, selv om han hadde 2 milliarder kr ekstra til disposisjon. Når bistandsbudsjettet er der det er, skyldes det at Arbeiderpartiet innenfor vesentlig trangere rammer prioriterte bistand så høyt som vi gjorde. Det samme gjelder for fattigdom og mange andre områder. Vi må sammenligne likt med likt, og det er det statsministeren ikke gjør.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Jeg tror problemet til regjeringspartiene er at de ikke sammenligner likt med likt, for å si det slik. Det man må gjøre, er å ta hensyn til at med de nye anslagene for skatteinntekter og for utgifter på folketrygden er det mulig å bruke om lag 2 milliarder kr mer på andre områder uten å øke bruken av oljeinntektene. Det er selvfølgelig hyggelig for alle partier som holder seg til handlingsregelen. Da er det mulig f.eks. for Arbeiderpartiet å øke satsen i minstefradraget med ett prosentpoeng, og det betyr en klart bedre sosial profil og lavere skatt for folk med lave inntekter, både pensjonister og lønnstakere. Derfor er det en bedre fordelingsprofil i vårt opplegg enn i regjeringspartienes opplegg. De brukte disse to milliardene ekstra kroner først og fremst til å finansiere lavere skatt for dem med aller høyest inntekt. De 3 000 rikeste menneskene i Norge får om lag 250 000 kr i lavere skatt med regjeringspartienes opplegg. Det synes vi ikke er en spesielt god sosial profil. Så til spørsmålet om beskatning av aksjeutbytte. Vårt problem var at den skattereformen vi hadde vedtatt i 1992, ble undergravet, ikke mist av de nåværende regjeringspartienes mange forslag til hull og omgåelser. Det gjorde at mange enkeltpersoner kunne forandre inntekten sin fra arbeidsinntekt til såkalt kapitalinntekt, og så ta ut store inntekter med 28 pst. flat skatt. Da sa vi: Vel, når den gamle skattereformen er så gjennomhullet, ikke minst av sentrumspartiene og høyrepartiene, så innfører vi en utbytteskatt, og jobber med et bedre system, som gjør at vi får en bedre og mer rettferdig fordeling og sikrer gode rammevilkår for norske bedrifter. Inntil vi har fått det, vil vi beholde utbytteskatten.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
For det første tror jeg det er riktig å korrigere det inntrykket som representanten Hagen prøver å skape, at dette med lavere skatt på lave inntekter er noe Arbeiderpartiet har kommet på nå. Det er det tredje året vi nå får vedtatt reduksjoner i skatten på lave inntekter. Arbeiderpartiet fikk til det i budsjettforliket med sentrumsregjeringen for 2000, vi fikk et eget lønnsfradrag som bare slo ut til fordel for lave lønnsinntekter, og vi har nå tre år på rad fått økt minstefradrag og bunnfradrag for dem med lave inntekter, og da det var to milliarder ekstra til disposisjon, gjorde vi enda mer. Så det er simpelthen helt feil at dette er noe nytt. Jeg kan vise til artikler og foredrag jeg selv har skrevet, om betydningen av å redusere skatt på lave og midlere inntekter, og Arbeiderpartiet har fått gjennomslag for det flere år på rad. Men da vi fikk ekstra penger, var det mulig å gjøre litt ekstra, ikke noe nytt, men forsterke det vi allerede hadde lagt inn både i budsjettet for neste år og i budsjettene de to foregående år, og derfor er det noe vi kommer til å fortsette med i årene som kommer. Når det så gjelder avkorting av pensjon til gifte pensjonister, er det en ordning som har vært der siden 1967, eller siden folketrygdens morgen, og som har vært basert på en bred politisk enighet mellom alle partier hittil, ut fra at det er noe billigere å dele f.eks. boutgifter på to enn hvis man er enslig. Samtidig ser vi at dette kan virke urimelig for mange, at reglene kanskje ikke er gode nok, og derfor er det ett av de temaene som Pensjonskommisjonen, som nå er nedsatt, har fått i oppgave å se på, og ett av de temaene som Arbeiderpartiet vil drøfte og diskutere om vi skal gjøre noe med, og i tilfelle hva. Når det gjelder sykehus, har vi tatt i bruk private sykehus såfremt det skjer innenfor de offentlige planer og de offentlige prioriteringer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
For det første er jeg selvsagt glad for at SV omtaler elementer i vårt budsjettopplegg med en positiv tone, det er alltid hyggelig. For det andre er det ikke slik at det er noe nytt at vi har tiltak for bedre, mer rettferdig fordeling og for å hjelpe de økonomisk vanskeligstilte. Det var det i fjorårets budsjett, og det var det selvsagt i det budsjettet vi la fram for neste år. Hvis man tar med den milliarden vi satte av til billigere og flere barnehageplasser, lå det om lag 3 milliarder kr i vårt opprinnelige budsjettforslag som var til fordel for dem som har det vanskelig – det handler om boligtiltak, det handler om arbeidsmarkedstiltak, det handler om å hjelpe uføre og sykmeldte tilbake i arbeidslivet, og det handler om lavere skatt for dem med lave inntekter. Da vi så fikk ekstrapenger, er vi over 4 milliarder. Da har vi hele tiden lagt inn 1 milliard til barnehagesatsing. Men enten man regner på den ene eller andre måten, er det betydelige midler i vårt opprinnelige budsjettforslag til kamp mot sosial urettferdighet, til å hjelpe dem som har det vanskeligst, og det er enda mer penger nå, fordi det simpelthen er mer penger til disposisjon. Når det gjelder Kreditkassen, har jeg vel ikke sagt at jeg angrer på det vi gjorde. Det som var poenget mitt med å vise til Kreditkassen, er – og det håper jeg alle har lært – at selv om en tredjedel formelt sett er nok til å sikre mot oppkjøp, vet vi at det reelt sett ikke nødvendigvis er nok. Og vi mener at hver bedrift må vurderes for seg. Det fins argumenter for å slippe inn privat kapital, det fins argumenter for børsnotering, men det fins også argumenter for å sikre et sterkt statlig eierskap, for bl.a. å sikre en nasjonal forankring av bedriftene. Og det jeg har advart mot, var det inntrykket som i hvert fall mange i Regjeringen nå skapte, at man burde gå ned til en tredjedel i Hydro – det foreslo man faktisk – og en tredjedel i Statoil. Da er jeg redd for at neste skritt er at det blir et press på fullt utsalg, og det vil være uheldig for Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
For det første vedkjenner jeg meg 100 pst. at vi har hevet det som kalles innslagspunktet for toppskatten. Jeg mener at det var feil at man startet å betale toppskatt på 289 000 kr. Jeg mener at toppskatt er noe som bør begynne å virke i hvert fall over gjennomsnittsinntekt, og derfor har vi nå hevet innslagspunktet slik at det i hvert fall kommer over en gjennomsnittsinntekt. Så er det selvsagt svært mange som tjener mindre enn gjennomsnittet, og derfor har vi gjennom flere år, også i budsjettet for 2002, foreslått økte minstefradrag – økte fradrag for dem med lave inntekter. Det er bl.a. et poeng der som regjeringspartiene overser. Det er at de for det første har en lavere sats for minstefradraget og for det andre halverer fradraget for fagforeningskontingent, som er 900 kr i fradrag, og som kommer 1,5 millioner lønnstakere til gode. Det er også å kutte et minstefradrag som har en uheldig sosial profil. Basert på de beregninger vi har fått, er det altså ingen tvil om at det at vi har høyere sats for minstefradraget, selvsagt gir en bedre fordelingprofil enn hvis man har en lavere sats for minstefradraget, slik regjeringspartiene har lagt opp til. Mitt poeng når det gjaldt bistand, var det paradoksale at Regjeringen – som skryter av bistandsinnsatsen sin – på tross av at ulike endringer i anslag på skatteinntekter og utgifter på folketrygden gjør at de kan øke bruken av penger over statsbudsjettet med 2 milliarder kr uten å bruke mer oljepenger, ikke bruker én ekstra krone av de 2 milliardene på bistand, de bruker dem først og fremst på lavere skatt til dem som tjener aller mest. Det sier noe om politiske prioriteringer og veivalg som ikke er i tråd med det Kristelig Folkeparti i hvert fall pleier å smykke seg med.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Arbeiderpartiet er ikke omvendt, og derfor er det verken varig eller midlertidig. Vi står på de verdiene og den politikken vi hele tiden har stått for. Det er helt i tråd med vår politikk gjennom mange år å bidra til jevnere fordeling og å bidra til en aktiv distriktspolitikk. Derfor er jo også Norge blant de land i verden der vi har greid å opprettholde bosettingen i distriktene i større grad enn omtrent noe annet vestlig industriland, og derfor er vi også blant de landene i verden som bruker mest på å opprettholde bosetting og sysselsetting i distriktene, og det har ikke minst Arbeiderpartiet vært med på å sikre. Og derfor er også Norge blant de land i verden som har den jevneste inntektsfordelingen og den laveste andelen fattige. Problemet er selvsagt at for dem som har dårlig økonomi, og for dem som har det økonomisk vanskelig, er det en svært dårlig trøst at det er færre av dem i Norge enn i de fleste andre land. Derfor er det ikke noe argument for å redusere innsatsen for dem som har det økonomisk vanskelig, at det er verre i andre land. Tvert imot, det er desto viktigere at vi også løser de fattigdomsproblemene vi har i Norge. Når vi har sørget for at såpass mange har det bra, må vi også greie å løfte mindretallet. Det har Arbeiderpartiet ment lenge, og det vil Arbeiderpartiet selvsagt fortsette å mene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Innlegget til representanten Hagen nå var et godt eksempel på hvor krevende det må være for regjeringspartiene og Fremskrittspartiet å bli enige om budsjett i årene som kommer. Det var en underholdende harselas med «skredder- og veverøkonomene» i Finansdepartementet. Det var mye som var feil i framstillingen av hvordan budsjettene settes opp og styres. Men det politisk viktige er jo at regjeringspartiene, og det er jeg helt enig med regjeringspartiene i, har sagt at de skal følge denne regelen, og at det er helt avgjørende for dem. Da må det jo være et problem for et parti som er helt uenig i hovedretningslinjene for den økonomiske politikken, å se for seg at man skal lage budsjettavtaler og bli enig om den økonomiske politikken med partier som har et helt annet syn. Det er det som i og for seg er det politisk viktige budskapet i innlegget fra Hagen, og det er derfor også representantene for regjeringspartiene ser såpass alvorlige ut som de gjør, selv om det er ganske morsomt å høre på Hagen. Dessuten vil jeg si at det Hagen harselerer med, tross alt er en tradisjon som har gjort at Norge er et av de land i verden det er best å bo i for svært mange – ikke for alle – og som FN har utropt til verdens beste land. Det betyr ikke at det ikke er mangler og svakheter, men det betyr likevel at det er mye vi har fått til i dette landet, noe som henger sammen med at vi bl.a. har greid å føre en ansvarlig økonomisk politikk. Fremskrittspartiet pleier å hylle en uavhengig sentralbank og pleier å hylle markedet. Den uavhengige sentralbanken og markedet er dypt uenig i det Fremskrittspartiet står for når det gjelder bruk av oljepenger. Man vil sette opp rentene dersom Fremskrittspartiets økonomiske politikk blir gjennomført. Det vil ramme sosialt veldig urettferdig. Det vil ramme bedriftene, og det betyr økte boutgifter og økte renteutgifter for hundretusenvis av mennesker i Norge. Derfor er det bra at det Fremskrittspartiet går inn for, nemlig uansvarlig økt bruk av penger, ikke har flertall i Stortinget.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Statsministeren opphøyet nå i sitt innlegg den såkalte handlingsregelen til omtrent en slags ny gud som man skal tilbe, og som skal styre alt. Da er mitt spørsmål: Hvis arbeidsledigheten skulle gå opp i 150 000 og det er behov for å stimulere økonomien i form av enten å redusere skatter og avgifter eller øke etterspørselen etter arbeidskraft gjennom bevilgninger, skal man da si at dessverre, handlingsregelen hindrer oss i å kunne bruke noe mer av det enorme overskuddet i statsbudsjettet på 173 milliarder kr til å sikre sysselsetting? Skal det virkelig være slik at en teoretisk handlingsregel laget av de nymotens skredder- og veverøkonomer, skal bli en ny tvangstrøye, og hvor man i tillegg trikser bort betydelige skatte- og avgiftsinntekter som man ikke får anledning til å bruke til beste for befolkningen? Som det fremgår av tabeller i nasjonalbudsjettet og tilleggsproposisjonen, så trikset Stoltenberg bort 5 077 mill. kr av de reelle forventede skatte- og avgiftsinntekter som han sa ikke kunne brukes. De aktivitetskorrigeres bort. Etter at den nye regjeringen brukte 800 mill. kr mer av oljepengene, reduserte man denne aktivitetskorreksjonen tilsvarende, så man skulle komme opp med den samme fasit. Og Kjell Magne Bondevik har aktivitetskorrigert bort 4 277 mill. kr. Hvorfor er det slik at reelle skatte- og avgiftsinntekter som kommer til statskassen, ikke skal kunne benyttes til f.eks. å redusere tyveriet fra de gifte pensjonister, til å redusere skatter og avgifter for folk flest? Er det virkelig slik at den nye handlingsregelen er den nye guden som skal styre norsk økonomisk politikk uavhengig av hva som er fornuftig å gjøre?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
La meg først si at jeg syntes det var hyggelig at når man har greid å beregne seg frem til et par milliarder ekstra i forhold til det den gamle regjeringen hadde, så benyttet Arbeiderpartiet en del av det til å redusere skattene for de lavest lønnede. Det var noe Arbeiderpartiet glemte i valgkampen. Men jeg vil replisere at det fremdeles er langt unna de betydelige skattelettelsene som Fremskrittspartiet har foreslått for dem med lavere inntekter. Men jeg har to spørsmål til Jens Stoltenberg, bl.a. fra de kravene og ønskene vi fremførte overfor Bondevik-regjeringen under forhandlingene. Det ene dreier seg om gifte pensjonister. Er det fortsatt Arbeiderpartiets syn at det er rettferdig at gifte pensjonister får en grunnpensjon hver på bare 75 pst. av en vanlig pensjon? Hvorfor tviholder Arbeiderpartiet på det å straffe folk som er gift, når det gjelder pensjonsstørrelsen? Der har vi aldri hørt noe annet syn fra Arbeiderpartiet. Vi hadde håpet at Regjeringen ville kommet oss betydelig i møte, men vi har ikke hørt noe om at man vil fjerne den avkortingen på et prinsipielt grunnlag, og at gifte pensjonister skal ha den samme pensjon som andre. Det andre kravet og ønsket har vi i realiteten i dag fått innfridd, slik jeg forstår det. I Aftenposten i dag står det: «Slipper de private sykehusene fri». Jeg hadde jo forventet at hvis man først mente dette, hadde det kanskje kommet som et tilbud under forhandlingene, for det lå høyt på vår liste. Men nå kommer det i hvert fall, og det synes jeg er fint. Har Arbeiderpartiet nå lagt bort sin ideologiske motstand mot private sykehus? Når det er gjennomført noe Fremskrittspartiet har kjempet for i 15 år, stykkprisfinansiering under betegnelsen «innsatsbasert finansiering», betaling for en operasjon, aksepterer da Arbeiderpartiet at et privat sykehus skal få den samme betalingen for en operasjon som det de offentlige sykehusene får, fra Rikstrygdeverket? Har man nå tatt et oppgjør med sin gammeldagse sosialistiske ideologi når det gjelder dette, eller står man fast i gamle dagers tenkning?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det var hyggelig at Jens Stoltenberg syntes jeg holdt et underholdende innlegg. Det er kanskje ikke så mange underholdende innlegg som kommer fra denne talerstol, så det må vel av og til være all right. Men han kunne ikke tilbakevise innholdet i noe av det jeg refererte. Jeg leste ordrett opp fra hans eget nasjonalbudsjett, hvor det i tabellen står at det oljekorrigerte overskuddet på statsbudsjettet – det er altså det ordinære – i 2001 var 3 766 mill. kr, mens det han selv har lagt frem i år, er 36 milliarder kr. Det er altså helt feil når man sier at man bare har økt bruk av oljepenger med 7 milliarder kr – det er økt med 33. Men det har noen korrigert bort, så ikke folk skal oppfatte hvordan terrenget i økonomien er. Jens Stoltenberg snakket om Regjeringens problemer. Når det gjelder det Jens Stoltenberg tidligere sa om bruk av kabinettsspørsmål, er jeg faktisk mer enig med statsministeren enn med Jens Stoltenberg. Det er helt klart, som også tidligere statsminister Willoch erfarte på midten av 1980-tallet, at etter det gamle systemet hadde ikke regjeringen de virkemidler som den etter det nye budsjettsystemet har. Vi ønsker det gamle systemet tilbake – vi tror det var bedre. Men det er helt klart en korrekt historiefremstilling som statsministeren har gitt. Det er faktisk i det parlamentariske styringssystemet, for å ta også det, et virkemiddel for opposisjonen som heter mistillit overfor en regjering. Og en regjering kan sette en sak på spissen ved å bruke kabinettsspørsmål. Jeg synes det er merkverdig at flere i Arbeiderpartiet og SV i realiteten på dette området prøver å gi en helt feilaktig fremstilling av det parlamentariske styringssystemet.