Bent Høie (Høyre), 2016-06-09:
Jeg vil vise til Sundvolden-erklæringen, der det ble nedfelt at regjeringen vil «åpne for produktprøver og begrenset alkoholsalg direkte fra nisjeprodusenter og om nødvendig jobbe for å endre EU-lovgivningen på feltet». Regjeringen har fulgt opp dette ved den foreslåtte ordningen, som vil gjøre det mulig for små produsenter å drive med salg av alkoholholdig drikk som et tillegg til annen næring. Hovedlinjene i alkoholpolitikken ligger fast. Dette omfatter bl.a. bevaring av salgsmonopolet og bevillingssystemet for salg og skjenking av alkoholholdig drikk. Av hensyn til nærings- og produktutvikling er det imidlertid grunn til å se på muligheten for å foreta justeringer som i liten grad vil øke tilgjengeligheten og utfordre monopolordningen. Forslaget om å åpne for salg av utvalgte drikkevarer over 4,7 volumprosent alkohol direkte fra produsent, er en slik justering. I Norge har vi et høyt beskyttelsesnivå begrunnet i folkehelsehensyn. Det gjør at vi kan benytte til dels omfattende virkemidler i alkoholpolitikken for å begrense konsum og skader som følge av konsum. Dette innebærer bl.a. et strengt reklameforbud, aldersgrensebestemmelser, åpningstider, bevillingsordninger og vinmonopolordningen. Den EØS-rettslige begrunnelsen for vinmonopolordningen er basert på hensynet til folkehelsen og forutsetter at ordningen er del av en restriktiv, helhetlig og konsistent alkoholpolitikk. Det har vært svært viktig i utformingen av forslaget å sørge for et fortsatt høyt beskyttelsesnivå og bevaring av vinmonopolordningen. Som et ledd i oppfølgingen av regjeringsplattformen ble det utredet om det ville være mulig å åpne opp for salg av drikkevarer med over 4,7 volumprosent alkohol, uten at dette ville endre eller svekke dagens monopolordning. Konklusjonen er at svaret avhenger av hvilke alkoholholdige drikkevarer det er tale om. For handel med alkoholholdige drikkevarer som omfattes av EØS-avtalen, slik som øl og brennevin, vil det være vanskelig å åpne opp for salg uten å komme i strid med EØS-retten. Men ifølge utrederne vil det antakelig ikke ha EØS-rettslige konsekvenser å åpne opp for salg av alkoholholdige drikker som ikke er omfattet av EØS-avtalens dekningsområde. Enda større grunn er det til å legge dette til grunn dersom man legger begrensninger på en slik ordning, og det er det jo gjort i det framlagte forslaget. På denne bakgrunn omfatter forslaget kun produkter som ikke er omfattet av EØS-avtalen. For å sikre at den restriktive norske alkoholpolitikken generelt og Vinmonopolet spesielt ikke utfordres, er den foreslåtte ordningen gjort begrenset. Det er foreslått at produktene ikke skal kunne gjøres sterkere ved å tilsette brennevin, og produktene kan ikke blandes med andre alkoholholdige produkter enn dem det er foreslått å åpne opp for salg av. Det foreslås i tillegg å stille krav om at en tredjedel av innsatsvarene er egenproduserte, og det foreslås å sette en volumbegrensning på salg tilsvarende 15 000 liter per produsent per år. Ordningens omfang antas derfor å være av en slik størrelsesorden at det ikke kan sies å få alkoholpolitiske konsekvenser eller innvirkning på folkehelsen. Vi mener at ordningen ikke vil utfordre konsistensen i den norske alkoholpolitikken, og heller ikke Vinmonopolet, verken faktisk eller rettslig. Jeg vil avslutningsvis vise til at komiteen ber regjeringen «sørge for at Vinmonopolet, innenfor gjeldende regelverk, tilrettelegger for salg av produkter fra lokale småskalaprodusenter og at det gjøres nødvendige tilpasninger og justeringer i innkjøpsordninger, butikker og nettbutikk for å sikre dette.» Jeg skal påpeke at EØS-avtalen pålegger Vinmonopolet å likebehandle alle produsenter innenfor EØS- og EU-området, og at regjeringen derfor verken kan, bør eller vil instruere Vinmonopolet om dette. Imidlertid kan jeg forsikre komiteen om at jeg er kjent med at Vinmonopolet allerede har gjort flere tiltak for å sikre at mindre produsenter og lokale produkter ikke kommer dårligere ut enn andre.