Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-12:
Det er da ikke noe problem med en evig debatt. Det sørger for å holde fokus. Men det som er et problem, er når representanten Thorkildsen gang på gang insisterer på at det bare presteres ord. La meg da se bort fra min person, for jeg får tåle det. Men de handlinger som gjøres av fengselsansatte, de handlinger som gjøres av de frivillige, som hun selv nå omtalte, de handlinger som utføres av folk i Sosialetaten, de handlinger som gjøres av folk i Aetat, de handlinger som gjøres innenfor utdanning, er da ikke ord, det er jo handlinger! Det er handlinger, som utføres hver dag, som sørger for at vi kan si at vi holder et humant regime, for det er idealet vårt i dette landet. Vi har land rundt oss hvor man forsøker å tenke på en helt annen måte, og hvor man fyller opp på en måte som ikke vi gjør fordi vi ønsker å holde disse idealene. At vi så har en debatt om dette, tror jeg er svært viktig, for det er nemlig ikke spesielt folkelig populært utenfor stortingssalen og den debatten vi fører her, å tenke så systematisk som vi gjør. Men jeg står oppreist for at vi skal følge alle de tenkningene og linjene som jeg skisserte i mitt hovedinnlegg til representanten. Ja, det presteres mange handlinger, men jeg tror representanten og jeg kanskje i fellesskap skulle stjele et sosialistisk slagord fra Sverige, og det lyder slik: «Var stolt, men inte nöjd». En skal aldri prøve å svartmale eller se bort fra innsats som gjøres, aldri se bort fra den innsatsen som gjøres bedre, men det er alltid lov å strebe etter enda mer for å skape en løsning. Det er dette bildet hvor man nærmest fortegner det som gjøres, som blir galt. At man så vil strebe lenger, synes jeg for det første er en redelig og real politisk ambisjon, og jeg tror også at på det feltet vi står i, er det helt nødvendig. For min del har jeg akkurat de samme ambisjonene. Da jeg i starten som justisminister kuttet på politibudsjettet for å flytte noe til kriminalomsorgen, var det også galt. Så uansett hva man gjør på feltet, må man finne seg i å få kritikk, og jeg må godta kritikken som går mot min person, for jeg er ansvarlig. Men det jeg ikke godtar, er at man ikke anerkjenner bredt den innsatsen som gjøres av flotte folk som jobber i fengslene våre, at man ikke anerkjenner den innsatsen som gjøres av alle andre som går inn i oppleggene og yter en innsats. Som representanten kanskje vet, har jeg besøkt omtrent samtlige fengsler – jeg har ikke vært på Hustad fengsel, men jeg har vært de andre stedene – og det er en samfunnsånd som preger alle dem som jobber i norske fengsler, som er bra. Det er den samfunnsånden som er viktig. Jeg er enig med representanten i at det er viktig hvordan man tenker kommunalt. Det er veldig viktig f.eks. at vi har et barnevern som strekker seg inn i fengslene for å fange opp mennesker, og det er veldig viktig at man gjør som f.eks. Oslo bystyre gjorde ved budsjettbehandlingen for inneværende år, da man forbedret sosialhjelpssatsene, slik at de aller fattigste fikk en bedre sjanse til et verdig liv. Alt det gjelder mange av dem som representanten på en svært positiv måte treffer på gaten. At hun samarbeider med Fransiscushjelpen, synes jeg også er svært bra. Det er en innsats som er høyverdig. Så min kommentar er: Ja, la oss strebe videre, men la oss være bekjent av at vi gjør en innsats, at vi stadig har forbedret innsatsen. Det er også min ambisjon å følge den linjen framover – være stolt av det som skjer, men ikke være «nöjd».