Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
Arbeidslivsmeldingen er et enestående dokument i historien om norsk arbeidslivspolitikk. Det er første gang en slik melding er lagt fram, og det er første gang en slik bred gjennomgang diskuteres her i Stortinget. Gjennom denne meldingen har vi fått en omfattende og solid tilstandsbeskrivelse av norsk arbeidsliv, som har bred støtte hos partene i arbeidslivet, og Stortinget er invitert til en debatt om grunnleggende forhold og utfordringer i norsk arbeidsliv. Meldingen viser tydelig at den overordnede tilstanden i norsk arbeidsliv er god. Slik også komiteen har merket seg, skårer vi høyt i internasjonale arbeidsmiljøundersøkelser, og en stadig mindre andel arbeidstakere eksponeres for negative arbeidsmiljøbelastninger på de fleste områder. Dette gode arbeidslivet har ikke kommet av seg selv. Det er et resultat av godt og hardt arbeid gjennom generasjoner fra den norske fagbevegelsen, et godt samarbeid mellom partene i norsk arbeidsliv og myndighetene, kombinert med en balansert arbeidsmiljølov. Jeg er glad for at komiteen peker på at partssamarbeidet i norsk arbeidsliv er av stor verdi både for samfunnet i sin helhet, for arbeidsforholdene og produktiviteten i virksomhetene samt for medvirkning og innflytelse for den enkelte arbeidstaker. Det gode arbeidslivet må vi passe på, og vi må verne om det hver eneste dag. Tilstandsbeskrivelsen identifiserer likevel noen hovedutfordringer som er viktig både for enkeltmennesket og for samfunnet. Disse er kort sagt et høyt sykefravær og utstøting på den ene siden og useriøsitet og sosial dumping på den andre. I tillegg vil jeg nevne økende utfordringer ved bruk av innleie. Dessverre er det slik at deler av arbeidslivet er preget av høyt sykefravær og mange som blir uføre, f.eks. innenfor helse- og omsorgssektoren og transportsektoren. Dette har vi tatt tak i ikke minst gjennom en mer effektiv IA-avtale, og vi begynner heldigvis å se resultater. Sykefraværet har gått betydelig ned. Det er også slik at enkelte bransjer, f.eks. rengjøringsbransjen og restaurantbransjen, preges av mange useriøse virksomheter og sosial dumping. Dette skal jeg komme tilbake til straks. Så er det utfordringene knyttet til vikarbyråer og innleie. Dette er jo et tema for neste punkt på dagsordenen i dag, men jeg vil også her benytte anledningen til å understreke at regjeringen har fremmet en solid pakke som skal sikre at innleide behandles på en god måte, og ikke minst at de behandles på samme måte som andre arbeidstakere. Dette er et godt eksempel på regjeringens vilje til å arbeide for gode arbeidsforhold, ikke minst i bransjer der behovene er større enn ellers. Regjeringen har arbeidet med sosial dumping siden regjeringsskiftet i 2005. Vi har fremmet og gjennomført to handlingsplaner mot sosial dumping. En rekke tiltak er fremmet, vedtatt og iverksatt med – ifølge evalueringen fra Fafo – god effekt. Samtidig har arbeidet med sosial dumping vist at dårlige arbeidsforhold ikke er noe bare arbeidsinnvandrere opplever. I deler av norsk arbeidsliv ser vi en urovekkende utvikling, og smitteeffekten fra de store delene av arbeidslivet hvor det er særlig graverende forhold, er overhengende og må følges nøye. Derfor er jeg for det første tilfreds med at flertallet i komiteen understreker hvor viktig partssamarbeidet er, hvor viktig det er med sterke organisasjoner på både arbeidsgiver- og arbeidstakersiden, og hvor viktig samspillet med partene i arbeidslivet er for å finne treffsikre tiltak. Det gjelder ikke minst for regjeringens forslag om å involvere partene sterkere i arbeidet for anstendige vilkår i enkelte utsatte bransjer. Vi kaller det treparts bransjeprogrammer. Det er større mulighet for at vi klarer å rydde opp sammen med partene, enn dersom myndighetene står alene. For det andre vil regjeringen styrke tilsynene. Regjeringen har styrket Arbeidstilsynets budsjett flere år på rad, og tilsynene gjør en meget god jobb i arbeidet for gode arbeidsforhold. Men offentlige tilsyn alene er ikke nok – derfor var handlingsplanen mot sosial dumping nødvendig. Derfor er forslagene i meldingen om bransjesamarbeid og det å se på at også konsernledelse og franchisegivere må vurdere arbeidsmiljøkonsekvenser for virksomhetene nedover i sine kjeder, nødvendig. Derfor må vi videreføre til dels kontroversielle ordninger som solidaransvar, innsynsrett og regionale verneombud. Og derfor vil regjeringen også se på hvordan vi kan ta bedre tak i alvorlig arbeidsmiljøkriminalitet. Regjeringen har i denne meldingen signalisert at dagens lovverk stort sett er godt nok til å verne arbeidstakerne. Et unntak er grov arbeidsmiljøkriminalitet. Arbeidstilsynet erfarer at gjentatte tilsyn og pålegg ikke alltid har tilstrekkelig effekt. For å bøte på dette har regjeringen foreslått å gi Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet hjemmel til å ilegge overtredelsesgebyr for brudd på regelverket. Det vil bidra til å effektivisere håndhevingen av loven. I tillegg vil vi, med støtte i denne sal, sette i gang en bred og helhetlig utredning av oppfølgingen av alvorlige brudd på allmenngjøringsloven og arbeidsmiljøloven. Behovet for økte straffer vil være ett av temaene. Dette er en viktig videreføring av regjeringens arbeid for gode arbeidsforhold og ikke minst en oppfølging av arbeidet mot useriøsitet og sosial dumping. Jeg vil legge litt ekstra vekt på den delen av meldingen som omhandler petroleumsvirksomheten. Det er betryggende å konstatere at HMS-tilstanden i norsk petroleumsvirksomhet i all hovedsak er god. Siden forrige petroleumsmelding er det bl.a. gjennomført viktige forbedringsprosjekter på kjemikalieområdet, samtidig som det er startet opp et forbedringsprosjekt for å redusere eksponering for støy. Det er imidlertid også noen områder hvor næringen utfordres til å forsterke sin forebyggende innsats. Det gjelder særlig gasslekkasjer og brønnkontrollhendelser. Det er gledelig å se at tallene for RNNP 2011, som ble lagt fram i april i år, viser en betydelig forbedring på begge områder. Under dette punktet på dagsordenen drøfter vi også et representantforslag om å nedsette et offentlig utvalg for å utrede minstelønn. Jeg registrerer at hele komiteen, inkludert Fremskrittspartiet, er skeptisk til å lovfeste minstelønn, og at komiteen understreker prinsippet om at lønnsfastsettelsen bør skje som et resultat av forhandlinger mellom partene. Kun Fremskrittspartiet er for at det skal settes ned et offentlig utvalg som skal utrede et slikt alternativ. Regjeringen er som sagt opptatt av at det fortsatt er utfordringer i norsk arbeidsliv, særlig knyttet til utenlandske arbeidstakeres lønns- og arbeidsvilkår. I denne sammenhengen er debatten om minstelønn og allmenngjøring av tariffavtaler viktig. Som framholdt i mitt svar til komiteen 10. februar 2012 mener jeg at allmenngjøringsordningen er en bedre og mer treffsikker ordning enn en generell minstelønn. Allmenngjøringsordningen, som i realiteten er en bransjevis minstelønnsordning, er basert på partenes ansvar for lønnsdannelsen. Som evalueringen av regjeringens tiltak mot sosial dumping har vist, er det fortsatt grunn til å diskutere sider ved vår norske allmenngjøringsordning for å sikre at den er tilstrekkelig effektiv. Jeg har derfor tatt initiativ til en nasjonal konferanse i høst om resultatene av evalueringen, hvor allmenngjøringsordningen blir et sentralt tema. Avslutningsvis vil jeg takke komiteen for en grundig behandling av meldingen.