Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Både jeg og alle de som sympatiserer med Fremskrittspartiet, må ha lov til å rette et kritisk blikk på tradisjonell bistand uten at det skal være ensbetydende med at man ikke bryr seg om verdens fattige. Det er snarere tvert imot slik etter min vurdering at bevisbyrden for bistandspolitikkens effekter ikke ligger hos Fremskrittspartiet, men den ligger hos de partiene som gjennom mange, mange år ihuga har forsvart et system som ikke virker. Det er revnende likegyldig for verdens fattige om norsk debatt om bistandspolitikk dreier seg om hvorvidt vi klarer å bevilge 0,9 eller 1,1 pst. av BNI til verdens fattige, hvis de aldri ser pengene. Derfor må vårt fokus være evne og vilje til å se på en bistandspolitikk som når frem. Jeg registrerer at alle de som tradisjonelt forsvarer den tradisjonelle bistanden, aldri tillater seg å gå i seg selv med noen form for selvkritisk vurdering av om det systemet man fortsetter å forsvare, faktisk virker. Jeg – og mange skattebetalere med meg – ser ingen verdi i å pøse milliarder av kroner ut av Norge og ned i lommene på korrupte diktatorer. Men vi kan se store verdier i å finne andre måter å la disse pengene komme frem til verdens fattige på, slik at de faktisk kommer ut av uføret. Da synes jeg at vi burde tillate oss som et av verdens rikeste land å ta den debatten med et kritisk blikk på hvorvidt bistanden faktisk virker eller ikke. Når det gjelder økt næringsutvikling, må jeg si at jeg er fornøyd med at Regjeringen signaliserer større fokus på det. For tidligere har det vært et fokus nærmest i retning av at det er umoralsk å fremme norsk næringslivs interesser i fattige land. Det skal nærmest være i konflikt med et nobelt ønske om å hjelpe verdens fattige. Jeg er rimelig sikker på at klarer Norge å fasilitere norsk næringslivs fremvekst rundt omkring i fattige land, vil det virke langt mer effektivt på demokratiutvikling, på å åpne disse samfunnene, gjøre dem mer gjennomsiktige, rett og slett fordi det innebærer at nasjonene blir dønn avhengige av at bedriftene er der, fordi de skaper arbeidsplasser, skatteinntekter, verdier for det samfunnet som kanskje sakte, men sikkert kan komme seg ut av det uføret de har vært i gjennom mange tiår. Det skylder vi verdens fattige å gjøre noe med. Kanskje vi heller skulle kanalisere noe mer av dagens tradisjonelle bistandspenger den veien, i stedet for bare å sementere vår tro på hvordan bistandspolitikken skal være. Det samme gjelder handel. Jeg registrerer at veldig mange i ulike talerstolmiljøer snakker varmt og pent om hvor viktig det er å få de fattige landene med i verdenshandelen. Men i det øyeblikket vi faktisk har anledning til å gjøre det, gjennom WTO-forhandlingene, ja, da kommer alle de vikarierende argumentene frem for hvorfor man ikke skal fjerne tollbarrierene mot de afrikanske landene, fordi det bare er EU som kommer til å få profitten av det likevel. Det er mange i denne sal som bruker det som argument for hvorfor Norge ikke skal være med på å redusere våre tollbarrierer overfor de fattige landene. Men det er i hvert fall et skritt i riktig retning å la dem få delta i den handelen som over mange tiår har gjort Norge til et av verdens rikeste land. Det er også viktig at bistandspolitikken har legitimitet i befolkningen. Det er viktig at befolkningen har tillit til at deres skattepenger når frem. Jeg må si at i alle de debattene jeg har fulgt som gjelder bistand og utvikling, ender man alltid i en diskusjon om hvor mye penger man skal gi, men aldri evner man å ta et selvransakende blikk i forhold til om verdens fattige blir mindre fattige og mer fornøyd av at den tradisjonelle bistanden opprettholdes. Det er rimelig sikkert, ut fra mange internasjonale rapporter som har vært fremlagt i det siste, at så ikke er tilfellet. Da bør jo vi tørre å ta de debattene, endre virkemidlene og faktisk sørge for at de fattige menneskene rundt omkring i verden kan få selvrespekten tilbake gjennom arbeid, velstandsutvikling og handel. Det er antakelig nøkkelen, og det er en nøkkel som ingen i denne sal, i hvert fall ikke flertallet, har tort å putte i låsen.