Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-01:
Denne interpellasjonen kunne også ha vært rettet til kunnskapsministeren, som har hatt ansvaret for deklarasjonen i Ministerrådet. Men i og med at det er kulturministeren som har det språkpolitiske ansvaret i Norge, og at han også arbeider med en egen melding om norsk språk som vil komme til Stortinget, mente jeg det var riktig å rette interpellasjonen til kulturministeren. Det er språket som konstituerer oss som menneske. Det er språket som er bærer av kultur og tradisjon. Uten språk ville vi vært både kultur- og historieløse. Mister vi språkforståelsen, mister vi store deler av vår kultur og vår identitet. «Dersom vi skal kunna halda oppe og vidareutvikla eit levande demokrati i Noreg, er det avgjerande at vi har eit felles nasjonalspråk som blir brukt på ein god, klår og situasjonstilpassa måte. Eit velfungerande nasjonalspråk er òg viktig for tryggleiken, effektiviteten og ressursutnyttinga på alle område i samfunnet.» Dette siste er et sitat fra innledningen i utredningen «Norsk i hundre!», som Språkrådet står bak, og som vil danne utgangspunktet for den stortingsmeldingen vi skal få. Utredningen er altså gjennomført av en egen gruppe nedsatt av Språkrådet. Det heter videre i utredningen: «Eksistensen til norsk som språk er ikkje truga i dag. Når vi tek omsyn til korleis heile det norske samfunnet i dag er tufta på norsk språk, ser vi det som svært usannsynleg at norsk forsvinn i overskodeleg framtid. Viktige samfunnsområde kan likevel gå tapt til engelsk. På desse områda må det difor setjast i verk tiltak.» Dette var også et sitat fra innledningen. Et område der norsk språk kan gå tapt, er som fagspråk, som akademisk språk. Deklarasjonen som Nordisk Råd har vedtatt, opererer med tre definisjoner når det gjelder språk i Norden. Det er for det første de samfunnsbærende språkene. Det er seks språk som er definert som samfunnsbærende, det er språk som er komplette, og som brukes offisielt, som f.eks. i undervisning og i lovgivning. For det andre er det de statsbærende språk, som er definert til å være norsk, finsk, dansk, svensk og islandsk. For det tredje har vi minoritetsspråkene. Det finnes over 200 minoritetsspråk i Norden. Den nordiske språkdeklarasjonen tar som utgangspunkt at alle nordboere har rett til for det første å lære et samfunnsbærende språk. Dette er vel for så vidt det enkleste med hele deklarasjonen. For det andre har de rett til å tilegne seg forståelsen av og kunnskap om et skandinavisk språk, dansk, norsk eller svensk, for å kunne delta i det nordiske språkfellesskap. For det tredje sier deklarasjonen at en skal ha rett til å lære et språk med internasjonal rekkevidde, og for det fjerde at minoritetsspråklige skal få utvikle sitt morsmål, at vi skal legge til rette for det. I denne konteksten er våre utfordringer, slik jeg ser det, knyttet til for det første å legge til rette for at det norske folk får kunnskap om og kan bruke enten dansk eller svensk i tillegg til sitt morsmål norsk. For det andre, hvordan skal en styrke norsk og de nordiske språkene som vitenskapsspråk? Og for det tredje: Hva er vårt ansvar, og hvordan skal vi ta vårt ansvar på alvor i forhold til minoritetsspråkene i vårt språkfellesskap? Med minoritetsspråkene tenker jeg ikke bare på samisk eller kvensk, men også på de nye språkene som er et resultat av innvandring til vårt språkområde. Kunnskapen om grannelandsspråkene er blitt dårligere, viser studier. Nordisk Kulturfond fikk utført en studie som ble presentert for to år siden, tror jeg det var. Den viser at kunnskapen om grannelandsspråkene blant ungdom er blitt dårligere sammenlignet med tilsvarende studier for noen år tilbake. Norsk ungdom gjør det bedre enn ungdommer fra Danmark og Sverige, de norske ungdommene har mer kunnskap om dansk og svensk enn det de danske og svenske ungdommene har om sine nabospråk. Det er bra, og det skal vi være glad for. Likevel skal vi ta denne utviklingen på alvor, og det er flere tiltak som bør iverksettes samtidig, slik jeg ser det. For det første er det viktig at vi får styrket språkopplæringen om grannelandsspråkene i skolen. Vi må stimulere til bruk av tekster på grannelandsspråkene i norsk skole, både grunnskole, videregående skole og også innenfor høyere utdanning. For det andre er det viktig å ta fatt i lærerutdanningen. Jeg tror det er fryktelig viktig at norske lærere får mer kunnskap om og bruker mer tid under studiene på å lese tekster, tilegne seg kunnskap og ferdigheter om grannelandsspråkene. For det tredje er det viktig at tilgangen på litteratur på grannelandsspråkene i Norge i norske bokhandler og i bibliotek blir bedre. For det fjerde er utveksling av klasser og elever mellom de nordiske landene viktig for å styrke og øke kunnskapen om grannelandsspråkene. For det femte må vi ta grep i forhold til de nordiske språkene som vitenskapsspråk. Dessuten må vi også ha en politikk og være klar på hva vi ønsker i forhold til minoritetsspråkene. Deklarasjonen er klar på at vi har et ansvar for de 200 minoritetsspråkene som finnes i de nordiske landene. Deklarasjonen sier at det skal finnes kompetanse, det skal finnes kompetansemiljøer som kan ta vare på og være med og utvikle disse minoritetsspråkene. Dette er et felles nordisk ansvar. Jeg innser helt klart og tydelig at vi i Norge kan ikke rundt om på våre høyere utdanningsinstitusjoner ha kompetanse og kunnskap og utdanningstilbud innenfor alle disse 200 minoritetsspråkene, men i en nordisk sammenheng er det viktig at en finner fram til et samarbeid mellom de nordiske landene slik at en i fellesskap kan ta et ansvar, at en opprettholder kompetanse, kunnskap og utdanningstilbud innenfor disse minoritetsspråkene. Dessuten er det også etter min oppfatning viktig at vi utvikler videre morsmålstilbudet rundt om i norske utdanningsinstitusjoner, slik at de som tilhører en minoritetsspråkgruppe, kan få et godt og et skikkelig morsmålstilbud i norsk skole. Til slutt vitenskapsspråket – de nordiske språk, det norske språket som vitenskapsspråk, som språk brukt på akademia. Dette er vel det området hvor det norske språket og de nordiske språk er mest truet. Vi ser at vi mister grep om fagterminologi, fordi norsk og nordiske språk ikke er gangbare nok rundt om på mange fagområder. Derfor er det helt avgjørende og helt sentralt at vi er i stand til å ta vare på de nordiske språk og utvikle de nordiske språk som vitenskapsspråk. Da tror jeg at skal vi klare det, er kanskje det viktigste tiltaket vi kan gjøre, å øke samarbeidet mellom de ulike utdannings- og forskningsinstitusjonene i Norden. Det er store utfordringer, men det er viktig at det gjøres tiltak i Norge, slik at språkdeklarasjonen kan implementeres på en god måte, og at vi kan styrke de nordiske språk.