Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-07:
La meg først starte med det store bildet, som jeg skal komme tilbake til senere. Stortinget behandler i dag åtte ulike miljøpolitiske spørsmål. I fem av dem er det vesentlige forslag om å sette miljøpolitikken i Norge tilbake. I tre av dem er det i all hovedsak forslag om at regjeringen skal gjøre det regjeringen allerede gjør. Men hvis vi ser på summen av dette, avtegnes det et veldig interessant politisk bilde – et bilde av et Høyre som hopper på Fremskrittspartiets forslag på område etter område – områder hvor Høyre aldri sto for det før – og et bilde av et samarbeid mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti. Vi har ikke rukket å stemme ennå, så jeg skal ikke forskuttere Venstres syn, men jeg vil ikke bli forbauset om de stemmer sammen med Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene når det gjelder nesten alle forslagene her. Så det er i hvert fall et veldig interessant politisk bilde vi ser. For å holde seg til presidentens påpeking om å snakke om det som er saken: I rovdyrpolitikken er regjeringspartienes og helt sikkert også Kristelig Folkepartis syn at vi skal gjøre hva vi kan for å redusere konflikter på dette området. Jeg reagerer derfor litt når Fremskrittspartiet synes å trives veldig, veldig godt ikke med å redusere konflikt, men med å piske opp til konflikt, formodentlig i den tro at man kan vinne stemmer på det. Det ville jo ikke være dumt, hvis noen i Norge f.eks. er redde for å bli drept av ulv på basis av noen ytterst få tragedier andre steder på kloden, å nevne det faktum at det – i hvert fall så vidt jeg vet – ikke finnes ett dokumentert tilfelle i Norge der noe menneske er blitt drept av ulv. Det betyr ikke at det ikke kan skje, men det betyr at sannsynligheten for det iallfall ikke er stor, siden det i løpet av de 150 årene man har hatt dokumentasjon på dette, ikke har skjedd. Oppfordringen til Fremskrittspartiet er at de i kontakt med velgerne bringer også denne informasjonen ut, slik at vi kan redusere og ikke piske opp frykten. Så kan jeg slutte meg til nesten alt som ble sagt av saksordføreren om gjennomgangen av de enkelte sakene som er foreslått. Unntaket der er nødverge for hund. Det vil regjeringen komme tilbake til. Vi merker oss selvsagt synspunktene fra mange av stortingspartiene på det området. Jeg skal komme tilbake til det på en ordnet måte senere, også ut fra vurderinger av hvordan dette har virket i Sverige, og ut fra de forskjellene i regimet som er mellom Norge og Sverige – og hva en eventuell innføring av nødverge for hund vil bety for uttak av revirhevdende lederulver, og hvordan det vil virke. Dette kommer vi tilbake til. Det viktigste forslaget som er fremmet, er forslaget om at de regionale rovdyrviltnemndene skal få en absolutt makt på området. Jeg slutter meg til det Snorre Serigstad Valen sa om det. Det er et forslag som det i hvert fall er rart at Høyre har akseptert. Det er altså et forslag hvor det ikke vil være noen ankemulighet på området, og hvor man ikke har den totrinnsstrategien som Høyre ellers i rettsstatens interesser veldig ofte står for, nemlig at vi vektlegger veldig hva den regionale rovviltnemnda kommer fram til. Det er ytterst få tilfeller der dette er overprøvd. Det siste jeg kan komme på, var spørsmålet om gaupe i rovviltnemnda for Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag, som Stortinget har behandlet tidligere, men i all hovedsak bygger vi altså på hva de regionale rovviltnemndene kommer fram til. Jeg er enig med Erling Sande i at det skal være en veldig høy terskel for å gå mot det. Men likevel: Skal man ha en nasjonal politikk, skal Stortinget kunne fastsette nasjonale mål på området, skal Norge være ett rike, må det også være mulighet for, i siste instans, å overprøve det som skjer lokalt i overordnede, nasjonale interesser. Det gir også næringsinteresser, bondeorganisasjoner, miljøorganisasjoner og alle en mulighet til å anke en beslutning de mener er gal, inn for Miljøverndepartementet. Når det gjelder forslaget om å endre bestandsmålene fra å være basert på årlige ynglinger til å telle antall faktiske individer, tror jeg ikke noen i Stortinget har noe religiøst, prinsipielt standpunkt til det, at det må være sånn eller sånn. Det er et praktisk spørsmål om hva som er den mest hensiktsmessige måte. Så langt har vi kommet til at det er mest hensiktsmessig å måle antall ynglinger, fordi det er lettere å overvåke på en presis og hensiktsmessig måte, men det er selvsagt noe som man fortløpende kan vurdere, i tråd med ny teknologi på området. Vi legger også, som vi tidligere har snakket om i Stortinget, fram en ny modell for beregning av ynglinger av bjørn som er bedre tilpasset situasjonen i Norge. Forslaget om at Mattilsynet skal kunne gripe direkte inn, føler jeg er en tilsidesetting av det som er det andre elementet i forslaget som er fremmet, nemlig at de regionale rovviltnemndene skal tillegges veldig stor innflytelse. Det henger ikke helt på greip både å mene det og at Mattilsynet skal være de som griper inn. Det forslaget tror jeg vi bør la ligge, og holde oss til at det er de relevante viltmyndighetene som bør foreta avveiningen på dette området.