Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-09-22:
Etter å ha hørt representanten Gitmark må jeg nesten anbefale ham å søke jobb som dramatiker eller poet. Her var det mye fri dikting. Det vi har lovt, er å sikre det offentlige eierskapet. Det er akkurat det vi gjør med denne saken. Så diskuterer vi industrikraft ved siden av, men dette handler om hjemfall. SV har fortsatt ikke gitt opp håpet om at vi skal kunne få på plass et grønt industrikraftregime, og det vil vi komme tilbake til. Vi som bor i Norge i dag, har i hovedsak arvet vannkraften. Den ble bygd ut av tidligere generasjoner for inntil 80 år siden. Den største utbygginga skjedde for 50-60 år siden, i årene rett etter krigen. Den siste utbygginga skjedde på 1970- og 1980-tallet. Vi kjenner bare én eierform som fullt ut sikrer at verdiskapinga fra vannkraften kommer folket til gode, nemlig offentlig eierskap. Derfor er 88 pst. av kraftproduksjonen i Norge eid av offentlige eiere. De er kommuner, fylkeskommuner og staten gjennom Statkraft. Dermed sikres velferd og miljø. Noe av det første Stortinget gjorde etter unionsoppløsninga i 1905, var å sikre offentlig kontroll med norske vannkraftressurser. Det er ikke tilfeldig. Konsesjonslovene gav myndighetene et sterkt redskap til å styre bruken av norske naturressurser og kontrollere investeringene og dermed hvor verdiene fra utnyttelsen av norske naturresurser tok veien. En viktig virkning av lovene var også at utenlandske eiere måtte samarbeide med norsk næringsliv om utbyggingsprosjekt. Dermed ble også kunnskap og kompetanse utenfra overført til norske miljøer. Den innstillinga som foreligger nå, gjør neste valg enda viktigere. Folk skal bestemme seg for om de syns det er viktig med norsk eierskap til vannfallene, eller om de ikke syns det. Spørsmålet har perspektiver for hundreår framover. Tillater vi utsalg og privatisering, kan verdiene være utenfor fellesskapets kontroll for alltid. Mens vi, de rød-grønne partiene, lovfester fellesskapets eierskap til vannkrafta, vil Høyre og Fremskrittspartiet legge til rette for privatisering og salg til utlandet. Kristelig Folkeparti og Venstre er villige til å gamble. Sammen med to partier som er imot hjemfall, vil de gå inn for en modell som de sjøl mener holder vann overfor ESA, men som mange eksperter mener er å sette hele hjemfallsinstituttet på spill. Kristelig Folkeparti og Venstre velger altså å stole på to partier, Høyre og Fremskrittspartiet, som egentlig ville synes at det beste var om ESA sa at Norge må fjerne hjemfallet. Utrolig! Justert modell - altså med samordna, felles hjemfallstidspunkt - vil ikke bare bety en enorm verdioverføring fra det offentlige til noen få private aktører. Det vil i tillegg bety tidenes største gamling med det norske folks eiendom. Fremskrittspartiet vil ha kasinoer, har jeg lest. Men at Kristelig Folkeparti er så spillegale, det trodde jeg ikke. Forskjellen på vår modell og opposisjonens, er at alle ekspertene er enige om at vår modell er EØS-robust, mens flere tviler på om opposisjonens er det. Det er i alle fall tydelig for meg at når EFTA-domstolens fremste krav er likebehandling, og justert modell gir noen få aktører store fordeler, samt at de som har tidligst hjemfall får større fordeler enn alle andre, så er ikke det likebehandling. Når det er sagt, har vi stor forståelse for industriens behov for langsiktighet og forutsigbarhet. Regjeringas modell ivaretar industriens behov, ved at de får mulighet til å ta ut verdiene de sitter på, og industrien kan ha inntil en tredjedels eierskap i offentlig eide kraftverk. Påstanden fra Ivar Kristiansen er at hele LO er uenig i vårt forslag. Det er feil. Av dem som nå har bestemt seg i LO, er f.eks. LO Stat enig med oss. I tillegg er flere andre aktører, bl.a. KS og LVK, helt enige med oss. Ved flere anledninger har vår regjering vist at den vil kjempe knallhardt for verdier som er viktige for det norske folk. Det er viktig å ha en aktiv holdning og tørre å utfordre ESA. Men når det er falt dom i en sak, da er det på tide å gi seg. Vi tapte hjemfallssaken i første runde, men vi har utnytta det handlingsrommet som dommen gav, til å styrke fellesskapets eie til vannkraften. Vi tapte slaget, men vant krigen, som professor Sejersted sa under høringa. Men er egentlig offentlig eierskap så viktig? Eller som Fremskrittspartiets representant Torbjørn Andersen spurte i stad: Er hjemfall så viktig da? Ja. Vi mener det har en egen verdi at kommuner, fylkeskommuner og stat har direkte eierskap til ressursene. Dette vil sikre at en større del av verdiene kommer samfunnet og lokalsamfunnet til gode. Vi får en helt annen grad av kontroll. Det er viktig av hensyn til sikkerhet og beredskap, for uten eierskapet blir vi sårbare. Det er ikke alle saker vi behandler her i salen, som føles like meningsfylte. Denne saken er ikke en av dem. Dette er en sak som kommende generasjoner vil vurdere oss ut fra, om vi tok ansvar for verdier som overstiger vår fatteevne, om vi så at vi har et ansvar for å sikre disse verdiene for framtida, slik at også andre får mulighet til å bygge landet, eller om vi tok kortsiktige hensyn, satte miljø, samfunnssikkerhet og forsyningssikkerhet til side og lot private kapitalinteresser, også utenlandske, få kontroll over folkets verdier.