trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Behandling av sykdommen transseksualisme er en landsfunksjon som er tillagt Rikshospitalet. Arbeidet med pasienter som på grunn av transseksualisme har ønsket kirurgisk kjønnskonvertering, hadde sin spede begynnelse i 1963. Rikshospitalet har siden den gang foretatt kirurgisk kjønnskonvertering av om lag 170 pasienter. Behandling er imidlertid langt mer omfattende enn de kirurgiske konverteringer og korreksjoner. Psykiatrisk veiledning og støttebehandling er en helt vesentlig del i utvelgelsen av pasienter som bør tilbys hormonell behandling, som ofte foregår over fra ett til to år, og deretter kirurgisk konvertering, som ofte involverer flere operasjoner. Psykiatrisk støtte og etterbehandling er viktig også i disse fasene samt i den videre oppfølgingen av pasientene. Rikshospitalet har derfor knyttet til seg et tverrfaglig behandlingsteam, en arbeidsgruppe, bestående av enkeltpersoner med spesiell faglig innsikt for denne pasientgruppen. Arbeidsgruppen bestod fram til årsskiftet av en plastikkirurg, to psykiatere, en endokrin, en gynekolog og en psykiatrisk sykepleier, men personene var spredt på forskjellige sykehus. De psykiatere som til nå har vært tilknyttet arbeidsgruppen, meddelte Rikshospitalet ved årsskiftet at de trekker seg, og den plastikkirurgen som har forestått de kirurgiske konverteringene, har sagt opp sin stilling ved Rikshospitalet. Rikshospitalet har imidlertid i brev til Sosial- og helsedepartementet av 11. februar i år understreket: «De pasienter som enten har startet kirurgisk behandling, og hvor det altså gjenstår en eller flere operasjoner, vil selvfølgelig bli ferdigbehandlet. På samme måte vil de pasienter som har startet hormonbehandling og er forespeilet kirurgisk konvertering, også få gjennomført denne behandlingen ved Rikshospitalet.» Rikshospitalet har dessuten orientert om at situasjonen innebærer at hospitalet pr. i dag ikke kan tilby behandling til nye pasienter, men at de vil arbeide for at arbeidsgruppens funksjon skal bli formalisert, slik at nye pasienter i fremtiden vil kunne tilbys behandling. Rikshospitalet får ikke øremerkede midler for å ivareta landsfunksjoner, men er en nettobudsjettert tilskuddsinstitusjon med vide budsjettfullmakter. Rikshospitalet er nå bedt om snarest å komme tilbake med en sak til departementet, hvor de redegjør for hvordan de kan ivareta tilbudet til de transseksuelle, i tråd med den landsfunksjon som hospitalet har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Representanten Ballo siterer ganske riktig fra et brev av 3. februar i år, men når jeg siterte fra et brev av 11. februar i år, var det faktisk fordi det i mellomtiden har vært en prosess mellom Rikshospitalet og departementet. Vi kan fra departementets side ikke akseptere at en landsfunksjon bare forsvinner, og at pasienter som er i et behandlingsforløp, plutselig får avbrutt sin behandling uten at det tilbys noe alternativ. Derfor har Rikshospitalet lovet det jeg siterte direkte fra brevet av 11. februar. I tillegg til det har departementet tatt initiativ til at Rikshospitalet kommer med en sak til oss hvor de redegjør for hvordan de i fremtiden vil ivareta sin landsfunksjon. Og da har jeg svart på vegne av Helsedepartementet. De andre spørsmål som representanten Ballo viser til, som ligger utenfor mitt departement, synes jeg ikke det er riktig å kommentere her og nå.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Når barn får astma eller atopisk eksem, krever dette store omstillinger i familiens daglige liv, og behovet for forskjellig behandling er stor. Hvilke tilbud finnes i dag vedrørende utenlandsbehandling, altså sol og varme, for barn under 5 år?»
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker helseministeren for svaret. Det var vel som jeg forventet. Jeg er klar over at et utvalg er på gang her. Men poenget er at det i dagens situasjon ikke er noe tilbud til barn under fem år. Derimot merket jeg meg at helseministeren peker på at det kanskje for noen barn finnes tilbud, på Gran Canaria bl.a. Jeg vil spørre statsråden om det er slik nå at foreldre med barn under fem år som har disse problemene, kan søke departementet om å få midler til eventuelt slike helsereiser. Når det gjelder dette med etterspørselen, vil jeg utfordre helseministeren på det – det skyldes kanskje at foreldrene i dag i stor grad tar disse utgiftene selv og til og med går til låneopptak for å foreta slike helsereiser. Poenget er videre at foreldrene har store utgifter med dette. Sannsynligvis vil en økt utenlandsbehandling av denne type sykdom også medføre store besparelser for det offentlige, gjennom redusert bruk av medisin på blå resept.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «I forbindelse med at sykehusene i Møre og Romsdal er pålagt å spare inn betydelige midler for å kunne få godkjent sine driftsbudsjetter av fylkeshelsesjefen, så er sykehusene i Møre og Romsdal kommet i den situasjon at de har foreslått en betydelig reduksjon i habiliteringsteamene både for voksne og barn. Dette vil sterkt ramme psykisk utviklingshemma, men fylkeshelsesjefen anbefaler disse innsparingene da en ikke går glipp av refusjonsinntekter fra staten. Er statsråden komfortabel med slike forslag til innsparinger?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, og vil vise til «Somatiske sjukehus – godkjenning av korrigerte driftsplaner for 2000», der det bl.a. skrives følgende om innsparingstiltak ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal: «Vaksenhabiliteringstenesta har i dag 7 stillingar. Sjukehuset rår til at teamet blir redusert med 4 stillingar.» … «Dette vil ramme vaksne psykisk utviklingshemma i kommunehelsetenesta.» Videre står det følgende om ytterligere innsparingstiltak: «Sjukehuset rår til at dersom tiltaka som er opplista over ikkje er tilstrekkjeleg for å få driftsplanen i balanse, må heile habiliteringstenesta bli lagt ned; både vaksenhabiliterings- og barnehabiliteringstenesta.» Dette er fakta; det er dette som er anbefalt fra fylkeshelsesjefen i Møre og Romsdal. Det står i sterk kontrast til det som helseministeren sier, at man skal følge opp det tilbudet som man allerede har påbegynt. Spørsmålet mitt til helseministeren er: Vil helseministeren ta et initiativ overfor Møre og Romsdal fylkeskommune slik at dette tilbudet ikke bli nedlagt, men fortsetter å eksistere?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Ifølge oppslag i Sunnmørsposten 9. februar 2000 var det dagen før et overbelegg på 20–25 pasienter ved de medisinske avdelingene, dette samtidig med at en sengepost med 30 senger står tom som følge av at dersom denne avdelingen skal tas i bruk, vil dette medføre en driftskostnad på 5 mill. kroner. Dette er en situasjon som fortoner seg meget underlig for de pasientene som blir liggende i korridorene på Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal. Mener statsråden at dette er et problem som må løses umiddelbart?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Ifølge Sunnmørsposten den 9. februar var altså helse- og sosialutvalget i fylket på besøk ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal. 22 pasienter lå i korridorene. Det var vanskelig å komme seg frem mellom sengene i korridorene. Det er sagt tidligere at brannvesenet har inspisert der, og at brannsikkerheten også er satt i fare. Forveksling av medisiner har skjedd på grunn av stort arbeidspress. «Feilbehandling og forveksling av medisiner har skjedd, ja», svarer Frisvold, en av overlegene ved avdelingen. Og problemene tårner seg opp. Sykehuset har en avdeling med 30 senger, som var tatt i bruk bl.a. i forbindelse med influensaepidemien vi hadde, men som stengte etterpå på grunn av manglende midler på driftsbudsjettet. Er statsråden enig i at det virker veldig underlig og – for å si det på godt sunnmørsk – «bak mål» at man når man har 30 senger ledige, ikke tar disse i bruk?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
«I et brev til sosialkomiteen datert 3. februar 2000 skriver byråd for byrådsavdeling for eldre og bydelene, Erling Lae: «Oslo kommune blir tvunget til å inngå avtaler med privatpraktiserende leger om å ta imot turnuslege ..., mens utkantkommuner som ønsker turnuslege ikke får tildelt.» Hva er begrunnelsen for den praksis som her beskrives, der kommuner uten ønske om flere turnusleger blir pålagt det, mens kommuner med behov ikke får tildelt leger?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
Jeg har tidligere tatt opp spørsmålet knyttet til fordeling av turnusleger, bl.a. fordi man i mitt eget hjemfylke, Finnmark, fikk ti turnusleger tildelt for januar når det var søkt om 22. Derfor er illustrasjonen her på hvor grell kontrast man kan stå overfor, ganske klar, når enkelte kommuner som ikke ønsker turnusleger, likevel blir pålagt det. I det svaret som helseministeren gav på min henvendelse i september – svar av 29. september 1999 – sier Høybråten at departementet i løpet av høsten vil ta initiativ til en grundig gjennomgang av turnustjenesten for leger der bl.a. fordelingsproblematikken skal fokuseres. Jeg vil spørre helseministeren om det som har kommet ut av den grundige gjennomgangen, bl.a. er det han nevnte nå, en annen type fordeling fra november, eller om det eventuelt er andre konkrete tiltak man kan tenke seg. Har man bl.a. sett på det med utvidelse av turnustjenesten til et år – jeg tenker på turnustjeneste i distriktene – som et framtidig tiltak?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
«I henhold til et innslag i Lørdagsrevyen 5. februar 2000 vil tilbudet til personer med kjønnsdysfori(transseksualisme) ved Rikshospitalet opphøre fra medio februar på grunn av mangel på ressurser. For å ivareta tilbudet er det ut fra innslaget snakk om et beskjedent ressurstilfang, men sykehuset har så langt ikke fått de nødvendige midler. (transseksualisme) Hva vil statsråden gjøre for å sikre at dette tilbudet opprettholdes i Norge?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
I et brev fra Rikshospitalet til Sosial- og helsedepartementet, datert 3. februar, redegjøres det for tilbudet, og jeg ser at en del av redegjørelsen også kommer igjen når Høybråten her svarer. Men man skriver i det brevet at gruppen imidlertid ikke vil gå videre med vurderinger av ca. 50 pasienter som er psykiatrisk evaluert og prinsipielt akseptert for kjønnskonvertering. Man skriver at man vurderer å starte kirurgisk kjønnskonvertering av tolv pasienter som nå hormonbehandles – men det er en vurdering. Det synes altså å rå stor uklarhet om hvorvidt tilbudet vil bli videreført, og jeg vil for det første spørre Høybråten: Vil man fra departementet overfor Rikshospitalet ta initiativ som sikrer at tilbudet videreføres for dem som nå allerede er inne i et behandlingstilbud? I tillegg har dette mye større implikasjoner; man har bl.a. ikke et norsk lovverk knyttet til transseksualisme, slik som man har i de fleste europeiske land, og det virker som om de ulike departementer har tatt veldig lite initiativ for å få ryddet opp i det. Vil Høybråten bidra med initiativ også i så henseende?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I løpet av våren kommer antageligvis ca. 30 nye ulvevalper til verden i den sørskandinaviske ulvestammen. Ser statsråden den uro denne store økningen vil føre til blant dem som må leve med disse i sine omgivelser, og hva vil statsråden gjøre for å redusere denne uro og usikkerhet dette vil skape?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg mener at dette er en av de alvorligste saker vi har til behandling, nemlig hvor stor rovdyrstamme vi skal ha, og hva denne skal koste dem den berører, samt hva storsamfunnet kan gjøre for å bøte på skadene og redusere den frykt og uro rovdyrene skaper hos dem som blir berørt. Her snakker vi om livskvalitet, om å være eller ikke være for Distrikts-Norge. Det handler om våre barns sikkerhet både i lek, barnehage og skole. Det handler om å skaffe seg en inntekt enten hel eller delvis av det naturen kan gi, som det å drive med bufe. Det handler om friluftsliv og hva dette betyr for nettopp livskvalitet, men også noe i inntekt. Det handler om å bruke naturen til å lade batteriene m.m. Hvis vi ikke får dette tilbudet på grunn av at rovdyrene får herske, tror jeg at vi i løpet av kort tid vil få et annerledes Distrikts-Norge enn det vi har i dag. Jeg minner for øvrig om statsråden Enoksens uttalelse for kort tid siden om at det er for mye ulv her i landet, og at vi ikke kan ha en ukontrollert utvikling. Hva kan statsråden gjøre, og deler hun mine synspunkter om Distrikts-Norge og rovdyr?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg ønsker å stille kulturministeren følgende spørsmål: «Årlig bruker staten ca. 30 mill. kroner for å kjøpe inn norsk skjønnlitteratur for voksne til våre bibliotek. Svært mange av disse bøkene har en svært lav utlånsfrekvens, og man ville fått et mye bedre tilbud til lånerne hvis bibliotekene selv kunne fått de økonomiske midlene for selv å foreta innkjøpene. Kan statsråden vurdere denne løsningen som synes å ivareta lånernes interesser på en bedre måte?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, som var en forklaring på hvorfor vi har denne ordningen, som for øvrig ble innført for ca. 35 år siden. Mitt spørsmål var konkret om man ikke heller burde la de lokale bibliotek få de 30 mill. kr for å kjøpe inn bøker m.m. som brukerne var interessert i å låne. Da fikk bibliotekene bøker som folk var interessert i. Jeg tror også at den enkelte biblioteksjef har kompetanse nok til å foreta disse innkjøp, slik at også såkalte smale titler får sin fortjente plass i hyllene. Mine undersøkelser viser at svært mange av de bøkene bibliotekene får på grunn av denne ordningen, blir svært lite utlånt. Ifølge biblioteksjef Marit Egaas ved Sola folkebibliotek blir to tredjedeler aldri lånt ut. Ser ikke statsråden at ved å la bibliotekene selv foreta innkjøpene ville vi få et mer spennende og interessant bibliotektilbud som ville få folk til å bruke bibliotekene mye mer? Jeg tror vi har et felles mål på dette området, nemlig større bruk av våre gode bibliotek.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-16:
Jeg vil minne om at bestandsutvikling og forvaltning av ulv var et sentralt tema i mitt svar på en interpellasjon den 28. januar i år. Vinteren 1998-99 ble det påvist seks familiegrupper av ulv i Sør-Skandinavia, hvorav tre i Sverige, en i Norge og to med revir på tvers av riksgrensen. Endelige konklusjoner om bestandsutviklingen det siste året kan først trekkes etter at vinterens sporinger er avsluttet. Foreløpige registreringer av ulvebestanden fram til februar tyder på at bestanden i år består av minst like mange familiegrupper som i fjor. Dette, sammen med et antall revirmarkerende par, gir mulighet for en fortsatt økning i bestanden. En økning i ulvebestanden er i tråd med målsettingene i rovviltforvaltningen, og den er viktig for at bestanden ikke skal bli så utsatt på grunn av tilfeldige hendelser. Det er særlig i løpet av de to-tre siste årene at antallet ulv i Norge er økt. Jeg har forståelse for at de som bor i områdene der ulven har tilhold, kan føle denne dyreartens nærvær som en ny og uvant situasjon. Jeg har også forståelse for at mange føler frykt, særlig for nærgående ulver. Det er derfor særlig viktig med åpenhet og saklig informasjon, bl.a. om hvordan en skal forholde seg dersom en kommer i nærkontakt med ulv. Fra miljøvernmyndighetenes side vil vi forsøke å bidra til dette. Blant annet er vi i gang med å lage en informasjonsfolder som kan fortelle om rovdyrenes atferd. Vi støtter også andre informasjonsprosjekter og samarbeider med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet om kunnskapsformidling til skolene. Jeg vil også legge stor vekt på skadeforebyggende tiltak i bufenæringen i de områder dette er aktuelt.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-16:
Når vi diskuterer rovdyrspørsmål, tror jeg det er viktig å huske på at det ikke er lenger siden enn forsommeren 1997 at Stortinget la føringer for det som er rovviltpolitikken i Norge gjennom behandlingen av rovviltmeldingen. Den gangen slo Stortinget fast at man har et bestandsmål når det gjelder ulv på åtte–ti familiegrupper i Sør-Skandinavia. Vi har ennå ikke nådd det målet. Sporingen i vinter og telling av ulven vil vise om vi når dette om kort tid eller ei. Jeg er enig med representanten i at det er viktig å bruke naturen til rekreasjon, men også til næring. Og derfor har man også i rovviltmeldingen sagt at i tillegg til å ha levedyktige stammer av de fire store rovdyrbestandene skal vi også kunne bruke utmarksbeite til rein og sau. Det er da også grunnen til at Regjeringen setter inn en betydelig innsats på forebyggende tiltak. Det er en årsak til at bevilgningen til erstatninger er økt, og at vi nå har et forslag om å endre viltloven.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg har merket meg kommunalkomiteens anbefaling om økning av støttesatsene til enkelte tiltak. Jeg vil minne om det jeg sa i mitt innlegg i budsjettdebatten i høst. Her pekte jeg på at dersom en eller flere støttesatser blir hevet, vil dette måtte gå på bekostning av det samlede antall tiltaksplasser for yrkeshemmede. Det vil etter min mening være lite ønskelig at tilbudet om tiltaksplasser til yrkeshemmede må reduseres. Budsjettet til arbeidsmarkedstiltak for yrkeshemmede som Stortinget vedtok, har derfor ikke gitt grunnlag for å heve støttesatsene til f.eks. arbeidsmarkedsbedriftene uten at det samlede antall tiltaksplasser for yrkeshemmede måtte reduseres. På denne bakgrunn gav jeg instruks til Arbeidsdirektoratet om å gjennomføre arbeidsmarkedstiltakene med fjorårets støttesatser korrigert for normale prisjusteringer. I mitt innlegg i budsjettdebatten pekte jeg også på at Regjeringen er opptatt av at arbeidsmarkedstiltakene for yrkeshemmede er utformet slik at de dekker brukernes behov og bidrar til en vellykket overgang til og integrering i ordinært arbeidsliv. Videre sa jeg at etter min vurdering er gjeldende støttesatser i hovedsak tilpasset et slikt hensyn. Som jeg også sa i mitt innlegg i budsjettdebatten i fjor, vil jeg be Arbeidsdirektoratet om å foreta en ny vurdering av støttesatsene og eventuelle behov for å justere disse. Jeg nevnte også at det er satt i gang et arbeid for å forenkle tiltaksstrukturen. Her vil det også være aktuelt å vurdere støttesatsene. Dette arbeidet er omfattende og vil nødvendigvis ta noe tid. Det er denne måten jeg har fulgt opp kommunalkomiteens budsjettinnstilling på.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg er innstilt på å foreta en nøye vurdering av støttesatsene. Som jeg sa i mitt svar, vil jeg be Arbeidsdirektoratet om å foreta en ny vurdering av støttesatsene og eventuelle behov for å justere disse. For meg er det naturlig å avvente den vurderingen før jeg foreslår eventuelle endringer. I budsjettbehandlingen i fjor besluttet ikke Stortinget å øke bevilgningene til arbeidsmarkedstiltak for yrkeshemmede. Det er da ikke mulig for meg å øke støttesatsene uten en økning i bevilgningene dersom ikke det samlede antall tiltaksplasser for yrkeshemmede blir redusert. Med andre ord: Departementet har ikke fullmakt til å omdisponere mellom budsjettkapitler. Jeg kan ikke se at det har skjedd ting siden budsjettbehandlingen i fjor som er av en slik karakter at det skulle tilsi at vi foretar endringer før vi får se resultatene av det arbeidet som vil bli satt i gang i Arbeidsdirektoratet. Så jeg vil avvente det arbeidet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Saken representanten viser til, gjelder Konkurransetilsynets behandling av en avtale mellom Canal Digital og TV 2 om at Canal Digital skal ha enerett til å sende TV 2 via satellitt. Konkurransetilsynet grep inn mot avtalen under henvisning til at eksklusiviteten gir Canal Digital mulighet til å utøve markedsmakt. Tilsynets hovedbegrunnelse for inngrepet var at avtalen innebar at etableringshindringene i markedet ble forsterket ved at det ble færre frie kanaler i markedet, og at eksklusivavtalen gav Canal Digital en konkurransefordel vis-à-vis den eneste konkurrenten som pr. i dag er i markedet, nemlig Viasat. Vedtaket ble klaget inn for Arbeids- og administrasjonsdepartementet, som fattet vedtak i saken 21. januar i år. Departementet opphevet Konkurransetilsynets vedtak og har sendt saken tilbake for eventuell ny behandling i Konkurransetilsynet. Departementets vedtak om å oppheve tilsynets vedtak er begrunnet med at Konkurransetilsynet hadde benyttet feil hjemmel for sitt inngrep. Videre mener departementet at Konkurransetilsynet ikke hadde et godt nok grunnlag for å fatte et endelig vedtak i saken etter den bestemmelsen i konkurranseloven departementet mener er den riktige. Vi har av den grunn vist til at hensynet til en forsvarlig to-instansbehandling tilsier at tilsynet eventuelt vurderer saken på ny. Dersom det viser seg at saken har konkurransebegrensende virkninger i strid med konkurranselovens formål om å sørge for effektiv bruk av samfunnets ressurser, kan Konkurransetilsynet følgelig fatte et nytt vedtak i saken. Jeg må imidlertid understreke at konkurranseloven ikke gir hjemmel til å gripe inn for å fremme kringkastingspolitiske hensyn.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg skal ikke gå inn og diskutere de mer kringskastingspolitiske hensyn som representanten var inne på, men jeg vil bare bekrefte én gang til at det var feil hjemmelsgrunnlag som var årsaken til at vi sendte saken tilbake til Konkurransetilsynet, i tillegg til at det var noen områder som ikke var godt nok belyst. Hvis det viser seg at dette vedtaket som er fattet, får konkurransevridende konsekvenser, regner jeg med at Konkurransetilsynet vil behandle saken på nytt.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Konkurransetilsynet vedtok i fjor at TV 2s kort skulle være tilgjengelig for alle satellittsystemer slik at alle paraboleiere kunne få mulighet til å motta TV 2. Begrunnelsen var at avtalen mellom TV 2 og Canal Digital, hvor TV 2 er medeier, ville hindre konkurransen. Det er også med å hindre at en allmennkringkaster når ut til hele befolkningen, og dermed vil et slikt vedtak også få konsekvenser for andre kringkastere. Hvorfor vil departementet endre dette vedtaket slik at mange ikke får inn TV 2?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Det er riktig at konkurranseloven ikke gir hjemmel for å gripe inn for å fremme kringkastingspolitiske eller kulturelle hensyn, men som stortingspolitikere er vi forpliktet til å ta slike hensyn. Det var betryggende å høre at det er feil hjemmelsgrunnlag som er begrunnelsen for å oppheve vedtaket, slik at vi eventuelt kan få en gjennomgang av saken på nytt fra Konkurransetilsynet. Den avtalen som er inngått, har helt åpenbare konkurransemessige konsekvenser, men dette er viktig ikke minst for oss av hensyn til at seerne skal kunne ta inn TV 2, i og med at TV 2 ikke blir værende på det satellittsystemet som faktisk er mest brukt. Det andre jeg er litt bekymret for, er hvilke konsekvenser dette får for andre allmennkringkastere. Jeg tenker selvsagt på NRK, som også kan gjøre akkurat det samme med sine kort, men vi får se hvordan denne utviklingen blir.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Stortinget vedtok før jul en tilsagnsfullmakt til filmproduksjoner på 50 mill. kroner. På grunn av kapitalutgiftene er dette en dyr ordning, som blir mer kostnadsdrivende for filmen når utbetalingene trekkes ut i tid. Tilsagnet ble gitt for år 2000. Departementet må følge dette opp slik at målsettingen om flest mulig filmer blir ivaretatt og at filmprosjektene ikke blir unødig forsinket. Hvordan skjer dette slik at valget av prosjekter ikke blir påvirket av de regler departementet gir?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker for svaret, men jeg er ikke helt fornøyd med den måten det legges opp til. Jeg tror det er veldig viktig at tilsagnet er uten bindinger, slik at det er kvaliteten på filmene som legges til grunn, og at pengene blir brukt slik at mest mulig benyttes til produksjon og ikke bare til rentekostnader. Det bør ikke være utbetalingstidspunktet som er bestemmende for hvilke filmer som velges. Jeg vil også påpeke at en films utvikling fra start til avslutning er av en slik karakter at det er vanskelig å anslå eksakt når et utbetalingstidspunkt vil være, og at kravet om utbetaling over flere år da burde ha vært overflødig. Det er en fare for at det kan være bestemmende for hvilke filmer som skal produseres. Det er verken Stortingets eller departementets jobb først og fremst å påvirke dette.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-10-02:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme denne anmodningen.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-10-02:
Jeg foreslår Odd Holten.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-10-02:
Jeg foreslår Elsa Skarbøvik.
Petter Løvik (Høyre), 2000-10-02:
Eg har den gleda å foreslå Svein Ludvigsen.
Petter Løvik (Høyre), 2000-10-02:
Eg foreslår Siri Frost Sterri.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-10-02:
Jeg har den ære å foreslå Per Ove Width.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Anne Helen Rui.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2000-10-02:
Jeg foreslår Einar Olav Skogholt.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-29:
På vegne av Siv Jensen, Per Erik Monsen, Øyvind Korsberg og meg selv vil jeg sette fram forslag om innføring av begrensninger i beregningen av avgift på bensin.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-02-29:
På vegner av stortingsrepresentantane Torbjørn Andersen, Per Erik Monsen, Øyvind Korsberg, Vidar Kleppe, Per Sandberg og meg sjølv vil eg fremme forslag om å gjeninnføre ordninga med at selskapsskatten skal tilfalle dei kommunane kor selskapa er etablerte.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-29:
Statsrådens svar ble som det måtte bli – en oppramsing av tall og en forklaring av inntektssystemet. Men oppramsingen av tallene dokumenterte jo nettopp at Rogaland ligger dårlig an i forhold til andre fylker i ulike typer overføringer, og stemmer derfor ikke overens med konklusjonen til statsråden om at Rogaland ikke blir tappet i forhold til andre fylker. Mitt spørsmål gikk på mer enn bare inntektssystemet. Det viktigste var å få fram at det tegner seg et mønster som gjelder på flere områder. Det ble også bekreftet av statsråden, som tydeligvis hadde konsultert justisministeren. Jeg er svært fornøyd med at han på en måte gav de samme signalene nå som justisministeren gav på et spørretimespørsmål om politidekningen i Rogaland for litt siden, nemlig at Rogaland fylke kommer veldig dårlig ut i politidekning, og at Justisdepartementet akter å gjøre noe med dette når man skal tildele nye stillinger til sommeren. Når det gjelder inntektssystemet, sa statsråden at det har som hensikt å føre til desentralisering, demokratisering og effektivisering. Etter min vurdering er dette et system, et sosialistisk overføringssystem, som langt fra fører til noen effektivisering av kommunene. Tvert imot fungerer det slik at kommunene blir mindre og mindre avhengig av egne skatteinntekter, og dermed også mindre avhengig av å tilrettelegge for egen virksomhet – og stadig mer avhengig av overføringer fra det offentlige. Omleggingen av selskapsbeskatningen som ble gjort for ikke lenge siden, hvor inntekter fra selskapsskatten ikke lenger går til kommunene, virker i samme retning: Man fjerner incitamentet for kommunepolitikere til å tilrettelegge infrastruktur for næringslivet og gjør kommunene avhengig av inntektssystemet isteden. Dette kan umulig være en politikk som fører til vekst og framgang. Dette er en politikk som bør endres, og jeg går ut fra at både statsråden, stortingsrepresentantene og presidenten registrerte at Fremskrittspartiet i dag la fram et Dokument nr. 8-forslag om endringer i selskapsbeskatningen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-29:
Jeg vil ta utgangspunkt i innlegget til Leif Lund fra Arbeiderpartiet. Han lurte på hvorfor en representant for et parti som ønsker å legge ned fylkeskommunene, kan være så opptatt av å få en rimelig tilbakeføring av midler til Rogaland fylkeskommune. Det er jo slik at vi politikere må ta utgangspunkt i dagens virkelighet. Virkeligheten er slik at fylkeskommunene har ansvar for sykehus, videregående skoler og veier – viktige tjenestetilbud for befolkningen. Så har vi et system hvor staten gjennom skatter tar penger fra fylkesinnbyggerne, og så gir man lite grann tilbake til disse formålene, men langt fra så mye som man burde, for mye av de pengene som burde vært tilført Rogaland i forhold til den verdiskapingen Rogaland fylke står for, går altså i stedet til å hjelpe innbyggerne i andre fylker hvor man ikke har vært like arbeidsomme, like flinke og like dyktige til å skape verdier. Det burde være et rimelig krav at innbyggerne i et fylke som selv skaffer til veie verdier gjennom hardt arbeid, og hvor politikerne har vært dyktige til å tilrettelegge for næringslivet og derfor får verdiskaping og produksjon, får noe igjen for denne innsatsen – at de verdiene, iallfall en større del av de verdiene som skapes i Rogaland, kommer Rogalands innbyggere til gode. Rogaland har i stedet store problemer innenfor helsesektoren på grunn av for få overføringer til regionsykehuset. Det er egentlig bare Akershus fylke som er utsatt for den samme urimeligheten som Rogaland, nemlig at man på egen hånd skaffer til veie ganske store skatteinntekter, og så har man et inntektssystem som gjør at man til slutt havner dårligst ut i disponible inntekter pr. innbygger. Så de representantene fra Akershus som har hatt ordet i dag og har argumentert i tråd med min argumentasjon, vil jeg bare støtte. Det er først og fremst Akershus og Rogaland som viser seg å bli urimelig behandlet, i forhold til at man arbeider hardt og får lite igjen. Representanten Rasmussen mente at man når det gjelder veisektoren, ikke bare burde ta hensyn til biltettheten. Det er jeg for så vidt enig i. Men dette med biltetthet er et viktig element som er for lite vektlagt. Samfunnet tjener mye penger på å løse opp trafikkorker. Næringslivet taper i dag store beløp på at transporten ikke kommer fram og bilene står fast i trafikken, så en større vurdering av kost-nytte-effekten er absolutt fornuftig i forhold til veiprosjekt. Så vil jeg til slutt berømme en av statsrådene, og det er statsråd Lilletun, for den innsatsen han har gjort for høyskolen vår. Han har forstått at et fylke som skaper så store verdier og har et så produktivt næringsliv, også må ha et universitet i ryggen. Hans avgjørelse om å tildele høyskolen vår selvstendige doktorgrader har vært viktig og viser at det i alle fall finnes én statsråd som er positiv i forhold til Rogaland fylke. Så ser jeg fram til debatten i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-29:
Som jeg sa i mitt svar på interpellasjonen: Rogaland har frie inntekter på linje med landsgjennomsnittet. Det er de frie inntektene som i stor grad bestemmer i hvor stor grad man har mulighet til å dekke tjenestetilbudet utover det som er lovbestemt: at man skal ha et likeverdig tjenestetilbud i hele landet. Det er Regjeringens ambisjon at kommunene og fylkeskommunene skal beholde mer av egne inntekter, eller en større andel av inntektene. Derfor har vi også til hensikt å opptrappe andelen av inntekter som kommer fra skatt, opp mot 50 pst. Denne andelen er i dag mellom 44 pst. og 45 pst. Den skal økes, opp mot 45 pst. Regjeringens ambisjon på det området står fast, men det rokker ikke ved prinsippet om at vi må ha en omfordeling mellom kommuner, fylkeskommuner og geografiske områder som skal sikre at vi har likeverdighet i tjenestetilbudet. Jeg tror at det viktigste vi kan gjøre for å få til en mer effektiv kommunesektor, er at kommunene får disponere mer av egne midler, slik de selv ønsker, nemlig i form av frie midler og ikke i form av øremerking, slik som bl.a. Fremskrittspartiet ønsker, hvor man både innenfor skolesektoren og helsesektoren i stor grad tar til orde for øremerking av midler. All erfaring viser – også Riksrevisjonens rapport som ble framlagt før jul – at det er den mest ineffektive måten vi kan drive kommunesektoren på. Det er nødvendig å bruke øremerking ved innføring av nasjonale reformer hvor man skal ha nasjonale satsinger på enkelte områder, men å innføre det som prinsipp virker stikk imot sin hensikt og ikke slik som representanten Simonsen ønsker. For øvrig vil – som jeg sa – inntektssystemet bli gjennomgått i kommuneøkonomiproposisjonen til våren, med tanke på å få sett på de forhold som Stortinget har etterlyst, og på hvordan vi skal finansiere kommunesektoren med henblikk på at kommunene skal få beholde en større andel av sine inntekter.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-02-29:
Jeg registrerer at med unntak av representanten Simonsen det er bred enighet i denne sal om at inntektssystemet skal bidra til utjevning og fordeling mellom kommuner, mellom fylker og mellom ulike geografiske områder. På mine mange reiser rundt omkring i landet har jeg sett at det arbeides hardt og skapes verdier rundt omkring i hele landet. Det er ikke et særskilt fenomen for Rogaland, dette er heldigvis situasjonen rundt omkring i hele landet. Det er bl.a. ulik geografi som gjør at det er behov for ulik størrelse på overføringene fra staten. Det er jo ikke slik at overføringene fra staten i seg selv er avgjørende for det tjenestetilbudet man skal ha, og det er heller ikke noe mål i seg selv. Det som er et mål, er at man har et noenlunde likt tjenestetilbud i hele landet. Jeg skal se på inntektssystemet, og vi skal få rikelig anledning til å drøfte dette i forbindelse med framleggelsen av kommuneøkonomiproposisjonen. For det som er helt avgjort, er at inntektssystemet fortsatt skal bidra til fordeling og utjevning mellom ulike områder. Det vil være behov for å videreføre denne ordningen. Det er min ambisjon at vi skal øke andelen av inntekter fra skatt. Det vil ikke bryte med prinsippet om utjevning, men jeg tror det har en verdi i seg selv at kommunene får beholde en størst mulig andel av sine inntekter fra skatt og ikke fra overføringer fra staten. Dernest er det slik at et av de viktigste bidrag til å unngå noen av de problemene som man har i forbindelse med sterk vekst, er den politikk som Regjeringen fører for å motvirke den kraftige sentraliseringen som vi har sett over år, og hvor man nå for andre år på rad ser nedgang i fraflyttingen fra distriktene og en redusert tilflytting til Oslo-regionen, en tilflytting som har vært sterk på hele 1990-tallet og med en topp i 1997. En slik sterk sentralisering som vi hadde fram til 1997, medfører pressproblemer og medfører uansett inntektssystem problemer for de kommunene dette gjelder – å klare å ta en slik vekst samtidig som fraflyttingskommunene får de problemer som ligger i en sentralisering som dette. Jeg registrer til min tilfredshet at det er bred enighet i salen om at inntektssystemet skal ivareta utjevning. Det er også min ambisjon i det fortsatte arbeidet.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-02-29:
Bare et par synspunkter fra Arbeiderpartiets side. Jeg synes faktisk Jan Simonsen slapp katten ut av sekken da han kalte dette inntektssystemet for «et sosialistisk overføringssystem». Det er vel det han egentlig tar opp i interpellasjonen sin. Jeg synes det er litt merkelig at Fremskrittspartiet, som ønsker å legge ned fylkeskommunene, nå er svært opptatt av hvert enkelt fylke og verdiskapingen i fylket og ikke sier noe om hva som skjer hvis vi legger ned fylkeskommunene. Arbeiderpartiet er enig i det som kommunalminister Enoksen har sagt, og vi venter på gjennomgangen av inntektssystemet. Budsjett-innst. S. nr. 5 viser at Fremskrittspartiet var med i det flertallet som bad om denne gjennomgangen. Arbeiderpartiet er enig i at vi nå trenger en debatt om kommunene skal få beholde mer av de frie inntektene, men det er en debatt som må tas i rett rekkefølge, og ikke bare i en interpellasjon i Stortinget, slik som Jan Simonsen legger opp til. For det er også viktig at vi vet hva vi gjør hvis vi gir kommunene større skattefrihet, slik at vi er enige når Stortinget gjør et vedtak om det. Debatten om større regioner i Norge vil bli en spennende debatt, dette på bakgrunn av at det nå gjerne er på tide å se litt på fylkene og hvordan fylkesgrensene fra danskekongens tid ser ut. Det kunne kanskje være ønskelig etter hvert å forandre dem. Vi i Arbeiderpartiet er opptatt av at vi nå får en skikkelig gjennomgang, og at Regjeringen legger fram dette til våren. Vi er også svært spent på hva Oppgavefordelingsutvalget kommer med. Vi støtter det syn at her har vi tid til å vente, og så får vi ta det i rett rekkefølge.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2000-02-29:
Visst skjønar eg at interpellanten reiser eit spørsmål som mange av innbyggjarane i Rogaland stiller. Og då føler eg at ein burde bruka litt tid på det i Stortinget, for å kasta lys over om det er hald i påstandane om desse tilstandane. Rogaland er eit spesielt verdifullt fylke. I folketal utgjer det bortimot 10 pst. av dei som bur i Noreg. På statistikken over produksjonen er prosentdelen som regel større. Rogaland har eit sterkt næringsliv innan industri, tenesteyting og landbruk, der produkta utgjer opp mot 20 pst. av det totale i Noreg. Fylket har òg ei sterk internasjonalisering. For alt dette får Rogaland mykje tilbake. Rogaland har ikkje dei største problema, men treng tilbakeføring av midlar for å yta innbyggjarane ynskjeleg service. Fylkeskommunen får for lite tilbakeført i forhold til Rattsø-forslaga. Innan samferdselssektoren har fylket store oppgåver og forventningar. Nord-Jæren-pakka er eit godt spleiselag for ei generell standardheving når det gjeld kommunikasjonane i denne regionen, noko det er befolkningsmessig grunnlag for. Men Nord-Rogaland, Ryfylke og Dalane har òg sine nødvendige prosjekt for samferdsel og trafikktrygging som T-samband, Ryfylkes fastlandssamband og samband mellom øyane. Eg nemner òg jernbanen i Drangsdalen, der fartsgrensa er 30 km/t for tog. Desse prosjekta er viktige for at heile fylket skal få ei slik utvikling. Fylket ser òg utover grensene, og me innrømmer at ei heving av standarden på E39 og E18 i Vest-Agder og Hordaland vil vera verdifullt òg for Rogaland . Kulturen i Rogaland er å stola på seg sjølv og miljøet rundt ein og å vera sjølvhjelpt lengst mogleg – ein svært verdifull eigenskap i ein regional kultur. Men når fylket sender så store verdiar ut av fylket i form av skattar, avgifter og varer, er det naturleg at innbyggjarane spør om fylket får att nokolunde det ein skulle forventa. Tanken om eit universitet i Rogaland er eitt eksempel på nytenking hos denne regjeringa. Det går mot at kvalitetskrav er avgjerande for om Høgskolen i Stavanger skal få slik status, og eg har god tru på at det vil skje innan få år. Høgskulen treng òg nybygg. Det er dokumentert behov på 30 000 m2, så eg håpar ministeren vil finna plass til planleggingsmidlar i inneverande år, med tanke på byggjestart neste år. Næringsutviklinga i Rogaland blir nå hemma av for lite overføringar innan SND-systemet. Eg vil òg hevda at den delen av selskapsskatten som nå blir overført til staten, er rett, det er nok incitament for kommunane til å skaffa sine innbyggjarar bustad og arbeid for å konkurrera om innbyggjarane sitt val av bustad.
Erna Solberg (Høyre), 2000-02-29:
Det er alltid hyggelig å høre representanter som åpenbart er stolt av stedene de kommer fra, selv om jeg syns at utvalget av hva man var mest redd for, eller syns man fikk dårlig uttelling på, kanskje var litt selektivt. Det som likevel ligger til grunn, er en del grunnleggende trekk knyttet til inntektssystemet, som det er viktig å fokusere på fremover for å få endret. Jeg er glad for at statsråden i sitt svar sa at ambisjonen når det gjelder inntektene til kommunene, fortsatt var å få opp skatteandelen til 50 pst. Det vil hjelpe de skattesterke kommunene som er kommet dårlig ut av inntektssystemet. Meningen med omleggingen av selskapsskatten var nettopp å øke inntektsskatten til kommunene, og da er det litt påfallende at andelen av skatteinntekter til kommunene faktisk falt året etter, så foreløpig har statsråd Enoksen ikke vist at det er denne retningen hans politikk går i. Hovedproblemet knyttet til inntektssystemet er at med de gjennomføringene vi har gjort, f.eks. at Rattsø-forslagene ikke ble gjennomført helt og fullt – selvfølgelig er ikke alle deler der nødvendigvis perfekte – ser vi bl.a. at de særskilte skjønnsmidlene, den såkalte tapskompensasjonen, gjør at vi i praksis ikke får gjennomført det man trodde man skulle gjennomføre. Det rammer Rogaland fylke, men Stavanger kommune f.eks. vinner på det innenfor inntektssystemet, så her er det altså ulikheter også i forhold til hvem som vinner og taper innenfor Rogaland. Det viktigste er å holde de prinsipielle linjene for hvordan et inntektssystem skal være i fremtiden. Vi mener at det i større grad skal avspeile verdiskapingen, og vil komme tilbake til det i en egen interpellasjon i mars. Vi mener, i likhet med Fremskrittspartiet, at å fjerne selskapsskatten var feil vei å gå også i forhold til næringsutviklingen. Jeg tror ikke man kan se bort fra at det er behov for å ha et inntektssystem som utjevner inntekter også for de kommunene som i visse perioder har store skatteinntekter. Jeg tror kanskje Rogaland fylkeskommune og kommunene i Rogaland nå kommer inn i en periode hvor de vil oppleve at det kan være bra at det finnes en inntektsgaranti gjennom systemet som gjør at ikke tjenestetilbudet faller dramatisk når inntektene faller. Man vet hvilket press det er på deler av de maritime næringene, som ikke minst er en stor skattyter til rogalandskommunene. Problemstillingene som ligger i interpellasjonen, er viktige, utvalget av kriterier kan være litt spesielt. Det største eksportfylket er for øyeblikket Møre og Romsdal, med Hordaland på annenplass og Rogaland først på tredjeplass, så vi kan alltid diskutere hvilke kriterier vi skal velge for å si hvem som bidrar mest til verdiskapingen i vårt land.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 2000-02-29:
Interpellanten peker på en aktuell problemstilling som kanskje likevel ikke er så helt liketil som interpellanten antydet. Samfunnsutviklingen er avhengig av at vi har en kontinuerlig og god verdiskaping. For Senterpartiet er det av grunnleggende viktighet at forholdene legges til rette for at denne verdiskapingen skal kunne foregå over hele landet. Dette er rett og slett en nødvendighet, da de ressursene som verdiskapingen skal foregå på grunnlag av, er spredt utover vårt ganske land. Det meste av verdiskapingen foregår i Distrikts-Norge, mens sekundærverdien av denne verdiskapingen langt på vei tilflyter storsamfunnet. Et av de klareste eksempler på dette har vi innen kraftproduksjonen. Jeg mener det er riktig at hele samfunnet får nyte godt av denne verdiskapingen, men det blir ikke rett hvis det geografiske området som er grunnlaget for denne verdiskapingen, ikke skal ha rimelige gevinster igjen for innsats og de ressurser som blir utnyttet. Den tenkingen var bl.a. bakgrunnen for at vi fikk omleggingen av selskapsskatten, som skulle føre til at statlig skatteinngang fra store konsern går tilbake til Distrikts-Norge, der kanskje verdiskapingen hadde sitt utgangspunkt. Senterpartiet ser utjevning og fordeling som viktig, samtidig som det er viktig at de som står for verdiskapingen, har noe igjen. Senterpartiet mener også at det er viktig å anerkjenne sammenhengen mellom høyt aktivitetsnivå innenfor flere sektorer i et begrenset geografisk område og negativt flyttemønster. Vi vet at for stort press på enkelte områder skaper problemer som ikke løses bare ved å øke bevilgningene. For sterk vekst i enkelte områder i et begrenset tidsrom fører til problemer, noe interpellanten også pekte på i sitt innlegg. Det er vanskelig å ta hensyn til vekstproblemet, men det bør tas hensyn til, det er jeg enig i. Samtidig er det like viktig å ta hensyn til det motsatte, når det kommer til reduksjon og nedbygging. Jeg ser ikke bort fra at Rogaland skulle hatt en større del av overføringene, men det skal inntektssystemet kunne rette opp noe av, bl.a. ved at man innlemmer flere øremerkede tilskudd. Det er også riktig å merke seg, og det er riktig å innse, at det kan være dyrt, men like fullt nødvendig, med spredt bosetting, både ut fra et totalt beredskapshensyn og ut fra hensynet til fortsatt framtidig verdiskaping. Vi vet bl.a. at store deler av framtidas verdiskaping kommer til å skje i Nordland, der laksetransport i dag hindres av dårlig standard på E6. Når det gjelder vegsektoren, mener jeg det er feil å se ensidig på biltetthet og folketall. Av større betydning er antall kilometer veglengde, klima og værforhold.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-29:
Jeg syns at denne interpellasjonen bærer preg av at det problemet vi egentlig har, er et helt annet enn det som blir tatt opp, nemlig at de som tjener mest – enten det er snakk om privat rikdom eller rikdom i et geografisk område – skal ha mer, at de skal ha rikdommen sjøl. Problemet er vel at vi ikke på en ordentlig måte tar fatt i de viktige samfunnsoppgavene våre, nemlig hvordan vi skal få til en god skole, en god eldreomsorg, god helse og god miljøpolitikk, og prioriterer det opp, slik at det faktisk blir penger til dette, at det blir godt ivaretatt. Det å få løst de viktige samfunnsoppgavene – som er viktig for alle deler av landet – burde jo ha hovedprioritet, istedenfor en slik «når krybba er tom, bites hestene»-taktikk, som Fremskrittspartiet nå legger opp til. Hovedproblemet er jo at tjenestene i offentlig sektor er underfinansiert. Et annet problem er at etter hvert økes skjevfordelingen enormt mellom privat rikdom og jeg vil ikke si offentlig fattigdom, for det er det ikke riktig ennå, men offentlige tilbud som er for dårlige. Offentlige tjenester får derfor et slags annenrangsstempel på seg; de blir ikke gode nok. Og det oppleves sikkert spesielt i Rogaland, der det er svært stor privat rikdom, og man føler seg da veldig misfornøyd med de offentlige tjenestene man får. Det samme har vi også hørt fra Oslo og Akershus og områdene rundt her, sjøl om fylkesordføreren spøkefullt sier at når han har besøk fra distriktene, får han beskjed om at man ikke akkurat ser nøden grine mot seg når man kjører gjennom Asker og Bærum. Det gjør man nok heller ikke i Rogaland. Men problemet her er vel at man ikke klarer å ta den rikdommen man har, og bruke den til det man mener er viktig. Og jeg oppfatter det slik at interpellanten gjennom sitt innlegg sier at det er viktigere at folk i Rogaland har det bra nok, enn at andre har det. Det bryter også med en nasjonal enighet om dette. Når man ser på denne standardforskjellen, er det nok spesielt grelt i de områder av landet som interpellanten kommer fra, og i dette området. Men et av problemene her er jo også sentraliseringen. Og hvis man nå svekker fordelingsmekanismene i inntektssystemet, som nå er sterke – de skal diskuteres, og det kan være grunn til å se på dem – vil man ikke da forsterke sentraliseringsmekanismene ytterligere? Man vil da forsterke de problemene man har i sentrale strøk når det dreier seg om bolig, når det dreier seg om samferdsel, når det dreier seg om kommunale tjenester – altså alle disse områdene som vi er opptatt av skal være gode nok, og som jeg skjønner av interpellantens utgangspunkt ikke er gode nok i Rogaland. Det kunne være interessant å ha en debatt om hva verdiskaping egentlig er.