trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-06-13:
Her hurtigbehandler vi to saker i ekspressfart – og 3 minutters taletid er alt man får. Derfor først: pils i park. Dette er ikke verdens viktigste sak, men et forslag fra Fremskrittspartiet for at mennesker som allerede i dag stille og rolig nyter en pils eller et glass vin i parkanlegg rundt omkring – kanskje fortrinnsvis i landets større byer – skal slippe å være lovbrytere, noe de faktisk per nå er, i henhold til alkoholloven § 8-9 første ledd nr. 5. Mange som søker til parkanleggene, er studenter, enslige og folk som har relativt begrenset kjøpekraft. De har ikke bolig med balkong, terrasse eller uteplass. De har ikke råd til å gjeste uteserveringene langs Karl Johan eller på Aker brygge, men de vil gjerne nyte den norske sommeren – hvis den melder sin ankomst. De ønsker fellesskap med venner og kjente, og de forstyrrer sjelden ro og orden. Politiet i Oslo beskriver drikking i parker som et beskjedent problem, og dersom noen skulle bli synlig beruset eller utagerende, har man lokale politivedtekter og reaksjoner i straffeloven å støtte seg på. Fremskrittspartiet tror ikke en slik lovendring vil føre til at mange flere vil konsumere mye mer alkohol enn det som allerede gjøres i parkanlegg i dag. Forslaget blir nedstemt – og det må Fremskrittspartiet akseptere. Men det forhindrer ikke at jeg synes det er merkelig at flertallet i den lovgivende forsamling ikke har såpass tiltro til at voksne enkeltindivider klarer å drikke en pils eller et glass vin i parken om det er lovlig, når de fint klarer det i dag – når det faktisk er ulovlig. Dernest registrerings- og tilsynsordning for tobakksvarer: Det er bra at ordningen som innføres, er betydelig mindre omfattende, byråkratisk og kostnadskrevende enn bevillingsordningen fra den rød-grønne regjeringen – vedtatt i Stortinget i 2013, men ikke iverksatt av dagens regjering. Når det er sagt, har Fremskrittspartiet generelt liten tro på at restriksjoner, økt kontroll og mer byråkrati er veien å gå for å hindre norske forbrukere i å skaffe seg lovlige varer til eget forbruk. Utfordringen med at personer under 18 år får kjøpt tobakksprodukter, er alltid til stede, men det illegale smuglermarkedet er en større utfordring enn kiosker, bensinstasjoner og butikker når det gjelder dette. Det er Fremskrittspartiets klare oppfordring at de avgifter som nødvendigvis vil måtte følge med en slik registrerings- og tilsynsordning, skal være så lave som mulig og maksimalt strekke seg til finansiering av drift av ordningen. Jeg tar med dette opp Fremskrittspartiets forslag.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-06-13:
Livet som helsepolitiker er aldri kjedelig. Det å få være med på å legge grunnlaget for det fremtidige Helse-Norge er spennende og lærerikt. Forrige uke debatterte vi kommunereform og oppgaveoverføring til kommunene – og det å bygge pasientens helsetjeneste, millimeter for millimeter, stein for stein. I dag skal vi debattere ventetider ved landets sykehus. Alle vet at å bygge og fornye Helse-Norge ikke er gjort i en håndvending. Ting tar tid, ting skal kvalitetssikres, ting skal forankres. Når vi endelig når et mål vi har satt oss, er det desto mer hyggelig – slik som nå, med 70 000 færre i sykehuskø, med en gjennomsnittlig ventetid på 60 dager, en nedgang på fem dager fra i fjor. Det er hyggelig når Helsedirektoratet stadfester at ventetiden på nasjonalt nivå samlet sett går ned. Den positive utviklingen i ventetidene skyldes først og fremst en betydelig innsats fra alle de flinke folkene som jobber i sykehusene, og at 28 pakkeforløp for kreft er tatt i bruk. Men det skyldes også solide sykehusbudsjetter, mer mangfold og styrkede pasientrettigheter, samt at tydeligere krav til resultater og større frihet til sykehusene også er viktig for å nå målene. Derfor er det for meg litt spesielt at representanten Toppe ikke gleder seg sammen med oss. Jeg er, akkurat som Toppe, opptatt av å gi våre innbyggere den beste hjelpen og et helhetlig pasientforløp. Alle pasienter skal vurderes individuelt. Dersom det er slik at alle pasienter automatisk har fått frist til utredning, og ikke er blitt vurdert individuelt, er dette lovstridig og uakseptabelt. Helsedirektoratet peker også i sin rapport på at den medisinskfaglige og tekniske utviklingen fører til at flere sykdommer kan og bør utredes. Helsedirektoratet sier også at det er feilkilder i de pasientadministrative systemene, som kan føre til feilregistrering. Uansett – det å drive store sykehus er komplisert. Derfor er jeg glad for at helse- og omsorgsministeren tar tak i aktuelle og viktige saker – som i dette tilfellet ved å be Helsedirektoratet se nærmere på hva som var bakgrunnen for endringene i ventelistestatistikken, og hva som er konsekvensene av dem. Det har han gjort. Nå foreligger rapporten, og ministeren har selv sagt at han raskt vil ta stilling til Helsedirektoratets forslag til tiltak, noe enhver ansvarlig leder vil gjøre etter at en rapport inkludert forslag til tiltak er fremlagt. Forbedret registrering, sikring av offentlighet rundt ventetider og innføring av flere målepunkter er allerede igangsatt. Da synes jeg faktisk vi skal glede oss over at kvelden snart er over, og at sommeren kanskje kommer, mens vi venter på kloke svar og tiltak.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-13:
Kristelig Folkeparti kommer til å votere for regjeringens forslag til endringer i Prop. 109 L for 2016–2017, og vi vil votere imot representantforslaget fra Fremskrittspartiet om endringer i alkoholloven. Kristelig Folkeparti er for tiltak som gjør at færre unge begynner med tobakk. Derfor stemte vi for bevillingsordningen våren 2013. Det ble gjort et vedtak som vi mener burde vært iverksatt. De mest effektive virkemidler bør tas i bruk for å forhindre røykestart blant mindreårige. Vi stemmer imidlertid for proposisjonen i dag, og så vil vi følge utviklingen nøye for å se om denne ordningen virker som forutsatt, for røyk er en av de største helseutfordringene vi har, og unge bør ikke begynne å røyke. Det er veldig mye som kunne vært sagt om forslaget om endringer i alkoholloven. Det aller viktigste jeg vil peke på, er behovet for alkoholfrie soner i landet vårt og hensynet til barn og unge. Det er ikke mer eksponering for alkohol våre unger ønsker seg og trenger – tvert imot. Derfor er vi glade for at stortingsflertallet ikke vedtar dette forslaget. Nei, det er ikke ett glass vin i det deilige sommerværet, som beskrives i forslaget, som er utfordringen. Igjen kommer vi tilbake til det som er kjernen i den store avstanden mellom Fremskrittspartiets og Kristelig Folkepartis alkoholpolitikk. Kristelig Folkeparti mener at det er positivt og nødvendig med noen begrensninger for alle av oss, av hensyn til noen få. Det er et solidaritetsprinsipp for vår del, og vi tror at det gir et bedre samfunn, ikke minst for barn og unge, som i dag virkelig ikke trenger mer alkohol rundt seg.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-13:
Kristelig Folkeparti vil at Norge skal preges av respekt for menneskeverdet, uansett alder. Våre eldre skal oppleve livskvalitet og bli behandlet med verdighet og respekt. Vi vet at ansatte i kommunene, i hjemmetjenesten og på sykehjemmene gjør en kjempejobb hver eneste dag for å ta vare på våre eldre. De viser verdier som varmer i praksis. De fortjener en stor takk fra oss. Men vi trenger flere ansatte i eldreomsorgen. Det er ikke alt som kan effektiviseres. Man kan ikke be de ansatte om å springe smartere. Derfor vil Kristelig Folkeparti utvikle en minstenorm for bemanning og kompetanse på sykehjem og i hjemmetjenestene etter pleietyngde. Verdighet og respekt handler om konkrete ting i hverdagen: å spise den maten man liker, stå opp og legge seg når man vil og å komme seg ut og møte andre mennesker. En velfungerende eldreomsorg er en omsorg som følger opp den enkelte, som viser respekt for den eldre som menneske og medmenneske. Det er nettopp dette som er tanken bak verdighetsgarantien: Den forplikter kommunen på å legge til rette for en eldreomsorg som sikrer den enkelte et verdig og et så langt som mulig meningsfylt liv, i samsvar med sine individuelle behov. Det er nedfelt i formålene i helse- og omsorgstjenesteloven og i verdighetsgarantien. Den enkelte skal møtes med respekt og behandles med verdighet. Men vi vet at virkeligheten ikke alltid er slik at de eldre opplever verdighet. For Kristelig Folkeparti er det en kampsak at verdighetsgarantien i praksis skal gjøre at tilbudet til landets eldre blir reelt styrket. Verdighetsgarantien må følges opp. Det finnes en rekke eksempler på at det til tross for verdighetsgarantien og annet regelverk er behov for ytterligere forbedringer i vår eldreomsorg. Kristelig Folkeparti er enig med forslagsstillerne i at de eldre i større grad enn i dag må få lov til å være med og styre den hjelpen de får, og til og med må kunne prioritere selv hva de vil ha hjelp til, og hvilke omsorgstjenester de har behov for. Dagens eldreomsorg er i altfor stor grad styrt av stoppeklokker og skjema. Istedenfor å ta utgangspunkt i den eldres behov og å stole på de ansattes kompetanse til å imøtekomme behovene, styres det mange steder etter standardiserte tidsskjema, som ikke tar hensyn til at det er individuelle mennesker man har foran seg. Kristelig Folkeparti mener den eldre må få lov til å velge hva den tiden vedkommende får innvilget, skal brukes til. Det har de kompetanse til å gjøre, og da bør de få innflytelse over det i form av å få velge. Dagene varierer, og de må få lov til å velge ut ifra det behovet de har. Derfor vil Kristelig Folkeparti støtte de forslagene som vi står sammen med Senterpartiet og Arbeiderpartiet om.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-13:
Ja.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-13:
Jeg vet ikke om de som lever papirløst i Norge, opplever at de bor i verdens lykkeligste land. Papirløse migranter er en mangfoldig gruppe som i dag har rett til øyeblikkelig hjelp eller helsehjelp som ikke kan vente. Alle gravide som oppholder seg i riket, har rett til nødvendig helsehjelp både før og etter fødselen, herunder svangerskaps- og barselomsorg. Men siden de ikke er medlem i folketrygden, må de betale denne helsetjenesten selv. Det sier seg selv at for papirløse migranter er dette tilnærmet umulig å betale. Kostnadene for helsetjenestene er for høye. Når en i tillegg har med seg en ryggsekk som gjør at en faktisk er utrygg i møte med det offentlige, kan man bare spørre hvem som oppsøker helsevesenet og får hjelp. Helsedirektoratet kom i mai 2009 med en rekke anbefalinger som skulle bidra til å gi tilgang til helsehjelp for papirløse. De ga mange gode råd. Det er de rådene Kristelig Folkeparti med sitt forslag nå etterlyser skal bli oppfylt. Vi er glad for at mange partier ser behovet for å gjøre endringer, og vi kommer til å fortsette å arbeide for å få til mer for denne gruppen. I dag er det mange som gjør en kjempejobb, som Bymisjonen, Røde Kors og andre organisasjoner. De tar ansvar. Staten tar ikke ansvar. Det mener jeg er galt. Vi snakker om mennesker i nød. Vi vet at land som vi ofte liker å sammenligne oss med, har mye bedre ordninger enn det vi har i Norge. Når det gjelder rettigheter for papirløse migranter, er det den eneste kategorien innenfor helsefeltet der Norge er i en svak posisjon. I Norge er det mye dårligere rettigheter for udokumenterte immigranter enn i våre naboland. Kristelig Folkeparti mener det er på tide at myndighetene tar ansvar for disse menneskene. De er like mye verdt som alle andre. De er i en sårbar situasjon, og vi i Kristelig Folkeparti er glad for at våre sentrumsvenner er enig med oss. Vi fremmer våre forslag og oppfordrer alle partier til å ta ansvar. Hvis våre naboland kan, kan vi også. Jeg tar opp forslagene som Kristelig Folkeparti er med på.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-13:
Hva tenker helsestatsråden om at det finnes en gruppe mennesker innenfor hans ansvarsområde i landet han er statsråd som han ikke vet noe om? De lever i vårt land, de har helseutfordringer, men statsråden gir ikke mulighet for seg selv eller landet – eller hjelp til den enkelte – til å finne og hjelpe disse folkene. Hva tenker statsråden om ikke å vite noe om sykdomsbildet til en så stor gruppe mennesker?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-13:
Jeg har sittet med ansvar for ventelister og tatt telefoner fra bekymrede pasienter. Å være syk og vente på behandling kan for mange være utrolig krevende. For pasienter med diagnoser som har pakkeforløp, eller som kommer inn akutt, derimot, er veien åpen. Men for dem som venter på andre ting, kan det være en krevende tid. Spørsmålene blir: Har jeg rett til behandling eller ikke? Når skal jeg kunne kreve et svar? Er ventelistene reelle, eller opereres det med flere ventelister? Hvor langt er man kommet i forløpet? Kristelig Folkeparti mener at pasientene skal få tilgang til helhetlig og sannferdig informasjon, og at dette skal formidles på et språk som pasientene forstår. For den som ikke kjenner sykehusspråket, kan brev skape avstand, vise makt og redusere pasientens møte med helsevesenet. Kristelig Folkeparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener at det er behov for en reform som gir mer åpenhet om kvalitet og reelle ventetider i sykehus. Da kan vi måle på de rette parameterne og få en god kvalitet. Alle diskusjonene som har gått den siste tiden, viser at det er behov for å se på om de styringsparameterne som vi i dag bruker, faktisk fungerer etter hensikten. Hvis det er noe i forhold til behandling som betyr noe for oss som venter, er det tid – ikke tidspunktet for når jeg får konsultasjon, men når jeg får behandling. Sykehusene rapporterer om kvalitet, men en av de viktigste parameterne må være pasientens opplevelse av kvalitet, og Kristelig Folkeparti mener at slike parametere må telle mye, tilgjengeliggjøres og kvalitetssikres. Skal vi virkelig kunne velge innenfor ordningen fritt sykehusvalg, betyr kvalitet utrolig mye. Kristelig Folkeparti mener det ikke er godt nok å bli tatt av ventelisten etter første konsultasjon – dette fordi den syke må tas av først når behandlingsforløpet er vedtatt, eller når man har fått beskjed om at man ikke har rett til behandling. Ventelister er vanskelige, men ventelister er noe som det går an å gjøre noe med.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-06-13:
Jeg skal bruke min korte taletid til å forklare hvilke grunner det er til at Høyre ikke støtter Fremskrittspartiets forslag, som de selv mener ikke er den viktigste saken i verden, altså pils i park. For det første har vi sammen med Fremskrittspartiet en regjeringsplattform og en samarbeidsavtale for inneværende stortingsperiode som har nedfelt at hovedlinjene i norsk alkoholpolitikk skal ligge fast. Noen vil hevde at litt alkohol i parken på en varm sommerdag ikke rokker ved disse hovedlinjene, men et generelt unntak fra alkohollovens forbud, som gjelder for hele landet, vil nok kunne anses å være en stor endring i alkohollovens system. For det andre vedtok vårt landsmøte i mars at vi i neste stortingsperiode skal jobbe for å tillate nettopp pils i park. Pils har jo sjelden en alkoholprosent opp mot 22 volumprosent, og slik sett går forslaget fra Fremskrittsparti-representantene betydelig lenger enn det Høyres landsmøte vedtok. For det tredje har vi en relativt streng alkoholpolitikk i Norge, noe som nok også bidrar til at vi har et av de laveste forbrukene av alkoholholdige drikker i Europa. For helsepolitikere i vår komité er det en rangering å være stolt av. Men det er også viktig at våre alkoholpolitiske virkemidler stadig utfordres av ESA. Det er viktig at vi i Norge forvalter vår alkoholpolitikk slik at vi ikke svekker vår troverdighet overfor ESA og EFTA-domstolen. Disse tre begrunnelsene har noe ulik vekt og karakter, men er allikevel for oss i Høyre viktige å ta hensyn til dersom en skal vedta endringer på dette lovområdet. Vi er i utgangspunktet ikke motvillige til å se nærmere på enkelte av de spørsmålene som blir reist av Fremskrittspartiet i denne saken, men vi er opptatt av at eventuelle lovendringer skal treffe på riktig måte, og at de ikke får utilsiktede konsekvenser. Denne saken må utredes og ut på høring fordi den reiser mange praktiske spørsmål – f.eks. om hva en park er – og lovtekniske og ressursmessige utfordringer. Høyre støtter derfor ikke forslaget om en rask lovendring uten forutgående utredning og høring nå.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-06-13:
Det er store variasjoner i tilbudet, både innad i kommuner og mellom kommuner, når det gjelder eldreomsorg. Det er ulikheter og kvalitetsbrister som ikke er til å leve med i årene fremover. Høyre har i denne regjeringsperioden derfor gjennomført to hovedgrep sammen med Fremskrittspartiet og samarbeidspartiene: Vi har satt fart i utbyggingen av sykehjems- og omsorgsboligplasser. Det planlegges nå for tre ganger så mange plasser som under den forrige regjeringen. Vi satser 1,2 mrd. kr i året på kompetanseheving ved å etter- og videreutdanne helsepersonell og ved å satse på grunnutdanning av flere helsefagarbeidere og på en ny og meget populær lederutdanning i pleie- og omsorgssektoren. Økt kompetanse gir større effektivitet. Det viser en rapport fra Telemarksforsking som slår entydig fast at økt kompetanse fører til dramatisk effektivisering. Å ha kompetente ansatte på jobb reduserer mye dobbeltarbeid, reduserer veiledningstid og øker fleksibiliteten. SV ønsker bemanningsnormer i dette forslaget, men i Høyre har vi mer tro på veiledende bemanningsplaner. Det vil sikre en mer dynamisk bemanning basert på pasientsammensetning, pasientenes reelle situasjon og behov, med tanke på både forverringer og forbedringer av tilstand. SV sier også i forslaget at de er opptatt av at eldre selv skal få større innflytelse over tilbudet de får. Men SV praktiserer jo det stikk motsatte i kommuner der de styrer. Ta Tromsø f.eks.: Der har SV, Arbeiderpartiet og Rødt vedtatt at fritt brukervalg skal avvikles i 2019. De har altså ingen tillit til at den enkelte kan velge selv. Valgfrihet handler om å kunne få lov til å velge hvem som kommer hjem til deg, hvem som skal dusje deg på ditt eget bad, hvem som skal smøre maten din på din egen kjøkkenbenk, og hvem som skal hjelpe deg til sengs på ditt eget soverom. Debatten i Tromsø har rast og raser fortsatt. Mange er fortvilet over at de som styrer kommunen, rir prinsipper. En trenger ikke være redd for at den private omsorgsleverandøren er et stort internasjonalt selskap i Tromsø. Nei, det er det ikke. Privat Omsorg Nord i Tromsø er skapt av Trude Wester, kvinnen og sykepleieren har «gründet» sin egen bedrift fordi hun har pågangsmot og et inderlig ønske om å skape gode tjenester til brukerne. Og brukerne i Tromsø er fornøyde. De ansatte trives nok også på jobb, for hos Trude Wester er sykefraværet 1 pst. Til sammenligning er sykefraværet i kommunen 13 pst. 29. mai i år fortalte Stavanger Aftenblad om en demenspasient som hadde hatt 30 ulike hjelpere innom på en måned. Mangel på tillit i hjemmebaserte tjenester handler ofte mye om at det stadig er ukjente folk som kommer for å yte helsehjelp. Høyre mener at hjemmebaserte tjenester, enten de leveres av kommunen eller av en privat leverandør, skal organiseres bedre, i mindre team rundt hver pasient, fremover. Det vil skape mer tillit – tillit mellom pasient og ansatt – og det vil trygge pasienter og pårørende.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-13:
Når det gjelder tobakkslovgivningen, støtter Venstre regjeringas forslag til regulering. Vi er glade for at vi har en effektiv regulering og bruker minst mulig ressurser på det. Så til Fremskrittspartiets forslag om alkohol i park, som jeg vil bruke min taletid på. Venstre er tilhenger av å åpne for å tillate å nyte medbrakt øl og vin i parker og på strender. Men vår modell innebærer at vi må ha en regulering av dette, og at den må legges til kommunene. Vi kan ikke tillate et frislipp av alkohol i parker og på andre offentlige steder, som torg eller strender. Blant annet handler det om å kunne sikre alkoholfrie soner, og tidspunkter på døgnet også, som hensyntar særlig områder der barn og barnefamilier ferdes mye. Det er ikke alle parkanlegg som egner seg for å nyte alkohol i. Venstre vil derfor oppfordre regjeringa til å foreta en utredning av hvordan det kan legges til rette for at lokale myndigheter kan få adgang til å regulere parkområder hvor det kan tillates å nyte medbrakt alkohol. Vi foreslår at man starter med en utredning og noen forsøk, med sikte på å åpne for alkohol i gruppe 1, dvs. inntil 4,7 pst. styrke, i praksis såkalt pils i park. Venstre mener det er mulig å gjøre tilpasninger og revideringer i alkoholloven § 4, om kommunale skjenkebevillinger, og i § 8-9, serverings- og drikkeforbud, hvor parker er omtalt i punkt 5 – å gi en type bevilling knyttet til dette formålet og også en bevilling knyttet til en person, en virksomhet eller et organ som stilles til ansvar for området i den tidsperioden bevillingen gjelder. Når det gjelder pils i park, har det også noen praktiske og ikke minst miljømessige sider. Øl inntil 4,7 pst. volum er i dag på pantbar emballasje. Det gir mindre potensial for forsøpling og reduserer faren for knuste glass og flasker. Så man bør starte med det og gjøre forsøk, for det er mange hensyn å ta knyttet til dette.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-13:
Med mistillit skal valget vinnes, tydeligvis. Nå har vi hørt om mistillit til offentlig sektor her i hele kveld. Jeg synes det er forstemmende å høre at en over så mange tiår har rigget Norge sånn at så mange hundre tusen offentlig ansatte ikke har tillit, at så mange pasienter ikke har tillit, at så mange elever og foreldre ikke har tillit til skolen. Det står tydeligvis dårlig til i verdens lykkeligste land – og verdens rikeste land. For Venstre er omsorgstrappa det grunnleggende innenfor primæromsorgen, og primærhelsemeldinga var svaret for framtida. Vi må organisere det annerledes, vi må ha mer kompetanse på plass, og de må jobbe mer sammen. Jeg har selv vært gjennom å ha en eldre far i et langt sykeleie i en Arbeiderparti-styrt kommune, alltid styrt sammen med SV eller Senterpartiet. I stedet for å bruke så mye tid i Stortinget på å ønske seg hvordan det skulle være: Arbeiderpartiet og Senterpartiet har de aller fleste ordførerne i hele Norge. Hvorfor var standarden da at det var 60–70 forskjellige pleiere innom min far i løpet av en måned? Jeg kan ikke skjønne hvorfor det skal være svaret. Og til at en da ønsker seg en bemanningsnorm: Det må jo bare være å sette det i verk, når en har makten i så mange kommuner, som faktisk har ansvaret for å drive den tjenesten. Så det må være mulig å komme med noe annet enn mistillit, skulle jeg håpe. Det er ikke svaret, verken for den enkelte som sitter og har behov for hjelp, for pårørende eller for ansatte. Vi er nødt til å snakke annerledes, tenke annerledes og bruke ressursene annerledes, for det er faktisk mulig. I nabolaget til faren min er det en institusjon for psykisk utviklingshemmede. Der går det tre skift per døgn. Så det skulle være mulig å organisere hjemmetjenesten på en annen måte også, i vaktordninger, heller enn å ha en rekke småstillinger som gjør det helt umulig for de ansatte å få til et sammenhengende tjenestetilbud. Så – litt sent på kvelden – jeg må bare ønske lykke til. Det er faktisk mulig, men start i de kommunene hvor en har makta.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-13:
Til Arbeiderpartiets representant Tove Karoline Knutsen vil jeg starte med en bra programformulering som Arbeiderpartiet har. Det dreier seg om å prøve ut forsøk hvor et sykehusforetak og kommuner kan prøve ut en enhetlig helsetjeneste. Det forsøket trenger Norge, men en tillitsreform blir litt intetsigende. Jeg behøver ikke navngi kommuner, men det er en grunn til at vi har måttet pålegge kommunene å oppgi ventelister på sykehjems- og institusjonsplasser. Det gir ikke tillit at når en søker om plass, får en den når det er ledig plass, og ikke når behovet er der. Det er et eksempel på at tildelingskontorene har skjøvet på køene. Nå må de i hvert fall vise kortene. Det sier noe om at det trengs åpenhet og informasjon for å skape tillit. Den har ikke vært synliggjort, og da kan en ikke få tillit. Når en har så mange ansatte i så mange forskjellige stillingsbrøker, gir det ikke nevneverdig tillit, det heller. Det er den eneste sektoren i samfunnet jeg vet om som opererer med så intrikate og så små stillingsbrøker, og hvor ansatte faktisk kan nekte å jobbe i ulike etasjer i et sykehjem. Det er ganske spesielt at det kan stilles den slags krav. Det må kunne være mulig for en arbeidsgiver å stille krav om at en har hel stilling, men forskjellige arbeidssteder, enten det er i forskjellige etasjer eller forskjellige institusjoner. Dette handler også om hvem som skal være med på å bygge kapasitet. Den rød-grønne regjeringa tok jo fra boligsamvirkene mulighetene til å bygge. De fikk ikke lenger tilskudd. Hvilken tillit er det? Her trengs alle aktører, her trengs all tillit vi kan skape og få, men det er tydeligvis ikke alle som får den. Det går smått med velferdsteknologien og innovasjon når pleie- og omsorgssjefens viktigste oppgave er å få vikarkabalen til å gå rundt, og ikke å se framover og skape nye muligheter, ny kapasitet og ny organisering innenfor pleie- og omsorgssektoren.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-13:
Først av alt: Takk til Kristelig Folkepartis representanter, som har fremmet dette viktige forslaget. Norge er et lite land, men en humanitær stormakt. Det ønsker vi å være. Vi kan alltid bli bedre, det er alltid mulig, og på dette området har Norge andre land å strekke seg etter. For første gang har Leger Uten Grenser engasjert seg i en sak i Norge. Det skal vi legge oss på minne. De sier at en del av dem de møter igjen i Norge, er mennesker de har gitt bistand til i krigsherjede områder eller i katastrofeområder for øvrig. Men – som representanten Bollestad også var inne på – det er en mangfoldig gruppe. Også mange av de papirløse er offer for menneskehandel. Blant disse er det mange kvinner og barn. Vi skal også legge oss på minne at barn ikke velger sine foreldre, og mange av disse barna lider under at de selv eller deres foreldre ikke får nødvendig helsehjelp. For Norge er det også viktig å sikre folkehelsedelen av helsearbeidet her, for vi kan unngå mye smitte og resmitte ved å behandle så tidlig som mulig. Så til representanten Ruth Grung, som gjerne vil evaluere. Det må vi gjerne gjøre, men jeg ser ikke at det er til hinder for å gjennomføre de forslagene som Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre i dag stemmer for. Det er en del praktiske ordninger som vi må se på, bl.a. journalsystemer, som i dag er mangelfulle for de personene det gjelder. Det er vanskelig for sykehusansatte å føre journaler som vil bli overlevert til primærhelsetjenesten. I dag er det i hovedsak helsearbeidere innenfor en ideell virksomhet som står for tjenestene. Det er mange eksempler på at papirløse har reist til Oslo fra store deler av landet for å oppsøke helsehjelp. En del av dem ønsker ikke å oppsøke noen i det offentlige helsevesenet. Derfor er det viktig at vi bygger ut flere regionale sentre. Fra Venstres side vil jeg også peke på at vi i vårt program for neste periode setter et tak på antall private fastleger på 90 pst., slik at kommunene må holde seg med et antall kommunalt ansatte leger, og at de også kan være viktige aktører i å gi papirløse nødvendig helsehjelp.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Høyre ønsker å skape pasientens og brukerens helse- og omsorgstjeneste. For å få dette til må vi sørge for mer innflytelse for pasientene og brukerne. Dette gjelder muligheten til selv å påvirke utformingen og innholdet i de tjenestene en mottar fra helsetjenesten, men det handler også om å finne gode løsninger som ivaretar pasienten og brukeren på en god og verdig måte. Det er et viktig prinsipp at tjenestetilbudet så langt som mulig tar hensyn til den enkeltes spesielle behov og ønsker. I § 3-1 i pasient- og brukerrettighetsloven slår en fast at tjenestetilbudet så langt som mulig skal utformes i samarbeid med pasienten og brukeren. Det er derfor viktig at kommunene anstrenger seg for å finne individuelt tilpassede løsninger. Gjennom reformen Leve hele livet har regjeringen satt seg som mål å finne de lokale løsningene og verktøyene som fungerer i praksis, og sørge for at de blir tatt i bruk i hele landet. Og vi griper fatt i de områdene der vi ser at det dessverre svikter for ofte: mat, aktivitet, fellesskap, helsehjelp og sammenhengende tjenester. Leve hele livet er en reform som blir til i samarbeid med dem som trenger tjenesten, dem som yter tjenesten, og dem som er ansvarlige for tjenesten. Vi har erkjent at vi ikke kan viske ut kvalitetsforskjeller og legge planer på et skrivebord i hovedstaden. Derfor skal vi ut i landet og lytte til brukere, pårørende og ansatte, som vet hvor skoen trykker. I løpet av våren og høsten arrangerer vi dialogmøter ulike steder i landet, der vi får innspill til hva som er de beste løsningene. Sammen med oppsummering av ny kunnskap og forskning skal dette danne grunnlaget for en stortingsmelding som planlegges å legges fram våren 2018. Meldingen skal gi en oversikt over de tiltakene som er igangsatt, og fremme forslag til nye tiltak og virkemidler i dette reformarbeidet. Reformen skal iverksettes nasjonalt fra 2019. I likhet med forslagsstillerne er regjeringen opptatt av kvalitet og valgfrihet i helse- og omsorgstjenesten. Gode, effektive og trygge tjenester krever god kompetanse på riktig nivå, på riktig sted og til riktig tid. God kompetanse er også en forutsetning for det gode faglige skjønnet som forslagsstillerne etterlyser. Vi har derfor lagt fram en plan for rekruttering, kompetanse og fagutvikling i de kommunale helse- og omsorgstjenestene: Kompetanseløft 2020. Planen har som formål å bidra til en faglig sterk tjeneste og å sikre tjenestene tilstrekkelig og kompetent bemanning. Jeg mener det er viktig å gi de tiltakene som nå er satt i gang eller er i ferd med å iverksettes, tid til å virke, før en eventuelt innfører nasjonale forsøk eller støtteordninger, som forslagsstillerne viser til. Jeg vil også minne om at vi nå er i ferd med å utvikle en trygghetsstandard som alle sykehjem kan bruke for å sikre en god praksis. Trygghetsstandarden skal bl.a. konkretisere hvordan sykehjem kan sikre en god ledelse, organisering og profesjonell praksis, herunder bemanning. Det å sikre god nok bemanning er viktig for å ha en god og trygg tjeneste.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Jeg er ikke enig i den beskrivelsen representanten Knutsen gir av fritt brukervalg. Jeg har f.eks. ved flere anledninger vært og møtt brukerne i Tromsø, som Arbeiderpartiet og de rød-grønne partiene vil frata muligheten til å velge. De beskriver nettopp betydningen av for det første å kunne velge et alternativ, men også det at det alternativet en da velger, har gitt en helt annen oppfølging, mye mer stabil bemanning, mye mer en-til-en-forhold. Og det er viktig i seg selv. Men det å kunne velge, og det å kunne velge vekk, er også en verdi for brukerne. I et system der det kun er det offentlige som har muligheten til å tilby disse tjenestene, har en ofte en klagerett. I et system med en valgmulighet har en også en bytterett. Jeg er ikke i tvil om hvor den enkeltes rettigheter står sterkest – det er når en har en bytterett, ikke bare en klagerett.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Representanten Knutsen vet utmerket godt at de ulike ordningene innenfor fritt brukervalg er noe som kommunene selv bestemmer. Jeg regner med at de ulike ordningene innenfor det som åpenbart er Arbeiderpartiets alternativ, en tillitsreform, vil være noe som kommunene selv råder over og finner ulike løsninger på. Det er nå laget en god veileder for kommunene for å kunne innføre fritt brukervalg, og det er helt åpenbart at i et fritt brukervalg skal en kunne velge flere ganger, ikke bare én gang.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Mennesker som oppholder seg i Norge, og som kommer i nød og har behov for livreddende hjelp, får hjelp – og skal få hjelp. Alle som oppholder seg i Norge, har rett til øyeblikkelig hjelp fra den kommunale helse- og omsorgstjenesten og fra spesialisthelsetjenesten. De har rett til helsehjelp som er helt nødvendig, og som ikke kan vente. Personer uten fast opphold i Norge skal som hovedregel selv betale for helsehjelpen. En betydelig andel av dem som ikke har lovlig opphold i Norge, vil ha problemer med å betale regninger over en viss størrelse. Hvis pasienten selv ikke kan dekke utgiften, skal den dekkes av helseinstitusjonen, kommunen eller tjenesteyteren. Bildet som representanten Knag Fylkesnes trakk fram, er nettopp et bilde som treffer godt med det som er situasjonen i Norge i dag, som også flertallet i denne salen står bak: Er man i nød, skal man ha hjelp – og det får man i Norge. Helsetjenesten kan ikke kreve forhåndsbetaling eller dokumentasjon på betalingsevne før hjelpen ytes. Man kan heller ikke avvise pasienter som ikke har mulighet til å gjøre opp for seg. Det er riktig at vi har ulike regler om rett til helsehjelp og betaling for helsehjelp for personer med og uten fast opphold i Norge. De er utslag av en saklig forskjellsbehandling basert på pasientens tilknytning til Norge. Jeg legger til grunn at det norske regelverket ikke bryter med menneskerettighetene eller våre internasjonale forpliktelser på dette området. Jeg har tillit til at helsetjenesten sørger for at personer uten lovlig opphold i Norge får de helsetjenestene de har krav på, bl.a. må kommunen sørge for at barn får oppfylt sin rett til allmennlegetjenester. Det er i denne sammenheng vanskelig å sammenligne tjenester i forskjellige land. Det må uansett være opp til hvert enkelt land å bestemme hvilke tjenester man mener det er rimelig å yte innenfor de rammene menneskerettighetene setter. Helsepersonell er underlagt strenge regler om taushetsplikt. Dette gjelder uavhengig av om pasienten oppholder seg lovlig eller ulovlig i Norge. Etter dagens regler skal det mye til for at helsepersonell kan utlevere taushetsbelagte opplysninger til politiet. Personer uten lovlig opphold i Norge trenger derfor ikke være redd for å oppsøke helsetjenesten. Stortinget sluttet seg ved innføring av fastlegeordningen i 2001 til forutsetning om lovlig opphold for å få rettigheter i fastlegeordningen. Behovet for å ivareta kontinuitet i behandlingsrelasjon mellom pasient og lege er dessuten mindre relevant for personer som oppholder seg her ulovlig, og det forutsettes at de skal forlate landet så snart som mulig. Kommunen har plikt til å dimensjonere allmennlegetjenesten slik at en har kapasitet til å behandle pasientene som til enhver tid oppholder seg i kommunen. Det gjelder også dem som ikke har rett til å stå på liste hos fastlegen. Fastlegene skal sette av tid innenfor den ordinære kontortid til å ta imot andre pasienter enn dem som står på listen. Øyeblikkelig hjelp og annen helsehjelp som er nødvendig, og som ikke kan vente, kan ikke nedprioriteres.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Det er veldig klart hvordan regelverket er. Hvis dette er helsehjelp som er nødvendig og vi kan hjelpe med, skal helsehjelpen gis. Hvis pasienten har mulighet til å betale, skal han betale selv. Har ikke pasienten mulighet til å betale, er det helseinstitusjonen eller den som gir tjenesten, som må ta regningen. I den sammenheng vil jeg anbefale fastlegen å ta kontakt med kommunen som har ansvar for disse tjenestene – hvis de kommer i en situasjon der de føler at de ikke kan gi denne hjelpen uten å få betalt for det. Da tar de kontakt med kommunen, som har ansvaret for tjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Jeg mener representantens framstilling er gjennomgående feil. Det er mitt svar på det.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Hvis det er personer som oppholder seg ulovlig i Norge og har behov for helsehjelp, har de muligheter til å få hjelp, både øyeblikkelig hjelp fra den kommunale helse- og omsorgstjenesten og fra spesialisthelsetjenesten. De har også rett til å få helsehjelp som er helt nødvendig, og som ikke kan vente. Norsk helsepersonell har gode taushetsregler, så man kan oppsøke hjelp på en trygg måte. Det er min veldig klare holdning at hvis folk oppholder seg ulovlig i Norge, bryter de norsk lov, da er det deres plikt å forholde seg til de beslutningene som norske myndigheter har tatt om å bidra til å reise tilbake til det landet de har lovlig opphold i. Vi lever i et rettssamfunn der vi har goder rettsrutiner rundt denne typen beslutninger. Jeg forventer at den enkelte også forholder seg til det – til beslutningene til myndighetene i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Jeg vil innledningsvis si meg enig med representanten Toppe i at det er behov for å se på regelverket. Det er igangsatt et arbeid med det, og det er ikke minst iverksatt et arbeid om registreringen i de pasientadministrative systemene. Jeg ga som kjent Helsedirektoratet i juni 2016 i oppdrag å utrede en del forhold knyttet til ventetidsregistreringen. Helsedirektoratets vurdering er at ventetiden på nasjonalt nivå samlet sett går ned. Den 3. mai i år skrev Helsedirektoratet at undersøkelser viser at andelen pasienter som etter henvisning til spesialisthelsetjenesten settes til utredning, øker, og at dette i hovedsak kan forklares med den medisinskfaglige utviklingen og implementering av et nytt regelverk gjennom prioriteringsveilederen. Helsedirektoratet viser også til feilkilder i det pasientadministrative systemet, som kan føre til feilregistreringer. Rapporten fra Helsedirektoratet viser at dette er et sammensatt bilde, og at det er komplisert å finne én konkret årsak til at det er variasjon i praktiseringen av regelverket. Det er for stor variasjon på flere områder i helsetjenesten i dag. Det er derfor heller ikke overraskende at det er variasjon også på dette området. Likevel tyder Helsedirektoratets rapport på at praktiseringen er blitt mer lik i dag enn den var tidligere. Det har vært mye oppmerksomhet om frist til utredning eller behandling. Alle pasienter skal få en konkret frist for når helsehjelpen senest skal settes i gang. Når helsehjelpen igangsettes, skal pasienten ha et forsvarlig pasientforløp, selv om det ikke settes juridiske frister for det videre forløpet. Det er viktig at pasientene får de rettighetene de har krav på, og at ventetiden registreres riktig. Jeg må imidlertid påpeke at vi ikke må glemme at det viktigste er at pasienten får et godt og helhetlig pasientforløp. Rapporten fra Helsedirektoratet gir ikke indikasjoner på at pasientene ikke får et forsvarlig forløp. Likevel mener jeg at rapporten tilsier at det er behov for å se på tiltak. Jeg er enig i det som står i representantforslaget om at det er behov for å vurdere regelverk og forbedringer i registreringen samt å vurdere flere målepunkter for ventetid. Helsedirektoratet foreslår det samme i sin rapport. Jeg har gitt helseregionene i oppdrag å etablere indikatoren «Andel pasientkontakter som har passert planlagt tid» i det styringsmessige forholdet. Dette er et oppdrag som ble startet allerede i 2015. De nasjonale tallene for indikatoren publiseres for første gang om kort tid, og dette vil gi oss informasjon om sykehusenes evne til å planlegge og gjennomføre gode pasientforløp. Helsedirektoratet publiserer også årlig tall for indikatoren «Tid til tjenestestart». Indikatoren viser ventetiden fra henvisning er mottatt i sykehusene til en bestemt behandlings- eller utredningsprosedyre er utført. Denne vil også bli publisert fra og med 2017.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Jeg vil ikke anbefale at en går til det skritt å ta vekk en pasientrettighet før en eventuelt har utredet hva som skal komme istedenfor. Jeg er veldig opptatt av at vi sikrer oss at pasienten har gode rettigheter også i det videre forløpet, og at det er gode systemer knyttet til det. Helsedirektoratet peker nettopp på de pakkeforløpene som denne regjeringen har innført, som én god måte å sikre gode pasientforløp videre på. Men jeg tror det er lurt å utrede dette spørsmålet, som er igangsatt, før en trekker konklusjonen.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Jeg opplever ikke at det var noen avgrensninger mot det i oppdraget – tvert imot. En av årsakene til at rapporten ble forsinket, var at en nettopp ville ha med seg alle tallene fra 2016, slik at en fikk med seg hele konsekvensen av innføringen av de nye rettighetene knyttet til pasient- og brukerrettighetsloven. Hvis en ikke hadde fått med seg tall fra hele 2016, hadde det dreid seg om en veldig kort periode der denne loven hadde virket. Men den utviklingen som går mot at flere pasienter settes til utredning istedenfor til behandling, er en utvikling som har gått ganske jevnt over tid, og som startet lenge før den endringen ble innført. Jeg regner med at det er en årsak til at Helsedirektoratet ikke har vektlagt akkurat det punktet.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-13:
Det kan være at jeg misforstår representantens spørsmål, men jeg oppfatter ikke at det var noen begrensninger i Helsedirektoratets mandat på det området. Jeg oppfatter òg at en av årsakene til at direktoratet ønsket å ha med seg tallene fra hele 2016, var nettopp for å få med seg et helt år der de nye rettighetene hadde vært gjeldende.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-13:
«I helgen var tusenvis av kriminelle løs i Norges parker. De satt i parken og drakk øl eller tok seg et glass vin. I dag er dette forbudt. Det må det bli en slutt på», sa Torbjørn Røe Isaksen, daværende Unge Høyre-leder til VG Nett 3. mai 2007, og han fortsatte: «Loven som forbyr alkohol i parker er en sovende og gammeldags lov, som stempler vanlige folk som kriminelle. Når folk flest er lovbrytere, så er det loven og ikke folk det er noe feil med.» Jeg kunne egentlig ha avsluttet mitt innlegg her, for Røe Isaksen oppsummerer denne saken på en glimrende måte. Det er akkurat dette det handler om. Når man hører en del av innleggene i dag, og dem som er blitt holdt eller skrevet i samfunnsdebatten de siste par månedene, skulle man tro at dette var en helt ny og nærmest uforklarlig situasjon som har oppstått i norske parker. Det kan jeg avkrefte. Dette har foregått i årtier og kommer til å fortsette i årtier framover, uavhengig av hva Stortinget måtte mene i dag eller i framtiden – i Frognerparken i Oslo, i Nordnesparken i Bergen og på Marinen i Trondheim, og det skulle ikke forundre meg om det også skjer i helseministerens hjemby. Grunnen til at det så å si aldri får oppmerksomhet i media, bortsett fra når noen av oss fremmer forslag om saken, er at det går utrolig bra. Det funker, rett og slett. Folk klarer faktisk å ta seg en øl eller et glass vin uten å lage kvalm, uten at barn blir forstyrret, og uten å forstyrre den alminnelige fred og orden. Man kan alltids si at dette går så greit fra før, hvorfor skal man begynne å tukle med det når det fungerer i praksis? Jo, det er fordi dette er et mer interessant spørsmål prinsipielt enn rent praktisk. Skal virkelig alle som ellers opptrer som lovlydige borgere, per definisjon bli kriminelle av at de nyter alkohol uten å være til last for en eneste av sine medborgere? Jeg mener nei. Dette forslaget handler ikke om et frislipp. Det handler om en kontrollert oppmykning, en oppmykning som er en tilpasning til praksis og hva realitetene er i dag. Representanten Olaug V. Bollestad sa til Aftenposten 10. april at «i utgangspunktet er det besnærende å kunne drikke en kald øl i en solvarm park». Aldri tidligere har hun vært nærmere et æresmedlemskap i Fremskrittspartiet, men hun fortsatte videre: «Når vi er kritiske, er det fordi vi mener det bør være noen åpne plasser som er alkoholfrie.» Jeg er enig i alt dette, men jeg tror ikke folk i hopetall vil trekke til parkene for å drikke seg snydens. Dessuten gjelder forslaget tross alt bare parker, ikke alle andre åpne plasser som er alkoholfrie.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-13:
Vi behandlar to forslag til lovendring – eit forslag frå regjeringa og eit forslag frå eitt av regjeringspartia. Det er ein litt spesiell situasjon. Når det gjeld endring i tobakksskadelova, som er fremja av ei samla regjering, kjem Senterpartiet til å støtta det forslaget. Vi var skuffa da den nye regjeringa i 2013 la forslaget om ei bevillingsordning i ein skuff og det ikkje skjedde noko på fire år. Sånn sett skulle denne lovsaka ha kome lenge før. Vi støttar forslaget om registrerings- og tilsynsordning for sal av tobakksvarer. Det viktigaste er at vi får eit system som gjer at vi kan hindra det store salet til mindreårige. Dei fleste som begynner med tobakk, er under 18 år, og vi har fram til no ikkje hatt særlege tiltak frå myndigheitene si side for å regulera og førebyggja akkurat dette. Til det andre forslaget til lovendring, som vert fremja av regjeringspartiet Framstegspartiet, sa representanten Wold at det ikkje var den viktigaste saka i verda. Likevel fremjar dei ei sak mot sin eigen helseminister, mot avtala dei har med samarbeidspartia, og har ein ganske varierande argumentasjon for å gjera det – utanom at dei vil at det skal vera lovleg å drikka pils i parkar. Høgre vil ikkje ha ei rask lovendring. Dei vil kanskje ha ei litt meir sakte lovendring, slik at det først kan greiast ut kva ein park er, kva volumprosent vi snakkar om, og kor mykje politiressursar som må brukast til dette. Det er få i desse partia som snakkar om det som eigentleg er saka: Kva vil vi med dei alkoholfrie sonene i Noreg? Meiner vi det er heilt greitt at ein går inn og tillèt drikking på offentleg areal fordi det er ein park? Eller meiner vi at vi faktisk må hegna om dei alkoholfrie sonene? Eg meiner forslaget er eit slag mot det som har vore ein viktig grunnpilar i den norske alkoholpolitikken, nemleg dei alkoholfrie sonene. Det er no under press. Eg registrerer med glede at det er eit stort fleirtal mot forslaget frå Framstegspartiet, men ut frå det som er sagt frå talarstolen, vil både Venstre, som snakkar om ei slags pilotordning og ambulerande skjenkebevilling for park, og Høgre vurdera det i neste periode. Denne saka kjem vi nok dessverre tilbake til.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-13:
For to år sidan vedtok Bergen bystyre å stramma inn i tidsbruken, dei såkalla normtidene, hos pleietrengande. Det var eit ganske tverrpolitisk vedtak. Nokre eksempel var at morgonstellet for dei sterkt pleietrengande vart redusert med 10 minutt, frå 60 til 50 minutt. Tid til dusj vart kutta med 10 minutt til 35 minutt. Oppgåver som å gi augedropar, skriva handleliste eller hjelpa med støttestrømper vart også redusert med 5 minutt kvar. Husvask skulle gjerast kvar tredje veke i staden for annakvar. Senter for omsorgsforsking har no utarbeidd ein evalueringsrapport som slår fast at dei nye normtidene har fått fleire negative konsekvensar. 86 pst. av dei tilsette i heimetenestene meinte at endringane har gått ut over brukarane, og dei tilsette meinte at arbeidsdagen hadde vorte meir hektisk. 90 pst. av heimesjukepleiarane meinte at arbeidsdagen hadde vorte verre. Resultata burde ikkje vera så oppsiktsvekkjande. Det er noko som alle kan forstå. SV reiser difor ein viktig debatt, for dette er noko som føregår rett ute i ein kommune nær oss. Korleis skal vi sikra dei eldre pleietrengande gode tenester? Er målstyring med normtider vegen å gå for å sikra at arbeidet vert gjort effektivt og greitt? Treng norsk eldreomsorg ei tillitsreform til erstatning for målstyring, og vil bemanningsnorma sikra nødvendig kvalitet og kompetanse i tilbodet? Svaret på det første er eit absolutt ja. Senterpartiet vil stemma for forslaga om å be regjeringa invitera kommunar til eit samarbeid om ei tillitsreform i heimetenestene. Vurderingane av korleis ressursane skal brukast, må i større grad overlatast til dei som får og yter tenestene, og ein må gi ansvaret til det helsepersonellet som kjenner brukaren best. Mengderapportering må minimerast til det heilt nødvendige. Svaret på det siste er at Senterpartiet er litt meir i tvil. Bemanningsnorm kan vera ein måte å sikra kvaliteten i tilbodet på. Ein annan måte er å setja klare kvalitetskrav til tilbodet, men med klar fagleg rettleiing og med tydelege krav til kompetanse, kvalitet og bemanning for dei ulike tenestene i eldreomsorga. Vi meiner at norske eldre treng både betre grunnbemanning, rett kompetanse, meir tid og betre tidsbruk. Det viktigaste er at kommuneøkonomien står i forhold til dei oppgåvene som kommunane vert pålagde.