Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-06-11:
Undersøkelsen Riksrevisjonen har gjennomført av effektivitet i konsesjonsbehandlingen av fornybar energi, har vist oss at både selve konsesjonsbehandlingen og klagesaksbehandlingen tar lang tid. I gjennomsnitt tar det NVE i overkant av 3 ½ år å behandle småkraftsøknader, og vindkraftsøknader tar ca. 5 ½ år. Vi har merket oss Riksrevisjonens hovedfunn. Blant annet pekes det på behovet for å gjøre de overordnede styringssignalene tydeligere samt behovet for en forbedring av styringsverktøyene. I tillegg pekes det på at manglende avklaringer av utredningskrav nettopp bidrar til å redusere effektiviteten i saksbehandlingen, og manglende nettkapasitet forsinker saksbehandlingen og realiseringen av kraftkonsesjonene. Det er Olje- og energidepartementet som har ansvar for å legge til rette for forutsigbare og effektive konsesjonsprosesser. Det framstår i dag uavklart hvor mye ny fornybar energiproduksjon myndighetene skal legge til rette for. Det er heller ikke konkretisert hvilken type utbygging konsesjonsmyndighetene skal stimulere til i Norge – i motsetning til det vi opplever Sverige har gjort. Det framstår i det store og hele som lite forutsigbart for tiltakshavere og berørte aktører hvordan fornybarmålene skal avveies mot andre samfunns- og miljøinteresser. Dette gjelder spesielt i forhold til småkraft og vindkraft. Det er også grunn til å merke seg at mens de nasjonale retningslinjene for småkraft og vindkraft beskriver hvordan ulike forhold skal utredes i regionale planer og konsesjonssøknader, gir en ikke tydelige signaler om hvordan de skal vektlegges i klagesaker. De regionale planene som er utarbeidet for vind- og småkraft, ser i liten grad ut til å fungere som styringsverktøy for å avklare både hvor utbyggingen skal finne sted og hvordan denne utbyggingen skal avveies i forhold til andre interesser. Det ser faktisk ut som om de regionale planene spiller liten rolle, dessverre. Nettopp disse manglende avklaringene med hensyn til styringsverktøy gir dette store rommet for de vanskelige skjønnsvurderingene, og gjør at hver enkelt konsesjonssak i for stor grad blir en diskusjon om prinsipper. Det er liten tvil om at dette i seg selv bidrar til høyere konfliktnivå, som Riksrevisjonen påpeker, og også et større klageomfang. Det hersker liten tvil om at konsesjonsbehandlingen bør få en større grad av forutsigbarhet enn hva tilfellet er i dag. Det er grunn til å bekymre seg over mangelen på effektivitet, kunnskap og tydelige planer for konsesjonsbehandlingen i vind- og småkraftsaker. Formålet med elsertifikatordningen forutsetter en offensiv politikk for energisparing, god nettstruktur og overføringskabler til utlandet. Men det forutsetter også elektrifisering og en faktisk overgang fra fossile til fornybare energibærere i transportsektoren og i industrien. Fra Kristelig Folkepartis side har vi merket oss at Riksrevisjonen etterspør langt større tydelighet når det gjelder styringssignalene for konsesjonsbehandlingen av fornybar energi. Dette blir også etterspurt av både forvaltningen og bransjen. For mange urealistiske prosjekter blir i dag lansert og danner grunnlaget for søknader på grunn av disse manglende styringssignalene. Det vil derfor være viktig framover å definere klare mål på fornybarområdet når det gjelder både hvilken kraftproduksjon det skal satses på, og hvor stor produksjonsøkning man skal legge opp til i elsertifikatmarkedet. Elsertifikatordningen bidrar i dag til et overskudd av fornybar energi i Norge og Norden. For legitimiteten til denne ordningen er det viktig med en avklaring på hvordan den nye energien i praksis skal lede til kutt i klimagassutslipp i Norge eller i utlandet. For å unngå uklare forventninger og også bidra til en effektivisering av konsesjonsbehandlingen er det grunn til å merke seg at Riksrevisjonens anbefaling om i større grad å ta i bruk ordningen med tidlig avslag i vindkraftsaker. Dette gjelder f.eks. i områder som helt klart mangler nettkapasitet, og hvor det heller ikke i nær framtid er planer om å utbedre den, men også i verneområder og vernede vassdrag. Det er også grunn til å bemerke at mens NVE har utarbeidet rutiner for intern prioritering i konsesjonsbehandlingen, ser ikke slike rutiner ut til å være etablert i Olje- og energidepartementet for klagesaksbehandlingen, ut fra det Riksrevisjonen her peker på. Det er en forventning om at dette blir gjort, samt utarbeide overordnede kriterier for tidlig avslag. Det er ingen tvil om at dagens praksis medfører treg saksbehandling og usikkerhet om hvilke overordnede målsettinger som gjelder. Tydeligere styringssignaler vil gi større grad av forutsigbarhet for alle parter, og fra Kristelig Folkepartis side forventer vi at Olje- og energidepartementet følger dette opp.