Erna Solberg (Høyre), 1999-02-11:
Det er ingen uenighet om at det er mange utfordringer og mange måter å gripe an problemene på, både når det gjelder å skape mer kommunalt selvstyre, bedre oppgavefordeling og en mer effektiv statlig og kommunal administrasjon. Det jeg synes jeg opplever i denne saken, er at flertallet, og nå saksordføreren, velger å snakke om noe annet enn det som er premissene og utgangspunktet for dette forslaget. Utgangspunktet for dette forslaget er at det finnes en rekke små detaljreguleringer som er gjennomført både ved lovgivning i Stortinget og gjennom et detaljrikt regelverk, gjennom rundskriv, gjennom alt mulig som skjer i de forskjellige fagdepartementene for å kontrollere aktiviteten i de enkelte kommunene. Det gjør at muligheten for å finne egne løsninger begrenses sterkt, noe som igjen begrenser muligheten for å bruke ressursene effektivt, fordi man er låst til å forholde seg til f.eks. nasjonale normer, som kanskje ikke passer i den enkelte kommune. Det kan man ikke angripe gjennom å diskutere oppgavefordeling eller en generell modernisering av offentlig sektor. Det må man gjøre ved å gå gjennom regelverk og rundskriv og se på hva det er behov for eller ikke. Vi er ikke uenig i det, og vi har faktisk vært med på både å nedsette Oppgavefordelingsutvalget og sammen med Arbeiderpartiet å foreslå moderniseringskomiteen. Men vi ser at det er behov for et annet virkemiddel for å gjøre jobben med å rydde opp lokalt. Det var også utgangspunktet i forbindelse med debatten om lokaldemokratiredegjørelsen, der Høyre fremmet et forslag, som saksordføreren nevnte, hvor man bad om en gjennomgang av sektorregelverket. Men så har jo departementet meldt tilbake når det gjelder dette forslaget, på en måte som ikke kan tolkes annerledes enn at departementet på det tidspunktet sa nei til å gjennomføre det. Departementet melder i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen tilbake følgende: Det anses ikke hensiktsmessig med en ny generell gjennomgang av eksisterende regelverk. For tiden er en rekke viktige lovområder under revisjon og fornyelse. Dette gjelder bl.a. helse og utdanning. Felles for prosjekter med et slikt siktemål som f.eks. å redusere detaljstyringen i kommunene, er at de ikke vil kunne fange opp alle de faglige spørsmål som inngår i en generell revisjon av den enkelte lov. Departementet legger til grunn at særlovgivningens fase I og II, samt Regjeringens nye retningslinjer, tilfredsstiller Stortingets vedtak om konkret program for revisjon av sektorregelverket som stiller detaljkrav til kommunene. Vi oppfattet dette som at departementet ikke ville følge opp det forslaget som flertallet hadde vedtatt. Ut fra all parlamentarisk praksis er det slik at i og med at flertallet ikke gjentok forslaget, er det heller ikke et parlamentarisk stående vedtak. Derfor fremmet vi dette Dokument nr. 8-forslaget. Vi følte at det var behov for en annen metodikk, det var behov for å finne en annen måte å få helhetsinteressene og kommuneinteressene sterkere på banen på enn å la de samme byråkratene i departementene gjennomgå sitt eget regelverk. Detaljstyringen målt i nye lover, regler og forskrifter som kontrollerer kommunene, har ifølge KS økt med 46 pst. fra 1992. De samme departementene og de samme byråkratene skulle altså gjennomføre det samme med et annet utgangspunkt. Når vi får et såpass klart svar fra departementet ved statsråden om at man mener det ikke er behov for dette – det påpekes at det har vært to runder tidligere på 1990-tallet – tror vi ikke det er riktig å gå via departementet direkte. Vi er ikke uenige om at dette er politiske valg, og det vil det alltid bli. Hva som til slutt skal endres, vil jo nødvendigvis bli et politisk spørsmål. Men utgangspunktet vårt er at det beslutningsgrunnlaget som vi skal fatte de politiske valgene på, også i større grad må være basert på at kommunenes interesser er belyst, at effektene for kommuneforvaltningen av disse reglene er belyst, og at det blir en åpen diskusjon om alle detaljer. Man skal ikke ha så forferdelig mye kunnskap om profesjonssosiologi eller kjenne så mye til maktutredningen fra forrige runde for å vite at det er meget behagelig for dem som har sektorinteresser, å forholde seg til en sterk stat og til at det er departementenes premisser som ligger til grunn. Da blir det i stor grad sektorinteressene som får gjennomslag. Den grunnleggende analysen i den tidligere maktutredningen har jo nettopp gått på den styrken som profesjonene, fagforeningene og andre har hatt i forhold til å definere regelverket på sitt område ut fra faglige spørsmål, men også ut fra andre interesser. Det gjør at man ofte har et sterkt ønske om et nasjonalt regelverk, i stedet for å måtte forholde seg til 435 kommuner som kanskje kan tenke kreativt. Når vi ønsket et uavhengig utvalg med basis i en sammensetning der kommunene skulle være sterkt representert med ekspertise på generelle spørsmål som jus og økonomi, og som kunne gå gjennom behovet for regler på de ulike områdene etter modell fra Næringslovutvalget, var det for å ha en premiss for denne behandlingen som ikke nødvendigvis var sektorpremissen – den kommer til å komme i neste prosess uansett. Helsedepartementet og Utdanningsdepartementet kommer til å ivareta sine interesser i en prosess uansett. Men man skulle ha den styrken på utredningsbiten i begynnelsen at man kanskje stilte de litt mer naive spørsmålene: Hvorfor er det nødvendig med alle disse reguleringene? Kunne det ikke være slik at man hadde tiltro til at de enkelte kommunene også ivaretok innbyggernes interesser? Man er tross alt valgt av de samme innbyggere som stort sett velger dem som sitter på Stortinget. Flertallets holdning her baserer seg etter mitt syn enten på en naiv forståelse av hvordan beslutningsprosesser faktisk foregår i det offentlige Norge, eller på at det er viktig å si at vi er for lokalt selvstyre, vi er for effektiv bruk, men vi vil egentlig ikke, for vi synes vi styrer best selv. Av og til har jeg en mistanke om at det siste er riktig. Vi har en pågående debatt knyttet til kommunenes frihet og ønske om å begrense regelverket og sektorstyringen, men det gir seg ikke så veldig store utslag f.eks. i Stortingets debatter. De som hørte Arbeiderpartiets spørsmålsrunde i den muntlige spørretimen i går til helseministeren knyttet til Oslo kommunes ønske om å gjøre sykehusene om til aksjeselskap, hørte ikke et eneste knyst om at kommunene kanskje er kompetente til å velge dette selv. De hørte bare spørsmål som var knyttet til at helseministeren måtte sørge for at Oslo kommune ikke foretok et frivillig valg på et område og en sektor som allerede er styrt på finansieringssiden, og som allerede er styrt på legedekningssiden gjennom Legefordelingsutvalget. Omtrent den eneste valgfriheten fylkespolitikerne sitter igjen med, er i spørsmålet om organisering av sykehussektoren som sådan. At man ikke skulle ha kommunal frihet til å gjøre selv det, var i går et hovedtema i den muntlige spørretimen. Jeg tror det er et ganske sterkt behov for å sørge for å snu premissene i beslutningsprosessen i Norge i forhold til at kommunenes interesser skal komme sterkere inn. Det betyr ikke at man alltid skal velge det kommunale selvstyret, eller alltid la være å sikre enkeltindividet rettigheter gjennom lovverket. Vi merker det på mange områder også i Høyre. Det viktige er at beslutningsgrunnlaget blir åpent, og at kommunesektorens interesser i større grad belyses. Vi tror at vi da må inn i en prosess med et uavhengig utvalg som kan foreta disse gjennomgangene. Nå har jeg registrert at statsråden i forhold til det som ble sagt i kommuneøkonomiproposisjonen, har snudd når det gjelder behovet for å foreta en ny gjennomgang. Det synes jeg er positivt, for da regner jeg med at man får en ny omdreining på det. Men jeg har dessverre litt liten tro på, uansett hvor gode intensjoner statsråden har om å sette mer søkelys på å få begrenset styringen, at hun vil klare mer av det i forhold til embetsverk, profesjonsinteresser og den beslutningsstrukturen vi har, enn det Lars Sponheim som næringsminister er i stand til å gjøre når det gjelder å redusere skjemaveldet. For det er akkurat det samme det er snakk om. Skjemaveldet, som hvert eneste parti på et eller annet tidspunkt har hatt forslag om at vi skal gjøre noe med – i hvert fall i min periode på Stortinget tror jeg vi alle har vært medforslagsstillere når det gjelder dette – øker likevel hvert eneste år. Hvorfor? Fordi det er så vanskelig å gripe inn i disse prosessene med utvikling av regelverk, av skjemaer og alt det andre innenfor det offentlige hvis vi tror at alt skal styres politisk, og at vi ikke må lage oss en annen måte å fatte beslutninger på. Det jeg synes er mest synd med det vedtaket som flertallet kommer til å gjøre i dag, er at det betyr at det vil gå lang tid før vi kan se frem til noen særlig grad av forenkling av dette regelverket, og at kommunene får mindre styrke i den politiske beslutningen knyttet til det. Jeg håper at statsråden forsøker å finne frem til hensiktsmessige måter her. Vi hadde tenkt å legge et columbi egg i denne debatten. Men det å sørge for at en har noen utenom den politiske beslutningsprosessen som legger grunnlaget for hvilke valg en foretar og legger sine egne premisser inn, hadde vært nødvendig hvis vi skulle fått fart på det som går på forenklinger overfor kommunene. I bunn og grunn dreier dette seg om å bruke de pengene vi har i offentlig sektor, best mulig, og samtidig gjøre lokaldemokratiet en tjeneste ved at ikke så mange mennesker blir frustrert over å være låst på alle områder, fordi det finnes en byråkrat hos fylkesmannen, eller en byråkrat i et departement, som innsnevrer handlingsrommet i kommunene sterkt, og som gjør at det ikke er mulig for dem å få rom for egne løsninger. Høyre har heldigvis tidligere fått gjennomslag for et annet forslag, om iallfall å foreta noen prøveprosjekter rundt omkring i kommunene knyttet til frihet fra sektorregelverket. Jeg har i hvert fall det håp at vi kan få skikkelige prosjekter med stor grad av frihet, nettopp for at vi kan se at det kanskje ikke er så farlig om vi overlater til kommunepolitikere og fylkespolitikere i dette landet å bestemme mer, så lenge vi fortsatt har en fylkeskommune. Jeg vil ta opp det forslag som er referert i innstillingen.