Jan Petersen (Høyre), 2000-06-09:
Får jeg begynne med å takke for en interessant og informativ redegjørelse fra utenriksministerens side. Jeg tror det var svært viktig at denne redegjørelsen kom nå. Det er et svært viktig spørsmål vi står overfor, det dreier seg på mange måter om Norges muligheter innenfor det som er et kjerneområde, nemlig hvordan vi skal forankre oss. I så måte kan jeg ikke legge skjul på en viss forbauselse over formatet på denne debatten. Jeg hadde i min naivitet trodd at dette var av en slik størrelsesorden at vi ville hatt en serie av parlamentariske ledere til å adressere spørsmålene. Det har vi altså ikke, og det må jeg innrømme forbauser meg, nettopp størrelsesordenen tatt i betraktning. Spørsmålet er så om vi kan være fornøyd med det som nå avtegner seg, og det tror jeg i veldig stor grad er et spørsmål om målestokk. Er målestokken hva Norge er tjent med ut fra nasjonale interesser, eller er målestokken hva vi realistisk kan forvente på bakgrunn av at vi selv har valgt å holde Europa på armlengdes avstand? Hvis målestokken er det siste, tror jeg at vi kan si oss rimelig fornøyd med den utvikling som avtegner seg, og de mulighetene vi har til å koble oss på prosessen. Jeg er helt enig med utenriksministeren i at jeg tror det er viktig her å møte dette med en positiv grunnholdning. Men det vi må ha for øye, er at selv om mye av dette formelt sett dreier seg om Petersberg-oppgaver, om krisehåndteringsoppgaver – som riktignok har klar føring inn mot NATOs nye oppgaver – er det likevel et uttrykk for det utenriksministeren kalte en fordypning av samarbeidet. Og vi må regne med at selv om man formelt holder seg til krisehåndteringsoppgaver, betyr det faktum at EU engasjerer seg på dette området, at det vil være et helt avgjørende tyngdepunkt i disse spørsmålene. I så måte vil jeg minne om at for Norge er det atlantiske fellesskap selve bunnplanken i vår utenrikspolitiske orientering, men vi må se i øynene at EU i større og større grad utgjør den europeiske delen av dette atlantiske fellesskapet. Vi kan ha alle mulige illusjoner om at det ikke er situasjonen, men enhver vet jo at amerikanerne i hovedsak betrakter Europa og EU som den samme side. Det betyr at det transatlantiske klimaet i stor grad vil bli bestemt av hvordan EU-landene og EU håndterer sin del av denne problemstillingen, bl.a. når det gjelder forsvarsbevilgninger, men også når det gjelder en rekke andre viktige spørsmål. Derfor er det med frustrasjon Norge må kunne konstatere at når det gjelder selve klimaet over Atlanteren, som vi er så avhengig av, har vi meget beskjeden grad av påvirkning: Uansett hvor gode ordninger vi får på det området vi nå snakker om, vil vi alltid være på utsiden. Det betyr derfor at vi bare snakker om halvgode løsninger når det gjelder det som er Norges egentlige interesser. Og jeg tror vi må kunne være så ærlige som å si at det er bare én ting som fullgodt vil dekke Norges interesser på dette området, og det er om vi fullt ut hadde vært et medlem i den europeiske familie. Men det har vi altså selv valgt ikke å være. Jeg tilhører dem som mener det er riktig av EU å utvikle dette samarbeidet, jeg tror det er svært viktig at Europa bidrar mer enn det vi hittil har gjort. Og det er ikke noen tvil om at den amerikanske forventningen nå er at interessen og innsatsen ikke bare dreier seg om strukturer, men at dette arbeidet fører til at det blir et større reelt bidrag fra europeisk side. Derfor er det viktig og bra når utenriksministeren understreker at Norge skal bidra. Jeg er også enig i at det å utvikle gode mekanismer mellom NATO og EU er selve kjernen her, slik at vi ikke kobler beslutningsprosessene fra hverandre. Utenriksministeren snakket en del – og på en god måte – om Regjeringens aktive europapolitikk. Jeg er faktisk ikke sikker på om det i praksis blir så stor forskjell i forhold til den forrige regjering, siden vi har en del selvpålagte begrensninger. Hovedforskjellen er vel at den forrige regjeringen gjorde det den gjorde, fordi den måtte, mens den sittende regjering gjør det den gjør, fordi den mener det er riktig. Og det er i seg selv en viktig forskjell.