Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-03-25:
Historien om norsk Nord-Norge-politikk har vært en aktiv stat, en stat som har hatt vilje og evne til å se hvor viktig den nordnorske landsdelen er – en landsdel som dekker 35 pst. av vårt landareal og 60 pst. av vårt sjøareal, en landsdel med enorme ressurser som i sin natur ligger strategisk svært viktig til, med evigvarende fiskeriressurser, gode lokasjoner for oppdrett, olje og gass, store ressurser innenfor fornybar energi som vannkraft og vindkraft, store mineralressurser, en storslått natur – og jeg kunne fortsatt. Nord-Norge er en landsdel som er rik på ressurser, rik på muligheter, rik på historie, men som er blitt fattigere på en byggende politikk, fattigere på spredning av offentlige arbeidsplasser, grunnet en voldsom sentralisering, og dessverre fattigere på folk, den viktigste ressursen av alle. Til sammen flyttet 7 746 personer ut av Nord-Norge de siste to årene. Det flyttet 7 746 flere ut av landsdelen enn inn i landsdelen. Tallene er dramatiske, og det er ikke bare de små kystsamfunnene eller skogsamfunnene, de små og store samfunnene langs kysten og rundt omkring i hele Nord-Norge som rammes, men også Nord-Norges største by, Tromsø, Norges arktiske hovedstad. Det var 924 flere som flyttet ut av enn inn til Tromsø de siste to årene. Tallet 924 er enormt når Tromsø har vært en av de byene som har hatt jevn vekst. Nå ser vi at også de største byene rammes av sentralisering. Alle alarmklokkene bør ringe hos en norsk regjering når den nordligste landsdelen gradvis tappes for folk. Men hva gjør regjeringen for å motvirke dette? Hvilke tiltak setter man inn? Hvilke nye grep er det man nå varsler? Det er ingen. Regjeringen har gjort det motsatte. De har tvangssammenslått Troms og Finnmark, selv om 87 pst. av befolkningen i Finnmark sa nei til denne tvangssammenslåingen. De laget en ny region større enn Irland, en lite funksjonell region. Forsvaret har flyttet helikoptre fra nord til sør, de har lagt ned Andøya, det har vært konstant uro rundt 2. bataljon, for å nevne noe. Vi har sett tidenes sentralisering av politiet, og det er stor uro i mange lokalsamfunn rundt omkring i Nord-Norge fordi politiet ikke er til stede slik de var vant til. Vi har hatt en avgiftspolitikk som har rammet landsdelen hardt. Et eksempel er avgiftspolitikken for luftfart – Widerøe og flyseteavgiften. Slik den ble innrettet fra regjeringen, økte avgiftene mer på en tur-retur-tur Bodø–Stokmarknes enn på en tur-retur-tur Oslo–New York, og dette i klimaets navn. Folk kan tenke selv når man ser hvor det rammer hardest. Selv om regjeringen har økt barnetrygden nasjonalt, har de fjernet det tillegget man hadde for Nord-Troms og Finnmark tidligere. 54 nordnorske kommuner har mistet statlige arbeidsplasser selv om antall statlige arbeidsplasser i Norge har gått opp, og det har vært konstant uro rundt ambulansetilbudet. Man har lagt ned lærerskolen på Nesna, selv om man trenger flere lærere i Nordland, ikke færre. Man har lagt ned sykepleierutdannelsen i Sandnessjøen, og i dag vil Høyre på Stortinget bekrefte Høyres ønske i regjering om å tredoble CO 2 -avgiften. Hvilken landsdel rammer det hardest? Det rammer hardest den nordligste landsdelen. Sentralisering avler sentralisering. Det er det vi nå ser i de dramatiske flyttetallene. Vi ser en landsdel, den nordnorske landsdelen, som har de utfordringene som den har nå, og vi skal behandle en perspektivmelding i Stortinget, en perspektivmelding som i sin natur skal handle om hva som er de største utfordringene for landet framover, og hvilket svar regjeringen har på de største spørsmålene. Da skulle man jo tro at regjeringen hadde en analyse, noen tiltak, noen grep, for den nordnorske landsdelen. Jeg har lett, bladd, sett, søkt: Hva er grepene for Nord-Norge i perspektivmeldingen, eller mot sentralisering? Nord-Norge er ikke nevnt med et ord. Ikke ett ord står det i perspektivmeldingen om Nord-Norge. Jeg har lett etter Troms og Finnmark. Det eneste jeg fant, var en fotnote. Det eneste Troms og Finnmark har fått i perspektivmeldingen, er en fotnote om marginalskatt. Nordland er ikke nevnt med et eneste ord. Hvis vi skal oppsummere hva som er perspektivet i perspektivmeldingen fra regjeringen om den nordnorske landsdelen, er det faktisk bare en fotnote. Men f.eks. for elbil har man en stor omtale om elbillandet Norge. Hva slags perspektiv er dette? Den manglende oppmerksomheten og det totale fraværet når det gjelder å utvikle hele Norge, står i grell kontrast til regjeringer vi har hatt tidligere, som har sett det som sin oppgave og plikt å utvikle hele landet. Da har konklusjonen vært at vi trenger en aktiv politikk, en aktiv stat, skal vi utvikle de unike delene som den nordnorske landsdelen er, og det har vært en vellykket politikk. Om vi skal se framover, må vi lære av historien. Etter andre verdenskrig, da Finnmark var nedbrent og man hadde store utfordringer, la man fram en stortingsmelding om gjenreisningen av de krigsherjede områdene, spesielt med fokus på Finnmark. Den var svært konkret, det var mange tiltak, nesten helt ned til antall tømmerstokker, for hva man skulle gjøre for å bygge opp den nordnorske landsdelen. Det var en reell utbyggingsplan. I 1951 hadde man et utbyggingsprogram for Nord-Norge, og det er ganske interessant når man går inn og leser det. Jeg skal lese en liten setning fra den utbyggingsplanen: Regjeringen anser utbyggingen av Nord-Norge ikke bare for en stor nasjonal oppgave og plikt, men som et tiltak av betydning for den vestlige verden. Jeg vil anbefale alle å lese den stortingsmeldingen. Den er ambisiøs, tydelig og klar på at en ønsker å bruke ressurser for å bygge opp den nordnorske landsdelen. Suksesshistorien derfra la grunnlaget for Distriktenes utbyggingsfond, som vi fikk i 1960. Under Borten-regjeringen bygde man Universitetet i Tromsø – man vedtok det 28. mars 1968. Man vedtok at man skulle ha distriktshøyskole i Nordland, og man skulle bygge høyskolen i Bodø. Man vedtok å bygge ut kortbanenett langs hele kysten for å binde Norge sammen. Det har gitt enorme ringvirkninger. I byen Bodø i dag er det rundt 700 stykker som bare jobber i Widerøe for å drifte den enorme satsingen som da skjedde. Vi har tatt en rekke grep før for å bygge den nordnorske landsdelen. For 70 år siden hadde man en egen utbyggingsplan for Nord-Norge. Når vi ser de dramatiske flyttetallene som vi ser nå, vil vi ha en egen Nord-Norge-plan, en klar Nord-Norge-plan, for det er viktig for Norge som land at vi utvikler landsdelen. Vi må senke flyprisene. Vi må senke ferjeprisene. Vi må ha flere personrettede tiltak som gjør at unge folk har lyst til å satse og tørre å bo i den nordnorske landsdelen. Vi må få på plass flere studieplasser. Vi må ha en aktiv skattepolitikk som gjør det lønnsomt å etablere bedrifter, slik at flere tør å satse på å etablere bedrifter i den nordnorske landsdelen. Vi må lokalisere statlige arbeidsplasser rundt omkring i landsdelen, og vi må stanse sentraliseringen. Vi må ha en aktiv fiskeripolitikk, vi må bygge ny industri, og landsdelen må få en større andel av inntektene av sine store naturressurser. Vi må rett og slett investere i landsdelen. Vi skal ikke investere i landsdelen fordi det er synd på Nord-Norge. Vi skal investere i landsdelen fordi det er viktig for landet Norge at vi bruker de store ressursene som den landsdelen har, og det er særdeles viktig strategisk for Norge som land. Derfor må vi ha en egen Nord-Norge-plan. Derfor må vi snu den negative befolkningsutviklingen vi har nå, og igjen få til vekst. Og vi må lære av historien. Vi må igjen gjøre det klart, slik man har gjort tidligere, at det er en nasjonal plikt og en nasjonal oppgave å bygge ut Nord-Norge. Det er viktig for Norge, og jeg gleder meg til å høre statsministerens perspektiver.