trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Det har vært mange interessante innlegg i dag, og spesielt har jeg funnet voldsdebatten interessant. Det har vært hevdet at den pakken som har kommet fra Arbeiderpartiet, har vært «teater» fra Arbeiderpartiets side. Vi har glemt rusmiddelproblematikken, har det vært sagt, og vårt alternative budsjett inneholdt ikke en voldspakke. Jeg har gitt gode begrunnelser, syns jeg, for hvorfor vi ikke har tatt opp disse tingene. Men alt dette blir unnskyldninger som har blitt brukt for å unngå å ta stilling til et viktig samfunnsproblem. For det er slik at der ute foregår det vold, og i hjemmene foregår det vold. Og hvordan skal vi løse det? Mitt spørsmål til barne- og familieministeren – som jeg ønsker et svar på, det er ikke unnskyldninger jeg er ute etter nå – er: Hvordan vil statsråden klare å løse de voldsproblemene som vi ser i dag både hjemme og ute, med færre bevilgninger enn hun hadde i 1998? Hvordan vil hun prioritere? Og hva vil hun ta vekk av sitt eget budsjett for å få til en aktiv handling mot voldsbruken? Det holder ikke her med handlingsplaner, det holder kun med handling. Et annet problem som har vært tatt opp, av Fremskrittspartiet, er den stadige påstand om at Arbeiderpartiet er for obligatorisk barnehage. Jeg avviser det her og nå. Det har vi aldri sagt og aldri ment, og det kommer vi ikke til å mene. Det hevdes også at kontantstøttedebatten i Arbeiderpartiet har gått i vranglås. I alle andre sammenhenger kalles dette prinsippfasthet, og det er nettopp det det er. Arbeiderpartiet er imot å bruke penger på at folk ikke skal bruke en offentlig tjeneste – det er et prinsipp. Fremskrittspartiet har også vært såpass freidig at det har påstått: økende skilsmisser på bakgrunn av den familiepolitikken Arbeiderpartiet har ført. Det betyr at flere barnehager, enhetsskole, barnetrygd osv. har ført til flere skilsmisser. Jeg skal følge kontantstøtten nøye fremover og se på skilsmissestatistikken for å se om Fremskrittspartiet har rett i sine vurderinger. Så til slutt litt om det statsråd Løwer og jeg kom opp i her. Komiteen har fått et brev fra statsråden om at renten er 6,5 pst. for boliglån til statsansatte. Dette medfører ikke riktighet. Komiteen vil få tilsendt et nytt brev fra statsråden, som jeg håper kommer ganske raskt, og representanten Lars Gunnar Lie vil redegjøre for denne problematikken senere i dag. Helt til slutt vil jeg ta opp de forslagene som er kommet fra Arbeiderpartiet, både i forbindelse med denne debatten og neste debatt. Jeg vil foreta en rettelse, hvis jeg får lov til det. Det gjelder forslag nr. 20. Det skal stå punktum etter «disse tusenårsprosjektene», og den setningen som kommer etterpå, skal strykes.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Jeg hadde ikke tenkt å si noe mer, men etter dette innlegget fra Lønning fant jeg det nødvendig å si at det burde være et krav at man fulgte med i timen før man uttalte seg om hva som ble sagt i timen. Arbeiderpartiet har i denne debatten konsentrert seg om vold – vold i samfunnet – og har fått replikker om kontantstøtte. Hvem er det da som har konsentrert seg om kontantstøtten? Representanten sier også at Arbeiderpartiet har en «tvangsnevrose»i forhold til kontantstøtte. Jeg kaller det prinsippfasthet. For det er nemlig imot Arbeiderpartiets prinsipper å betale for at folk ikke utfører tjenester. Vi har konsentrert innleggene våre om barnehager, likestilling og vold – og minimalt om kontantstøtte. Så min oppfordring til Lønning er: Følg med i timen!
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Norge er det land i verden som har det mest avislesende folk. Vi har aviser som vi er glad i, og som vi leser, og det er positivt. Pressestøtten er innført for at vi skal få et mangfold av aviser, og den pressestøtten som deles ut, fordeles etter en nøkkel. Dersom representanten fra Fremskrittspartiet skulle fordele pressestøtten etter hvilke avviser han likte eller ikke likte, eller hvilket eierskap man hadde, ville jeg henvise representanten fra Fremskrittspartiet til land med et helt annet styresett enn det vi har her i Norge. Jeg syns det er ganske ille at Fremskrittspartiet er med på et kutt i pressestøtten av en slik størrelse samtidig som de hevder at markedet kan styre ytringsfriheten. Et av eksemplene er Vårt Land. Vårt Land er en riksdekkende, meningsbærende avis som får ganske mye pressestøtte. Den har meninger som kanskje går noe på tvers av de andre avisene. Derfor er den verdifull og derfor ønsker staten å støtte den. En annen avis, Asker og Bærums Budstikke, som har like stort nedslagsfelt, det samme grunnlag når det gjelder lesere, har annonseinntekter som er mye større enn det Vårt Land får i pressestøtte. Derfor er det viktig at aviser som har meninger, får pressestøtte og får mulighet til å komme med sine meninger. Jeg vil hevde at Fremskrittspartiet ved sin pressepolitiske støtteform er med på å hindre ytringsfriheten, noe som jeg trodde stod veldig nært deres hjerte.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Det var betryggende å høre at sentrumspartiene stiller opp bak kulturministeren og deler ansvaret for nedskjæringene i pressestøtten. Det betyr også at de er ansvarlig for å ha hindret ytringsfriheten i dette landet. Det kommer mange vakre ord om at man er opptatt av pressemangfoldet, men jeg tror dessverre at det blir med ordene. Kulturministeren og representanter fra sentrumsregjeringen har hele tiden prøvd å fortelle at de er for mangfold i pressen, men det de sier, er noe annet enn det de gjør, når de kutter i pressestøtten. Så til den andre delen av spørsmålet. Jeg er litt overrasket over at lederen i komiteen tar opp musikkområdet, for når man snakker om støtte til musikk, har jo flertallet, bestående av Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet, selv kuttet 3,2 mill. kr i festivalstøtte, som kunne ha gått til rytmisk musikk. Jeg har også registrert at flertallet i sine merknader er blitt tolket på en slik måte at det har spredd usikkerhet i enkelte miljøer. Jeg kan forsikre representanten om at Arbeiderpartiet prøver å finne ut hvem som har drevet denne tolkningen av merknadene våre. For det er ingen grunn til å være bekymret over at utviklingen vil gå i den retningen som komitelederen her gav uttrykk for. Jeg vil bare opplyse om at Arbeiderpartiet kommer tilbake med et innlegg som fokuserer på musikk og nettopp på den redselen som lederen av komiteen nå uttrykte.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Representanten Stolt-Nielsen spurte her hvordan Arbeiderpartiet kan hevde at ytringsfriheten er avhengig av statsstøtte. Det jeg prøvde å si, var at vi ønsker et ytringsmangfold i Norge. Vi ønsker å legge til rette for at vi skal ha dette ytringsmangfoldet, ikke bare i hovedstaden, ikke bare der det er rike annonsemuligheter, men også i Rogaland, i Rogalands Avis, og også i Hedmark, slik at uansett om man har et stort annonsegrunnlag eller ikke, eller en har meninger som går noe på tvers, så ønsker vi at de meningene skal komme fram. Representanten Stolt-Nielsen kan godt si at vi har flere kanaler nå, og de kanalene er faktisk sponset enten av staten ved statsstøtte, som er lisensen, eller ved å ha muligheten for enerett til annonser på en riksdekkende kanal, så de har også muligheten for å spre sitt budskap ved hjelp av staten. Staten går ikke inn og krever noe tilbake igjen, annet enn at dette er mangfoldet, og det er ganske viktig. Jeg vil også si til representanten Stolt-Nielsen at det er stor forskjell på en avis og en TV-kanal. Avisen blir der, du bruker lengre tid på den, mens TV-kanalene ikke gir deg den samme informasjonen. Derfor er avisene så viktig. Derfor er det spesielt i Norge at vi er et så avislesende folk. Jeg beklager, men jeg skulle gjerne ha fått lov til å svare på resten av spørsmålet fra representanten Stolt-Nielsen om funksjonsfordeling. Jeg tror vi er nødt til, på en skikkelig og ordentlig måte, å se på hvilke statlige kroner som går til de ulike fylkene, fordelt på disse institusjonene, i forbindelse med funksjonsfordelingen. Det ville være rettferdig, og jeg tror vi finner en del kulturprosjekter i fylkene som er mer verdt å satse på enn Olavsfestdagene i Trondheim.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Jeg vil si til representanten Grethe Fossum at Kristelig Folkeparti også er opptatt av å bekjempe volden, den tiltakende voldsbølgen som vi opplever i samfunnet, og jeg vil bare minne om den tiltaksplan som Regjeringen har utformet, «Trygghet i sentrum», som lister opp en rekke tiltak fordelt på ulike departementer. En del av disse er allerede satt i gang, og en del vil bli satt i gang i tiden som kommer. Jeg nevner også i den sammenheng at Regjeringen er opptatt av forbindelsen mellom voldsutøvelse og misbruk av rusmidler. I den forbindelse har man også en handlingsplan for redusert alkoholbruk. Jeg har lyst til å utfordre representanten Fossum på akkurat dette punktet, for i de mange gode merknadene fra Arbeiderpartiet i innstillingen i dag, er det noe som savnes. Jeg skylder representanten Fossum å si at det er veldig mange gode tiltak som vi står sammen om og deler, men akkurat dette med utfordringen på rusmidler savner jeg i Arbeiderpartiets opplegg. Er det i pakt med Arbeiderpartiets tradisjoner når man nå så lett hopper over den sammenhengen som vi vet det er mellom bruk av rusmidler og vold? Så er Grethe Fossum opptatt av at man ikke vil bevilge fordi man skal bruke pengene til kontantstøtten. Jeg vil spørre Grethe Fossum, som nå vil bruke kontantstøttepengene bl.a. til forskning og andre tiltak mot vold: Når skal Arbeiderpartiet erkjenne at det er fattet et lovvedtak i dette hus om innføring av kontantstøtte? Representanten Fossum og Arbeiderpartiet går inn for å kutte kontantstøtten fra 1. januar 1999. Dette er dramatisk for alle foreldre som har planlagt dette. Er det i pakt med god, solidarisk innstilling å skuffe alle disse foreldrene som har planlagt annerledes?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Det er grunn til å beundre engasjementet i representanten Stolt-Nielsens innlegg. Nå er det knapt noe område av politikken der en kan snakke varmere om forebyggende arbeid enn i familiepolitikken. I innstillingen vises det til at 10 000 barn i 1997 ble utsatt for ekteskapsbrudd, og i tillegg kommer alle de som opplever opphør av samboerskap. Dette får alvorlige konsekvenser for disse barna, det vet vi. Kristelig Folkeparti har lenge vært opptatt av forebyggende familievern, og i denne sammenhengen er også tilbudene om foreldreveiledning svært sentrale. På dette området har det vært stor aktivitet de siste årene. I 1997 var over halvparten av norske kommuner i gang med tiltak, og flere andre var også i gang med planlegging. En viktig del av foreldreveiledningen består i å utvikle kommunikasjon og samhandling både i forholdet mellom barn og foreldre og mellom foreldre og faginstanser. Tilbudet om foreldreveiledning er også målrettet mot foreldre med innvandrer- og flyktningbakgrunn. Jeg har lyst til å spørre Høyre om deres holdning til dette, for i det aller meste av innstillingen fra familie-, kultur- og administrasjonskomiteen står Høyre og Kristelig Folkeparti sammen, men akkurat når det gjelder tilbudet om foreldreveiledning, vil ikke Høyre være med, og det er jeg litt skuffet over. Høyre vil ikke være med og støtte bevilgningen til dette viktige tiltaket, og mitt spørsmål til representanten Stolt-Nielsen blir derfor: Tror Høyre virkelig at dette er et overflødig tiltak i en tid hvor så mange foreldre kommer til kort og må gi opp?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Kristelig Folkeparti vil understreke at det er nødvendig å ha et langsiktig perspektiv i forbindelse med igangsetting av nye utbyggingsprosjekter for å sikre ønsket samfunnsutvikling. Dette hensynet har også vært lagt til grunn i vårt arbeid med planene om etterbruk av anlegg og områder på Fornebu. Behandlingen i komiteen når det gjelder dette, har dreid seg om to forhold: For det første den kompensasjon på 2,3 milliarder kr som Stortinget har vedtatt skal tilføres Oslo Lufthavn AS for overføringen av Fornebu. Det er viktig å merke seg at et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, har slått fast at denne kompensasjonen skal overføres til Luftfartsverket, og ikke brukes som egenkapital, i et eventuelt statlig engasjement på Fornebu. Dette vil legge klare føringer på statens holdning til avhending av eiendommene på Fornebu. I den grad staten ikke realiserer disse verdiene, må kompensasjonen til Luftfartsverket skaffes til veie på annen måte. Det andre gjelder etterbruken av Fornebu og i hvilken grad staten skal involvere seg på eiersiden. Her har komiteens flertall vist til behandlingen av St.meld. nr 13 for 1998-99 senere i sesjonen. Kristelig Folkeparti vil igjen understreke at utbyggingen på Fornebu må skje etter en samlet plan som ivaretar hele samfunnets interesser. Et IT-kompetansesenter må også innordnes i en slik plan. Det er viktig at et kompetansesenter bidrar til positive synergieffekter både overfor næringslivet og utdanningsinstitusjonene i landet for øvrig. Staten må ha en hånd på rattet i denne utviklingen, og det er Kristelig Folkepartis oppfatning at det løp Regjeringen nå legger opp til, nettopp vil sikre dette. Så litt til representanten Carl I. Hagens historieskrivning. Når representanten Hagen fremstiller det som om det er Kristelig Folkeparti og Senterpartiet som har kommet etter Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i denne saken, er vel ikke det helt i pakt med sannheten. Sannheten er at det er Fremskrittspartiet som har endret syn. I fjor stod nemlig representantene fra Fremskrittspartiet og Hagen på sidelinjen. Sentrumspartiene sier ikke noe annet i innstillingen denne gang enn det vi sa i innstillingen til budsjettet i fjor om dette. Det flertallet har slått fast, er at kompensasjon skal overføres til Luftfartsverket. Et eventuelt statlig eierskap, og graden av dette, vil vi komme tilbake til.
Trond Helleland (Høyre), 1998-12-15:
Arbeiderpartiet og Grethe Fossum fortsetter sin monomane kamp mot kontantstøtten. Det er imidlertid en del motstridende signaler i det Arbeiderpartiet framfører, ja ikke så rent få heller: På den ene siden er kontantstøtten roten til alt ondt i norsk økonomi. På den andre siden vil ikke Arbeiderpartiet engang karakterisere kontantstøtten som en reform, den er på en måte litt for puslete til det. For Høyre er kontantstøtten en virkelig reform, det første bruddet med Arbeiderpartiets ensrettede velferdspolitikk. Valgfrihet, tid med barna og rettferdig fordeling av ressursene er hovedmål for kontantstøtten. Nå ser vi at over 70 pst. av foreldrene velger kontantstøtte. Viser ikke dette at kontantstøttereformen virker? Viser ikke dette at Arbeiderpartiets mangeårige styre ikke klarte å få til et tilfredsstillende tilbud til foreldre og småbarn? Jo, det er nettopp det som er problemet for Arbeiderpartiet. Kontantstøtten er en etterlengtet og kjærkommen reform, men Arbeiderpartiet er imot. Jeg tror hovedårsaken til det er at Arbeiderpartiet ikke fant på dette selv. Dermed vil de heller ikke kalle det en reform. De vil ha reformhegemoni. Og så kommer krokodilletårene fra Grethe Fossum om barnehageutbyggingen. Arbeiderpartiet klarte ikke å fikse dette i sin regjeringstid, og nå lar de sin frustrasjon gå ut over valgfrihetsreformen kontantstøtte. Til slutt: Arbeiderpartiets alternative budsjett sier ikke ett ord om en tiltakspakke mot vold. Budsjett-innst. S. I under rammeområde 2 sier ikke ett ord om en tiltaksplan mot vold. Jeg synes dette er billig, politisk teater. Jeg ser forslagene, vi støtter mange av dem, men Arbeiderpartiet har ikke prioritert dette før de fikk midler til det gjennom nok en gang å bruke kontantstøttemidlene.
Trond Helleland (Høyre), 1998-12-15:
Selv om representanten Aarrestad ikke snakket så mye om det, vil jeg først benytte anledningen til å takke Senterpartiet for det samarbeidet vi har hatt når det gjelder utformingen av kontantstøtten. Det har vært veldig godt å se at Senterpartiet også er helt med på denne viktige reformen. Representanten Aarrestad var veldig opptatt av forbrukerpolitikken, den er viktig for Aarrestad og Senterpartiet. Så kom hun inn på veterinæravtalen, og der er Senterpartiet i strid med sin egen regjering. Spørsmålet mitt blir: Hvordan kan Senterpartiet forsvare å sitte i en regjering som anbefaler en veterinæravtale som mange i Senterpartiet hevder setter folks liv og helse på spill? Er det ikke vel opportunistisk å bli sittende i en regjering som anbefaler en avtale som Senterpartiet med noen unntak – fiskeriministeren bl.a. – er veldig uenig i? Så er Aarrestad bekymret for konsekvensene av den nye åpningstidsloven. Den bekymringen deler vi også i Høyre. Dessverre klarte vi ikke å få til en annen løsning enn det som til slutt ble Brustad-bua. Aarrestad-bua ble ingen realitet, og Valle-bua som ble foreslått, kom heller aldri på banen. Jeg tror vi ganske snart vil se en utvikling som viser at åpningstidsloven slik som den nå er vedtatt, vil føre til en gigantisk tilpasning i tråd med det Aarrestad var inne på. Og hvis dette begynner å gripe om seg – nå har to departementer foreslått at det skal være mulig å selge øl på bensinstasjoner, det er bare Sosialdepartementet som går imot – vil ikke da Aarrestad revurdere synet på hele åpningstidsloven og si at det tross alt er bedre at det er butikken selv som kan bestemme sine åpningstider, slik av vi slipper denne latterlige tilpasningen til et håpløst lovverk?
Trond Helleland (Høyre), 1998-12-15:
Jeg synes det er litt spesielt at statsråden ikke ønsker å gå inn på debatten om pristilskudd når det faktisk ligger i forslaget fra Arbeids- og administrasjonsdepartementet, der det forutsettes at denne nyordningen skal komme på plass. Så det hører vel hjemme også i denne debatten, men jeg er enig i at det er behov for en lengre debatt om det. Venstre skulle inn i regjering for å skape åpenhet, for å rydde opp i skjemavelde og byråkrati. Det er store muligheter for modernisering av offentlig sektor, og et flertall bestående av Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har foreslått å nedsette et utvalg til å utrede statlig moderniseringsarbeid. Statsbygg har kommet skjevt ut fra hoppet i flere saker, og statsråden har varslet at hun skal gå gjennom Statsbygg med sikte på en omorganisering. Hvor langt har dette arbeidet kommet, og hva er statsrådens mål med denne omorganiseringen? Fylkesmannen har andre vært inne på her. Fylkesmannsembetet har jo blitt tillagt en rekke oppgaver utover de kontrolloppgaver som naturlig ligger hos fylkesmannen. Når vil Regjeringen gå inn og rydde opp i forvaltningen av våre fylker, både i de oppgavene fylkeskommunen og fylkesmannen utfører? Er statsråden enig i at det utføres for mye dobbeltarbeid i norsk forvaltning, og kan det ventes initiativ fra Regjeringen for å rydde opp i dette? Til slutt er jeg glad for de signalene statsråden gir når det gjelder utviklingen på Fornebu. Jeg synes de påpekninger statsråden hadde, er gode, og de har satt saken i et riktig lys. Men finner ikke statsråden det litt vanskelig at hennes regjeringskamerater i Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har gått sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i merknader som legger klare føringer om at staten her skal bidra, og at staten nærmest skal stå for utviklingen av et IT-senter på Fornebu?
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1998-12-15:
Representanten Fossum snakka mykje om ungdomsvalden, men til og med dette skulle økonomisk setjast opp mot kontantstøtta. Det verkar som Fossum her har gått fullstendig i vranglås og berre køyrer den same plata. Eg har elles registrert at Arbeidarpartiet i sine merknader om valdsproblematikken ikkje har nemnt den nære samanhengen som forskinga syner mellom utøving av vald og bruk av alkohol, som me har vore litt inne på tidlegare. Her syner norske undersøkingar, bl.a. gjorde av Fekjær, at 60-80 pst. av valdsofra var alkoholpåverka, to tredjedelar av kvinnene sine drapsmenn var alkoholpåverka, og 71 pst. av politimelde saker om kvinnemishandling hadde alkoholrelaterte årsaker. I hovudstaden vert den såkalla fylla registrert som den viktigaste dødsårsaka blant ungdommen. Med dette som bakgrunn må det vera viktig at skal me driva valdsførebygging som verkeleg har effekt, kan ein ikkje utelata innsatsen for å få ned det totale alkoholkonsumet. Arbeidarpartiet har nå lagt fram tiltak for å motarbeida valden, og det er fint. Men samtidig arbeider Arbeidarpartiet for å auka tilgangen på alkohol og serveringsplassar. Ser verkeleg ikkje Arbeidarpartiet samanhengane her? Nå ventar eg eit skikkeleg klart svar! Det forundrar meg stort med tanke på Arbeidarpartiet, som har si historie bakover på dette feltet.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1998-12-15:
Først kort til veterinæravtalen – og dette vert eigentleg altfor kort. Det har vore klart heile tida at Senterpartiet går imot veterinæravtalen, me har aldri lagt skjul på det. Det er òg like klart at det var eit fleirtal i Stortinget som Senterpartiet ikkje tilhøyrer, som påla Regjeringa å forhandla fram dette. Slik er det det foregår, og det veit representanten Helleland òg veldig godt. Men framlegget til Stortinget er mykje betre enn det ville vore dersom det hadde vore andre parti som sat i regjering, det er eg ikkje i tvil om. Men dersom Senterpartiet hadde bestemt åleine og hadde fleirtal bak seg i Stortinget, hadde det aldri vorte fremja. Det er òg ganske klart. Så litt om opningstidslova. Det skjer ei utvikling og ei tilpassing, og det har aldri vore mitt syn at den såkalla Brustad-brua var den rette måten å gjera det på. Eg visste veldig fort at dette var måten å få fram fleire sundagsopne butikkar på. Derfor var det at me i Senterpartiet gjekk imot den måten å gjera det på. Eksempel og utsegner i avisene syner tydeleg at ein no har planane klare – hundrevis av nye butikkar vil ein opna. Og når det gjeld sal av bilrekvisita og øl – ja, det skal verta spanande å sjå utviklinga. Men eg må seia til slutt at dei som snakka mest om at denne måten var den beste for å ha fri utan handel på sundagane, dei har teke feil.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1998-12-15:
Representanten Valle var inne på dette med opningstider og arbeidsforholdet til dei som arbeider i butikkane. Eg har òg vore oppteken av akkurat det – og ikkje minst i desse tider med så mykje vald, så mykje ran og overfall i butikkar, der det kanskje er berre ein person som er i butikken om natta. Så det burde uroa ganske mange fleire enn Senterpartiet, og SV for den del. Det undrar meg òg at dette ikkje kom meir fram i den debatten me hadde på det feltet tidlegare dette året. Eg kan tenkja meg at det kan vera bakgrunn nok for å ta opp og sjå på opningstider i det heile på nytt. Så var representanten inne på dette med god kommuneøkonomi. Eg er samd i at dette er veldig viktig. Det er noko Senterpartiet har stått på for i alle år. Eg er samd i at dette nå kunne ha vore betre, men det er òg ujamt, det er veldig ulike forhold frå kommune til kommune. Men ein skal vera klar over at dette var det me kunne få til i det samarbeidet som me har inngått. Så kan ein seia at Arbeidarpartiet baud meir i kommuneøkonomien – det var slik det var sagt munnleg, dei skulle prøva å lokka oss til seg. Men når ein samtidig prøvde å koma i dialog med dei, då ville dei ikkje anna enn å fella den sitjande regjeringa. Det går jo ikkje an å samarbeida med noko slikt! Så dette er me heilt klar over, og dette vil me gjera det beste ut av, så godt me berre kan.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1998-12-15:
Eg må berre seia at representanten Nybakk tek totalt feil her. Ved avslutninga av jordbruksavtalen var det eit fleirtal i Stortinget som påla Regjeringa å koma tilbake til Stortinget med denne avtalen. Det er òg Arbeidarpartiet klinkande klar over, dei var med i dette stortingsfleirtalet. Ein veit jo – det veit Arbeidarpartiet òg – at når eit fleirtal på Stortinget gjev ei regjering eit påbod om noko, plikter regjeringa å følgja det opp. Det var òg litt undring over at eg tok opp noko om veterinæravtalen her og nå. Ja, eg gjorde det fordi det er ei forbrukarsak, fullt og heilt. Det vedkjem oss alle kva slags mat me får, kva maten er tilsett, om den er rein, om den har smittestoff i seg. Det er først og fremst forbrukarane – vi som er her – som dette er viktigast for. Og nå, ved at det kanskje vert fleirtal for dette, kan smittepresset i Noreg verta auka formidabelt i forhold til slik me har hatt det. Me har hatt fordelen av å vera reinare enn dei fleste land i Europa på mange felt, og nå får me det på same måten som resten av Europa, med dette systemet som det nå skal leggjast opp til. Det uroar meg, og det bør uroa alle forbrukarar.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
I tidligere debatter om barne- og familiepolitikken har representanten Sandberg kommet med svært sterke anklager mot den politikken Arbeiderpartiet har ført. «Narrespill», sier Sandberg i dag. Arbeiderpartiet har ført en politikk som har ført til oppløsning. Jeg må si at det nå, som Fremskrittspartiet har fått en så sterk hånd på rattet i det som skjer i den norske økonomiske politikken, blir veldig spennende å se om det blir endringer i familiepolitikken og om det blir mindre oppløsningstendenser enn det vi har sett til nå. Fremskrittspartiet ynder å fremstille Arbeiderpartiets politikk som en formyndersk og en statsdirigert politikk, der foreldrene skal nektes samvær med egne barn. Etter min mening avslører Fremskrittspartiet meget godt sitt syn på barnehagene på den måten. Jeg mener at Fremskrittspartiet på mange måter er blitt det nye Ole Brumm-partiet i norsk politikk. Vi husker svært godt fremstillingen av norsk økonomi i fjor vår som et glansbilde – en fremstilling om at Norge hadde vunnet et gigantisk beløp i Lotto, så det bare var å øse ut. Mener Fremskrittspartiet og Sandberg fortsatt at situasjonen i norsk økonomi er slik, og hvordan skal det kunne la seg gjøre å innfri Fremskrittspartiets målsetting om at det skal være en reell mulighet til å velge bort én arbeidsinntekt? Hvor stor skal støtten fra staten være, og hvilke totale kostnader vil dette innebære for staten? Så kort til barnehagene: I budsjettdebatten i fjor sa representanten Sandberg at Arbeiderpartiet driver en ren formynderpolitikk. Tror Sandberg de mange foreldrene til barna mellom tre og seks år her i landet opplever Fremskrittspartiets og Regjeringens politikk som formyndersk? De kjører jo et knallhardt løp på én sak og glemmer behovet for trygge pedagogiske omsorgstilbud som det faktisk står tusenvis av barn i kø og spør etter.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Først en oppfølging til det svaret statsråden gav til representanten Fossum, om konkrete tiltak mot vold. Statsråden skyter på Arbeiderpartiet og våre tiltak for å frita seg selv for det ansvar som hun har for denne problematikken. Sannheten er at statsråden ikke har penger til kampen mot vold, fordi de har gått til kontantstøtte. Vi har i høst stadig fått demonstrert hvor lite gjennomtenkt kontantstøtteordningen har vært. Man vet ikke konsekvensen fullt ut, sier statsråden i dag. De aktuelle familiene i målgruppen for kontantstøtten har fått stadig nye beskjeder fra Regjeringen om hva de kan regne med av utbetaling. Først skulle de trekkes for småbarnstillegget. Så får de beholde det. Så blir utbetalingen redusert fra 3 000 kr til 2 200 kr i måneden. I mellomtiden har mange foreldre tatt barna ut av barnehage for å skaffe seg annet barnepass. Så langt viser det seg at det er få som blir hjemme, ifølge bl.a. en undersøkelse fra Akershus. Statssekretær Odd Anders With garanterer at det vil bli utbetalt full kontantstøtte fra år 2000. Jeg vil spørre barne- og familieministeren om hva hun tror vil forandre seg i norsk økonomi det neste året slik at statsråden, liksom sin statssekretær, kan garantere at full kontantstøtte kan utbetales om et år. Jeg vil også spørre statsråden om hvordan hun ser på den situasjonen at 150 barnehager står i fare for å bli nedlagt, og at prisen på barnehageplasser går opp. Vil statsråden lovpålegge kommunene en 40-30-30-deling? Er statsråden, som også har ansvaret for barnehagene her i landet, urolig over den utviklingen hun nå ser i barnehagesektoren? Det er en ting som har opprørt meg sterkt, og det er at Regjeringen prøver å skape det inntrykk at de går inn for full barnehagedekning innen år 2000. I innstillingen avsløres denne bløffen – jeg kaller det det – ganske tydelig. Her ser vi at det legges opp til en satsing på 2 500 nye barnehageplasser neste år, mens Arbeiderpartiet legger opp til en helt annen satsing. Bare for å illustrere så ble det i 1997 bygd 16 400 nye barnehageplasser her i landet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1998-12-15:
Fremskrittspartiet registrerer med glede at representanten Stolt-Nielsen fra Høyre henger seg på Fremskrittspartiets syn på fylkeskommunen og dens rolle, en rolle som Fremskrittspartiet mener fylkeskommunene som er fordyrende og byråkratiske i sin sendrektighet har utspilt. Men jeg har registrert at det blant tillitsvalgte Høyre-folk også er de som kjemper for fylkeskommunens ve og vel, så som gruppelederen i Hedmark fylkesting. Kan vi virkelig være sikre på at Høyre sammen med Fremskrittspartiet vil kjempe for å nedlegge fylkeskommunen slik den fungerer i dag, slik at vi får en modell som tjener innbyggerne på en mer effektiv og bedre måte?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1998-12-15:
I en artikkel i Adresseavisen den 10. desember registrerer jeg at representanten Fossum sier følgende: «Vi har i sak etter sak forsøkt å få vekselsvis sentrumspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet på alternative flertallsløsninger. Men vi kan bare konstatere at vi har med en gjeng politikere som er kastrert av hverandre.» Altså: Arbeiderpartiet sier at de er blitt satt på sidelinjen. Men vi mener at det er Arbeiderpartiet selv som har satt seg på sidelinjen. Fremskrittspartiet har flere ganger prøvd å være med på flertallsmerknader, men vi har blitt møtt med et nei, vi har blitt møtt med at vi saboterer. Og at dette er måten å få til et samarbeid på, skjønner ikke vi. Så det at de er på sidelinjen, har de mye skyld i selv. Nok om det. Når det gjelder forslagene fra Arbeiderpartiet og Grethe G. Fossum, ønsker jeg å komme med stemmeforklaring, slik at vi sparer tid. Kort nevnt: Forslag nr. 18 vil Fremskrittspartiet stemme imot, forslag nr. 19 ønsker vi blir gjort om til oversendelsesforslag, forslagene nr. 20, 21 og 22 stemmer vi imot, forslag nr. 23 ønsker vi blir gjort om til oversendelsesforslag, og forslagene nr. 24 og 25 ønsker vi å stemme imot.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1998-12-15:
Synes ikke representanten Fossum, som er en av støttespillerne til pressestøtten, at det er betenkelig at de ni største mottakerne av denne støtten forsyner seg med nesten 123 mill. kr av de 195 mill. kr som denne støtten er på, og at det blir lite igjen å fordele på de små avisene som kanskje trenger overføringene bedre enn de avisene som tilhører A-pressen eller f.eks. Finansavisen? Og husker ikke representanten ett år tilbake, da nettopp Arbeiderpartiet sammen med Høyre var med på å redusere støtten?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Jeg må gi Unn Aarrestad ros for engasjementet i forhold til barn og kjøpepress, det var også noe vi stod sammen om i komiteen. Når det gjelder bekymringen for lengre åpningstider, håper jeg også at vi kan stå sammen om å ta initiativ for å se på arbeidsforholdene til dem som nå blir tvunget til ubekvemme arbeidstider, det er også de som nå blir virkelig utsatt for vold. Så til noe annet som SV og Senterpartiet tidligere har stått sammen om, nemlig å kjempe for en god kommuneøkonomi, som jo er forutsetningen for at kommunene kan løse oppgavene sine, deriblant å gi barn og unge en god framtid, gode oppvekstvilkår. Nå er Senterpartiet kommet i dårlig selskap og har bundet seg til masta med Høyre og Fremskrittspartiet, og det ser ut til at de, i motsetning til SV – som har foreslått 4 ½ milliard mer til kommunene, for det er faktisk det de trenger – rolig ser på den elendige kommuneøkonomien. Signalene fra resultatet av den er helt tydelige. Det kommer signaler om kutt i tiltak til barn og unge over en lav sko – SFO og skoler, men også barnehager, barnevern og kulturtilbud. Hvor lenge vil Senterpartiet befinne seg i det selskapet hvor svaret er gitt: videre ferd på kuttlinja og dermed kutt i tiltak for barn og unge som betyr noe for deres oppvekstvilkår?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Når jeg har fem minutter til å gjøre rede for en veldig god politikk på de områdene som vi diskuterer, ja, så hadde ikke jeg tenkt å bruke tida mi på Fremskrittspartiet; det fortjener faktisk ikke Fremskrittspartiet. Når vi vil omfordele midlene til barnevernet, til barne- og ungdomstiltak, til barnehagene, til sjølstendige rettigheter for fedre til fødselspermisjon og alt det vi har gjort rede for, skjer det innafor nøyaktig den samme ramma som også Fremskrittspartiet opererer innafor. Men det er denne politikken som vi mener vil gi barn og unge og familiene bedre kår her i samfunnet. Det bør ikke forundre representanten Sandberg at vi har vært opptatt av kvaliteten i barnevernet. Dette var også gjenstand for en interpellasjon tidligere i vår. Men når vi tar stilling til kvaliteten i barnevernet, gjør vi ikke det ut fra oppslag i VG eller andre aviser. Til det er dette et altfor alvorlig område. Men det bekymrer oss at barnevernet har en så stor «turnover» som det har. Det bekymrer oss at så mange har så kort ansiennitet innenfor et område som er så tøft fordi de må gå inn og ta vanskelige avgjørelser. Da ønsker vi barnevernsarbeidere med kompetanse som vet at de kan ta opp i seg den nye kunnskapen som har kommet om barn og familie, som har trygghet til å gå inn og ta de riktige avgjørelsene, og som kan samarbeide med andre, slik at de ikke blir nødt til å trekke glassklokka over seg, slik jeg hører mange barnevernsarbeidere beskrive hverdagen sin.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Først til overslagsbevilgninga til krisesentrene. Det var også noe som sentrumspartiene og SV stod sammen om i fjor. Det er et godt forslag, men det som bekymrer meg, er at en i den nåværende finansieringsordninga gjør seg veldig avhengig av kommuneøkonomien. Og når kommuneøkonomien er såpass dårlig som den er nå, håper jeg i hvert fall at det ikke vil friste kommunene til å kutte i tilskuddene til krisesentrene. Det vil få ganske store konsekvenser. Når vi er bekymret for sentrumspartienes og Regjeringas politikk når det gjelder barn og unge, er det fordi Regjeringa har så stor konsentrasjon rettet mot kontantstøtta at det hindrer dem i å se på andre tiltak. Jeg er bekymret når først Regjeringa og så «nattforlikerne» kutter i område etter område som gjelder barn og unge, f.eks. når det gjelder kompetanseutvikling i barnevernet, tilskudd til barne- og ungdomsorganisasjonene osv. osv. Så til valgfriheten. Vår hovedinnvending mot kontantstøtta og manglende satsing på barnehager er at kontantstøtta ikke løser den tidsklemma som barnefamiliene befinner seg i. Hvis man virkelig var opptatt av å gjøre noe der, og samtidig gi kvinner de samme muligheter som menn til å være ute i yrkeslivet, da ville det altså vært en helt annen satsing på arbeidstidsreformer som ville gjøre at hverdagen kunne gå i hop for de fleste. Hvis man virkelig ville ha valgfrihet, hadde man gjort noe med foreldrebetalinga i barnehagene. Nå skyter den fart, så det blir snart bare de rikeste som har råd til å ha ungene sine der.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Jeg lurer på hvilket argument jeg skal høre på når Høyre og sentrumspartiene og Fremskrittspartiet argumenterer for kontantstøtten. Noen ganger er argumentet at foreldrene skal ha valgfrihet, noen ganger at foreldrene skal ha mer tid sammen med barna sine – det er vel stort sett de argumentene som kommer. Men som jeg også sa i svaret på forrige replikk: Kontantstøtte er ingen som helst garanti for at barn og foreldre får mer tid sammen. Hvis det var det som var hovedgrunnen til innføring av kontantstøtten, ville en sett på helt andre ordninger som kunne sikre at barnefamiliene kommer seg ut av den tidsklemma de virkelig er i. Så er det ikke sånn at vi vil ha et samfunn hvor storebror overvåker ungene 24 timer i døgnet. Selvfølgelig er det foreldrene som har det største ansvaret for sine unger, men vi vil gi ungene muligheter til et godt fellesskap i en barnehage hvor det også er kvalifisert personale som har tid til dem, der de skal kunne få utvikle seg ut fra sine egne forutsetninger og de ulikhetene som finnes blant dem. Men alle er ikke født med den samme bagasjen eller det samme sikkerhetsnettet eller de samme gode foreldrene. En kan ikke velge sine foreldre, og derfor må mange ha et godt sikkerhetsnett, og det betyr gode velferdsordninger som Høyre ved enhver anledning prøver å nappe unna. Det er de gode velferdsordningene vi i hvert fall vil stå som garantist for og kjempe for.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Jeg hadde ikke i denne replikken tenkt å ta opp kontantstøtta med ett ord. Men jeg blir ganske fristet når statsråden unndrar seg ansvaret, vil jeg si, i forhold til de fattigste. For hvis det var slik at det var en lovhjemmel som var hindringa, hadde jeg forventet at statsråden kom fortere enn fortest med denne lovhjemmelen til Stortinget, slik at de fattigste kunne få lov til å beholde hele kontantstøtta så lenge denne ordninga består. Men jeg vil gå videre på familie og god barne- og ungdomspolitikk. Når denne regjeringa kutter i barne- og ungdomstiltak for å komme forlikspartnerne i møte og ikke tenker langsiktig, syns vi i SV det er meget betenkelig og sterkt beklagelig. For det er sånn at de drastiske kutt som er gjort i denne budsjettrunden, og den dårlige økonomien i kommunene, gjør at mange tiltak blir lagt ned. SV mener det nå må satses på fritidsaktiviteter og tiltak for barn og unge som har et langvarig perspektiv, og ikke bare ad hoc-tiltak som man blir gjort oppmerksom på når det flommer over i media. Barne- og ungdomstida er en verdifull periode i livet – både verdifull i seg sjøl og fordi den legger grunnlaget for voksenlivet. Mener ikke statsråden det er viktig med en større satsing på barn og unge i form av midler til tiltak som ikke nødvendigvis defineres som forebyggende, men som gir barn og unge muligheter og utfordringer? Og hvis hun mener det, hvordan vil hun følge det opp? Så til sjølstendige rettigheter for fedre. Mange, mange ganger har jeg hørt barne- og familieministeren love sjølstendige rettigheter for fedre til fødselspermisjon – ikke nå, men seinere. Vi vet viktigheten av det. Når kan barne- og familieministeren sette handling bak de fagre ordene om sjølstendige rettigheter for fedre til fødselspermisjon?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Jeg vil først gi statsråden ros for at hun da det stormet som verst rundt slottsrestaureringa i sommer, bidrog til offentlighet og åpenhet om det som skjedde da. Jeg håper også at hun vil bidra til fullt offentlig innsyn i det videre arbeidet. Det mener jeg saken og alle parter er tjent med. Så til arbeidsgiverpolitikk og likestilling; jeg er ganske sikker på at statsråden er opptatt av det også. Likelønn, arbeidstid og muligheter for karriere og kompetanseutvikling er sentrale elementer i en god arbeidsgiverpolitikk. I 1997 hadde statsansatte kvinner en gjennomsnittlig årslønn på 89,9 pst. av tilsvarende årslønn for menn, og det gjaldt heltidsansatte. For perioden 1991-94 tjente statsansatte kvinner 9,2 pst. mindre enn menn med like lang utdanning, yrkeserfaring og ansiennitet. Dette er dokumentert i NOU 1998:13 Etter inntektsoppgjørene 1998. Vi mener at det går for seint med likelønnsutviklinga. Stortinget har direkte arbeidsgiveransvar for statlig sektor og bør derfor gi et klart signal om at likelønnsarbeidet skal prioriteres. SV mener at staten som arbeidsgiver skal tilby en likelønnspott ved lønnsoppgjøret i 1999. Disponeringa av denne likelønnspotten skal avgjøres, mener vi, i forhandlingene. Det er viktig at ekstrasatsinga forsterker og ikke erstatter likelønnskrav innafor lønnsoppgjørets ordinære rammer. Da spør jeg: Vil statsråden støtte tanken om en likelønnspott? Og hvis ikke: Hvilke andre initiativ vil hun ta for å fremme likelønn?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Veterinæravtalen skal behandles i Stortinget senere denne uken. Jeg vet ikke på hvilket grunnlag representanten Aarrestad tok saken opp i denne debatten – jeg skal da heller ikke kommentere innholdet i den avtalen her og nå, for det har Stortinget rikelig tid til å gjøre førstkommende torsdag. Men jeg må arrestere representanten når hun hevder at Regjeringen ble presset av et stortingsflertall til å legge denne saken fram for Stortinget, og til å forhandle den fram, som hun sa. Det som faktisk skjedde, var at Regjeringen tok denne saken opp med EU etter at de kom i posisjon høsten 1997, men konstaterte veldig raskt at av hensyn til norsk fiskeeksport var det umulig å gjøre noe med den. De fikk altså ikke endret på den, og fiskeeksporten betydde så vidt mye at de da valgte å orientere Stortinget i de organer som skal orienteres i slike situasjoner, om at det ikke var mulig å reforhandle denne avtalen. Jeg syns kanskje at Senterpartiets representant her bør stå for det Regjeringen gjør, og ikke bortforklare eller på annen måte fraskrive seg det ansvaret det er å sitte med regjering.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Da ble det min tur til å søke å rettlede representanten Lønning i denne debatten – denne gangen i forhold til innstillingen. Representanten Lønning var inne på at Arbeiderpartiet hadde brukt pengene til kontantstøtten flere ganger. Hvis en ser på side 101 i innstillingen, vil en se at de pengene ikke er brukt opp, men avsatt til et fond.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Representanten Fossum peikte på Arbeidarpartiet sitt opplegg mot vald. Då har eg lyst til å visa representanten Arbeidarpartiet sitt alternative statsbudsjett som vart lagt fram frå stortingsgruppa 4. november 1998. Her er det faktisk ikkje foreslått ei krone til auka tiltak i forhold til valdsproblematikken. Men det er klart at når ein har eit rammebudsjett innanfor eit departement, kan ein omfordela midlane, midlar som alt er oppbundne. Det Arbeidarpartiet har gjort her, er at dei har funne 50 mill. kr til tiltak mot vald. Det er det same som om vi då vi f.eks. handsama statsbudsjettet for nokre år tilbake, skulle brukt alle midlane til 6-åringsreforma på andre tiltak som vi heller ville, fordi vi var mot seksåringsreforma. Det er den måten Arbeidarpartiet har funne desse 50 mill. kr på, og det er greit nok det, men representanten Fossum veit at det ikkje er fleirtal for det i denne salen. Derfor kan ein gjerne flagga, men det var ikkje så viktig at stortingsgruppa ynskte å profilera det då ein la fram sitt alternative budsjett. Men det er blitt viktigare etter kvart. Det er klart at arbeid med valdsproblematikken er viktig, og Regjeringa vil satsa mykje på å motarbeida valden. Vi har faktisk lagt fram ein tiltaksplan i høve til vald i sentrum. Vi er opptatt av vald i heimane, og som eg sa i mitt innlegg, vil vi faktisk i desse dagar senda ut invitasjon til ein idédugnad til ei rekkje institusjonar og organisasjonar, m.a. til Kompetansesenteret for vald, Kompetansesenteret for likestilling og Likestillingsombodet – og også andre skal vera med. Det kan henda vi på den måten kan koma fortare fram til tiltak som skal settast inn for å kjempa mot vald i heimane, enn ved å nedsetta eit utval som skal jobba så og så lenge. Om det er eit utval vi er nøydde til å nedsetta på sikt, vil eg ikkje seia verken ja eller nei til i dag. Eg vil fyrst sjå kva forskingsinstitusjonane, som har ein del fakta på området, saman med dei ulike sentra kan gi oss av informasjon når det gjeld tiltak som skal nyttast i kampen mot vald i heimane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Eg er glad for at Per Sandberg vart roa då han las gjennom kva eg sa i Politisk kvarter. Eg sa ting eg har sagt veldig mange gonger før, og evalueringa av kontantstøtta må ha mange faktorar med seg, m.a. om ein reelt sett brukar meir tid til borna sine, og korleis ein eventuelt ordnar pass av borna. Når det gjeld forholdet mellom dei private og kommunale barnehagane, er dette ganske komplisert. Vi veit at det skulle vera ei tredeling av det økonomiske ansvaret for drifta: staten 40 pst., kommunen 30 pst. og foreldre 30 pst. Det veit vi ikkje blir fylgt opp av kommunane, spesielt i høve til dei private. Men det er ikkje så enkelt at vi berre kan seia at det dei kommunale styresmaktene ikkje gir i støtte, skal vi kompensera frå det offentlege. For kva for ein kommune hadde då bygga ein ny barnehage? Det trur eg ikkje hadde blitt så veldig mange, for då hadde dei late heile utbygginga i barnehagesektoren gå over på statlege styresmakter sine hender. Det trur ikkje eg er det rette å gjera, for eg trur det er viktig at vi held fast på det ansvaret som er fordelt mellom stat og kommune. Når det gjeld signal til kommunane, trur eg eg brukar alle høve når eg er rundt og held foredrag om barnehagesektoren, til å minna kommunane om det ansvaret dei har overfor dei private. Det kommunane kanskje har lett for å gløyma, er at veldig mange av dei private barnehagane har kommunal garanti, og dersom det går så ille at dei private barnehagane går konkurs, må kommunane betala ut den garantien som dei har gitt. Dersom det skjer, kan rekninga for kommunane faktisk bli dyrare enn om dei er med på å støtta opp om dei private barnehagane i dag. Dei private barnehagane har det same problemet som alle andre i den kommunale sektoren, at det vart eit godt lønnsoppgjer. Det har vore ein del utgifter som dei ikkje har kunna føresjå, og det slit dei med i dag, slik alle dei andre gjer.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Eg er glad for at representanten Stolt-Nielsen er nøgd med satsinga vår, og eg kan returnera takken på dei områda Høgre òg har støtta oss. Men når det gjeld spørsmålet om kontantstøtte kontra sosialhjelp, trur eg representanten har misforstått litt. Sosialhjelpa blir vurdert ulikt frå kommune til kommune. I nokre kommunar blir barnetrygda rekna med, i andre ikkje. I nokre kommunar blir kontantstøtta rekna med, i andre ikkje. Poenget er at vi ikkje har lovheimel i dag til å pålegga kommunane korkje å rekna med eller å sjå bort frå barnetrygda i grunnlaget før ein skal utbetala sosialhjelp. Det er slik som eg seier, at kontantstøtta og barnetrygda er heilt likt vurdert i forhold til kommunane sin rett til å sjå bort frå det. Eg ser at representanten ristar på hovudet, men ho tar faktisk feil – det er eg sikker på. Det som eg òg er heilt sikker på, er at ved å velja Høgre sin modell for kontantstøtta hadde vi hatt endå større problem på barnehagesektoren enn vi har i dag, for då hadde òg dei private barnehagane mista den statlege støtta. Det ville blitt ganske katastrofalt for eigarane av dei private barnehagane. Når vi skal legga fram «forskjellsmeldinga», vil vi sjå på sosialhjelputbetalingane og sjå om vi på ein eller annan måte kan få dei meir like. Utgangspunktet mitt for ein del tid tilbake var at ein måtte sjå bort frå både kontantstøtta og barnetrygda når ein skulle betala ut sosialhjelp. Men så ser eg at det er så stor forskjell frå kommune til kommune i kva beløp dei legg seg på, at det berre vil auka forskjellane. Derfor har vi late det ligga. Og så tar vi det opp til ei grundigare vurdering, og då vil sjølvsagt Stortinget bli invitert til å vera med og fatta vedtak, når Regjeringa har lagt fram si stortingsmelding. Dessutan har eg lyst til å legga til heilt til slutt at eg ikkje har tenkt å kvalitetssikra foreldra sine val, men det går likevel an å tilby dagmammaene opplæring og ha ei slags form for «kvalitetssikring» for dagmammaer. Det er det eg har snakka om. Eg skal ikkje gå inn og styra foreldra sine val.