Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-12-04:
Lederen i komiteen har gitt en god redegjørelse for komiteens innstilling. Politikk består ofte i å rendyrke motsetninger. Og selvsagt er det meningsforskjeller innenfor kriminalitetspolitikken. Men det forventes, og jeg mener, at vi politikere også har et ansvar for å finne samlede løsninger som gir resultater i arbeidet mot kriminalitet og for et tryggere samfunn. Jeg mener da også at dagens innstilling fra justiskomiteen gir dette hovedinntrykket. Komiteen har bestrebet seg på å understreke holdninger og løsninger som samler bred politisk oppslutning. Det kan i seg selv bidra til å skape trygghet for folk flest og troverdighet hos politikerne. Vi er enige om at bekjempelse av kriminalitet bygger på to hovedstrategier, nemlig forebygging og reaksjon. Å forebygge kriminelle handlinger fordrer innsats fra flere og sterkere samarbeid over departements- og etatsgrenser. Komiteen har spesielt pekt på behovet for forsterket innsats overfor barn og unge i risikosonen, i samspill mellom hjem, skole, frivillige, barnevern, politi og andre offentlige etater. Et godt oppvekstmiljø for barn og unge er også god kriminalpolitikk, men det skal settes grenser og reageres på uakseptabel atferd. Oppfølging av straffedømte i kriminalomsorgen med et styrket ettervern er nødvendig for å prøve å hindre ny kriminalitet. Økt synlighet av politi er kriminalitetsforebyggende, likeledes videoovervåking av kriminalutsatte steder. Når noen først har begått en kriminell handling, er vi opptatt av at vedkommende skal møte en rask reaksjon fra samfunnet. Her er det mye ugjort. Vi trenger forbedringer i alle ledd av rettssystemet, fra politi og etterforskning via domstolene til kriminalomsorgen. Selvsagt kreves det her ressurser, men det er også nødvendig med endringer i organisering, rutiner og lov- og regelverk. Vi har behov for klarere resultatmåling i de ulike etater ut fra målsettingen om raskere saksavvikling. Flaskehalser må avdekkes, og ansvar plasseres. Også dette året har justiskomiteen behandlet store saker som vil bidra til en forsterket kriminalitetsbekjempelse. Jeg vil spesielt nevne endringer av politiloven og opprettelse av et politidirektorat, økt norsk deltakelse i internasjonalt politisamarbeid, bedre beskyttelse av aktørene i straffesaker, herunder mulighet for anonym vitneførsel, og endringer i straffelovens bestemmelser om seksualforbrytelser for å styrke kvinner og barns rettssikkerhet og vern mot seksuelle overgrep. Alle sakene har fått bred politisk tilslutning. Bekjempelse av og reaksjon på voldskriminalitet må fortsatt være et av de høyest prioriterte områdene innenfor straffesakssiden. Jeg vil her trekke fram vold mot kvinner og seksualisert vold, former for overgrep som dessverre altfor lenge har fått for liten oppmerksomhet. I Dagsavisen forrige uke kom det fram opplysninger om at politiet har mottatt langt flere anmeldelser om voldtekt og voldtektsforsøk enn tidligere år. Jeg synes at tallene om overgrepene er opprørende i seg selv. Vi vet av erfaring at seksuelle overgrep kan være vanskelige å dokumentere, etterforske og føre for retten, og at det er et fåtall antall saker som resulterer i tiltale og i rettergang. Vi vet at mørketallene er store. Jeg er tilfreds med de endringer vi gjorde i straffeloven før sommeren for å gi kvinnene bedre vern mot seksuelle overgrep. Jeg er glad for den økte oppmerksomheten dette har fått hos påtalemyndigheten og politiet. Det antydes at flere anmeldelser skjer fordi politi og domstoler har fått mer troverdighet i slike saker. Jeg håper det, og jeg håper at praksis kan bekrefte håpet. Kvinner må kunne få forsikringer om at de ikke skal bli utsatt for seksuelle overgrep fordi de er kvinner, og at det uakseptable må gis en streng reaksjon. De fleste blir heldigvis ikke utsatt for kriminelle handlinger, men for den som blir det, er det en tragedie, og det skaper utrygghet for langt flere. Alt arbeid og alle tiltak som rettes inn mot vold og kriminalitet, må djupest sett gjøres for å beskytte og gi støtte til ofrene, eller for å unngå at noen blir offer for overgrep. Offeret i sentrum betyr at vi må legge vekt på helheten i kriminalitetspolitikken. Vi må styrke hjelpen, støtten og erstatningsordningene til offeret. De må få større oppmerksomhet i rettssystemet, og det er nødvendig med raskere saksbehandling. Innsatsen må skje der problemet er størst, f.eks. vold knyttet til den private sfære. Vi må gjøre en bedre innsats for å unngå at noen blir ofre for kriminelle handlinger. Jeg er tilfreds med at komiteen har samlet seg om løsninger som samler bred politisk oppslutning, og jeg tror det er det beste grunnlag for framdrift og dialog med Regjeringen som kan sikre bedre muligheter for mer effektiv kriminalitetsbekjempelse.