Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-17:
Med en positiv tilnærming til statsrådens redegjørelse og innlegg i dag om norske posisjoner til WTO har jeg ingen problemer med å slutte meg til store deler av det han sa, særlig når man legger merke til at statsrådens innlegg var holdt i en diplomatisk tone som gjør at man også har flere tolkningsmuligheter med hensyn til de fleste posisjonene her. La meg da starte med den mest positive tolkningen, der jeg oppfatter statsråden veldig klart, nemlig at MAI-avtalen ikke skal bli en del av WTO-avtalen, og at Norge – riktignok i litt dulgte formuleringer her – klart sier at vi ikke ønsker at avtalen om investeringer skal bli en del av WTO-forhandlingene. Jeg oppfattet også statsråden slik at hvis vi kommer i en posisjon der MAI-avtalen blir en del av WTOs forhandlinger, og senere kanskje også en del av regelverket, vil Stortinget bli orientert fortløpende. Dette var jo en stor sak i fjor, der mange land, ikke bare u-land, som statsråden sa, men også mange industriland, ikke minst Frankrike, bidrog aktivt til at forhandlingene i OECD strandet, nettopp fordi investeringene var et meget problematisk punkt. Jeg har heller ingen problemer med å si at frihandel i all hovedsak er positivt. Frihandel bidrar til økonomisk vekst og kulturell vekst, men frihandel har også mange negative sider ved seg. En av de største utfordringene vi står overfor ved inngangen til det nye årtusen, er at miljøproblemene ikke prises internasjonal transport, og dermed bidrar til en økt grad av globalisering og liberalisering. Statsråden er litt ullen på det punktet. Jeg kunne godt ha tenkt meg at han kunne være litt klarere. Jeg ser at statsråd Fjellanger i Dagens Næringsliv sier at man skal kartlegge omfanget av internasjonal transport. Det som må være poenget, er at man priser internasjonal transport. Det vil bidra til en kostnadseffektiv måte å beskytte lokalt næringsliv på som vil være en positiv effekt ikke minst for u-land, og samtidig vil man få den positive miljøeffekten at man får reduserte CO2-utslipp. Man kom altså ikke i mål i Kyoto-forhandlingene når det gjelder regler for internasjonal transport, hovedsakelig fordi man ikke visste hvordan man skulle fordele utslippskvotene når man valgte kvotesystem. Det som må være utfordringen for Norge, er at man i WTO-forhandlingene også bringer inn miljøspørsmål som spørsmålet om internasjonale drivstoffavgifter. Derfor har SV i dag lagt fram et forslag for å få satt søkelyset på det. La meg også ta tak i den biten som statsråden var inne på, og som går på åpenhet. WTO-forhandlingene var i forrige runde preget av, og vil sannsynligvis i denne runden være preget av, en ekstrem grad av lukkethet. Det vil bety at parlamenter, og også vanlige borgere, og ikke minst de store NGOs, som de heter internasjonalt, de organiserte grasrotbevegelsene, ikke har innsyn i hvordan forhandlingene går. Jeg ber statsråden om å være veldig klar på det punktet, og om at han bidrar så godt han kan, og at den norske posisjonen vil være størst mulig grad av åpenhet både overfor den norske befolkning og overfor de mange organisasjonene som vil være avhengig av de forhandlingsresultatene som etter hvert vil framkomme.