Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-03-31:
Takk til saksordfører Tetzschner både for godt arbeid i saksbehandlingen og for et veldig opplysende innlegg, men takk også til Jette F. Christensen fra Arbeiderpartiet for en god gjennomgang av de prinsipielle argumentene for forslaget. Vi har betydelig sans for den tankegangen også, men Miljøpartiet De Grønne stiller seg altså bak flertallet i denne saken fordi vi mener at det ikke er klokt av Stortinget nå å vedta den foreslåtte unntaksbestemmelsen – slik den foreligger – for de grunnlovfestede rettighetene. Men dette har ikke vært noen åpenbar konklusjon for oss, og vi har derfor tatt inn noen egne merknader i behandlingen av denne saken. Også for De Grønne er det åpenbart at menneskerettigheter ikke kan regnes som absolutte. Som Menneskerettighetsutvalget selv påpeker, er ulike rettigheter i konkrete tilfeller ofte motstridende, og de må vike for hverandre. Dette er det godt redegjort for av flertallet i innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen. Et eksempel er at ytringsfriheten kan begrenses dersom en ytring f.eks. synliggjør svakheter ved landets forsvar. Andre eksempler er at personvern kan begrenses for å oppklare kriminalitet, eller at noens bevegelsesfrihet innskrenkes, f.eks. ved at vedkommende settes i fengsel. I tillegg er de rettighetene det her er snakk om, blant de økonomiske, sosiale og kulturelle rettighetene, som normalt gjennomføres ved politiske vedtak. Det koster penger. Det er stor enighet om at den nøyaktige gjennomføringen av sånne rettigheter er overlatt til Stortinget og de skiftende politiske flertallene. At rettighetene slik de nå er formulert, må vurderes opp mot hverandre og i noen tilfeller begrenses, er åpenbart. Et argument for å ta inn en unntaksbestemmelse er at det i utgangspunktet er uheldig dersom Grunnloven gir et annet inntrykk av innbyggernes reelle rettigheter og begrensninger i disse enn det som faktisk er tilfellet. Det er et viktig mål at Grunnloven er mest mulig forståelig og mest mulig tilgjengelig for befolkningen, og det er også en av grunnene til at De Grønne stemte helhjertet for en nynorsk versjon av Grunnloven i jubileumsåret 2014. Vi i De Grønne deler dermed intensjonene om at rettighetenes virkeområde må trekkes opp klart i grunnlovsteksten for at Grunnloven skal være en effektiv skranke mot myndighetsmisbruk. Vi mener imidlertid at det oppnår vi ikke på en forsvarlig måte med det forslaget til unntakshjemmel som vi nå har fått mulighet til å ta stilling til. For å gå litt i detalj: Det er i unntaksbestemmelsen som er foreslått, stilt opp flere vilkår for når de grunnlovfestede menneskerettighetene ikke skal gjelde. Det første vilkåret er at begrensningen må være fastsatt i lov, og det innebærer at en bestemmelse om unntak fra menneskerettighetene i seg selv ikke kan legitimere begrensninger i rettighetene. Det må altså være lover som konkret sier når begrensningen finner sted, og det kan f.eks. være straffeloven og lover som gjelder når Norge er i krig. Det andre vilkåret er at begrensninger må respektere kjernen i rettighetene. Utvalget skriver at dette vil samsvare godt med praksis fra Den europeiske menneskerettsdomstol, og etter Den europeiske menneskerettskonvensjon kan en gruppe rettigheter fravikes så lenge det skjer på vilkår som ligner dem som er i forslaget til unntaksbestemmelse, som vi nå debatterer. Presiseringen i dette vilkåret er viktig. Det understreker at det er når begrensningene følger av menneskerettighetenes filosofiske grunnlag, at en kan begrense menneskerettighetene, og det følger prinsippet om at mine rettigheter slutter der dine begynner. Samtidig har vi også merket oss at den norske formuleringen er kritisert for ikke å være lik nok den europeiske. De to siste vilkårene som er oppgitt i forslaget, er at begrensningene i en rettighet må være forholdsmessige og nødvendige for å ivareta tungtveiende allmenne interesser eller andres menneskerettigheter. Det er altså ikke nok at begrensningen respekterer kjernen av rettighetene, de må også være forholdsmessige, og her må en da benytte seg av tolkning. Det betyr at det ikke kan være noen mindre inngripende tiltak som skulle vært iverksatt isteden, og det innebærer at fordelene med inngrepet må være klart større enn ulempene. Når både allmenne interesser og andres menneskerettigheter nevnes, kan det tolkes som eksempler, men her åpnes det altså for mye tolkning. Det ville være rart om en begrensning kan være forholdsmessig dersom en menneskerettighet begrenses til fordel for en frihet som ikke er en menneskerettighet. Oppsummert mener De Grønne at det er problematisk å ta inn en bestemmelse om at menneskerettighetene skal kunne fravikes når vilkårene som nevnes, ikke er tilstrekkelig presise. Vilkårene i første ledd er til dels overlappende, og det er uklart for oss hva som legges i ordlyden «tungtveiende allmenne interesser». For eksempel kan det gis inntrykk av at Stortinget kan vedta unntak fra rettighetene til en person eller gruppe når et politisk flertall mener det er riktig. Videre stemmer ikke lenger andre ledd, hvor rettighetene som unntakshjemmelen aldri skal gjelde for, er listet opp. Forslaget til ny § 99 om retten til fri religionsutøvelse mv. ble ikke vedtatt ved Stortingets behandling våren 2014, og forholdet til den allerede eksisterende begrensningen i § 100 om ytringsfriheten er ikke behandlet ennå. Det er imidlertid viktig for De Grønne å understreke at vi ikke utelukker at vi på et senere tidspunkt kan vurdere å støtte et forslag til en mer presist formulert hjemmel, som klarere gir uttrykk for hvilke begrensninger i menneskerettighetene som må eksistere i et demokratisk samfunn, og vi er også åpne for å vurdere konkrete begrensningshjemler knyttet til hver enkelt bestemmelse.