trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2009-01-08:
Jeg takker statsråden for svaret, og vil uttrykke min tilfredshet med den prinsipielle tilnærming til saksområdet fra statsrådens side. Der er vi tydeligvis helt på linje. Jeg konstaterer også at statsrådens syn formodentlig er Regjeringens syn, til tross for at andre medlemmer av Regjeringen har gitt uttrykk for den stikk motsatte oppfatning i den offentlige debatt. Det er jeg meget tilfreds med. Konkret viste jo erfaringen i Nederland da man forsøkte å lage lovgivning basert på det speilvendte prinsipp, at dette førte til en dramatisk økning i omfanget av reservasjoner. Det var 33 pst. av befolkningen som øyeblikkelig registrerte seg i et register, og som sa tvert nei. Så vi deler helt klart den oppfatning at dette vil virke mot sin hensikt. Men som jeg sa i mitt hovedinnlegg, vil jeg mene at selv om det ikke virket mot sin hensikt, ville det være galt simpelthen av prinsipielle grunner, fordi det ville være et skritt tilbake i den policy som ellers gjelder for all virksomhet i helsevesenet, nemlig at brukermedvirkning og pasientens selvbestemmelsesrett og kravet om adekvat informasjon fra helsevesenets side skal ligge til grunn for all behandling. Bare en liten merknad til: Jeg har ingenting imot at statsråden nedsetter et utvalg til å utrede behovet for eventuell oppdatering og ytterligere detaljering av lovgivningen på dette området, men vil kanskje bare være litt forsiktig med altfor raskt å hoppe på ideen om donorregistre, hva enten de er vendt den ene veien eller den andre veien. Europarådet gjennomførte en omfattende vurdering av dette i en ekspertutredning i 2007, og der konstaterer man at alle land som har forsøkt seg med registerløsninger, stort sett har hatt negative erfaringer med det. Det sies: «Etablering av donorregister har ikke i noe land vist seg å lede til et øket antall donasjoner av organer til transplantasjon. Slike registre er kostbare å etablere, er dyre i drift og de kan ikke avsluttes.» Så jeg vil nok mene at før man i Norge går inn på den vei, bør man i hvert fall omhyggelig vurdere de erfaringene som ligger der fra andre land. Og hvis de erfaringene er så negative som Europarådets rapport tyder på, er det vel åpenbart ikke veien å gå.
Inge Lønning (Høyre), 2009-01-08:
Denne interpellasjonsdebatten er vel det nærmeste man kan komme en nasjonal konsensuskonferanse, avholdt i stortingssalen. Det synes jeg er meget gledelig, for det viser at det er særdeles bred tverrpolitisk enighet om de grunnleggende prinsippene som skal styre utviklingen på dette området. Og når det er gledelig, er det fordi det er en bekreftelse på at det er visse elementære ting i vår felles kulturtradisjon som fremdeles ligger på plass. Det grunnleggende prinsipp habeas corpus, at ethvert menneske har rett til å bestemme over sin egen kropp, og prinsippet om respekt for det enkeltes individs kroppslige integritet sitter heldigvis fremdeles i ryggmargen på oss alle. Til representanten Ballo vil jeg bare si at ordleggingsmåten i interpellasjonen sikter ikke i og for seg til de tekniske, juridiske reglene omkring forskningsaktivitet, for det er jo der det tekniske begrepet «informert samtykke» hører hjemme. Men det er en viktig analogi til det, for grunnen til at reglene der er blitt så eksplisitte som de er, er at det grunnleggende prinsipp for all medisinsk behandling ellers er at det skal skje til pasientens beste. Og hvis det skal tjene andre formål enn pasientens eget beste, skal prinsippene om informasjon om formålene og hva inngrepet består i, respekteres fullt ut. På dette området er det selvfølgelig en helt annen situasjon, i og med at det knytter seg til et menneske som ikke lenger kan gi uttrykk for sitt standpunkt, og hvor man derfor ikke kan spørre rette vedkommende. Men prinsippet må jo da være at ingen skal i rollen som etterlatt risikere å havne i den situasjon at man opplever at man plutselig får kjennskap til at noen har foretatt seg noe med den avdødes legeme uten at man ble informert om det. For det vil jo kunne tenkes å være en situasjon hvor den etterlatte vet at avdøde ville ha motsatt seg dette, og det er en situasjon som er helt uakseptabel. Den situasjonen skal intet menneske havne i. Derfor er jeg glad for at det er hundre prosent enighet på dette punkt, og at det som må være virkemiddelet her, må være saklig, skikkelig informasjon og størst mulig åpenhet omkring disse spørsmålsstillingene. Så må jeg bare til sist føye til at for min del synes jeg også det er svært gledelig at alle de som har kommentert spørsmålet om register som virkemiddel i denne sammenheng, har uttrykt tvil og skepsis til det. Det synes jeg også er gledelig.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-01-08:
Jeg synes dette har vært en gledelig debatt, som, slik jeg ser det, har gått etter to hovedspor: Det ene sporet går på at vi alle har et felles mål om å øke antall transplantasjoner og dermed også antall donasjoner. Det andre sporet går på det mer prinsipielle. Jeg kan vel egentlig slutte meg til alt som er blitt sagt – stort sett – for alle partier har sagt det samme når det kommer til stykket, i alle fall når det gjelder kjernen. Starten på denne uken var veldig gledelig for oss som er opptatt av problemstillingen, med den pressemeldingen som gikk ut fra Stiftelsen Organdonasjon, som har vist at antallet transplantasjoner og donasjoner øker. Gjennom de økte bevilgningene som man vedtok her i Stortinget i 2007, og innføringen av DRG-poeng i 2008 har man også lagt forholdene bedre til rette for det. Det viktige som vi gjorde i høst, var å øke støtten til Stiftelsen Organdonasjon. Jeg personlig tror, og Senterpartiet mener, at nettopp det å klare å styrke informasjonsarbeidet rundt hva donasjon faktisk innebærer, vil øke antallet som vil si ja. Det innebærer informasjon om den verdigheten og respekten som donasjonsteamet på Rikshospitalet utøver, og hvordan de behandler den avdøde i alle ledd – det er anonymitet, slik at alle kan være sikre på at alt er ryddig og veldig ordentlig. Å få ut informasjon om hvordan donasjon og transplantasjon faktisk foregår, og å skape en trygghet rundt det, tror jeg er noe av det aller viktigste for å øke oppslutningen ytterligere, slik at pårørende i en vanskelig og krevende fase sier ja til organdonasjon. Det som er prinsipielt viktig i denne debatten, og som for Senterpartiet er særdeles viktig å understreke, er at det er den enkelte og familien som skal ha den fulle og hele kontroll med hvordan legemet til den avdøde skal brukes. Når det gjelder den økte bevilgningen til informasjonsarbeid, tror vi at folk gjennom mer kunnskap og mer informasjon vil føle enda større trygghet rundt donasjon, fordi det arbeidet som skjer, skjer med den største respekt og verdighet i forhold til den avdøde.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-01-08:
Venstre er heilt på line med interpellanten i at organdonasjon må baserast på informert og uttrykkeleg samtykke frå donor eller pårørande. Eg er veldig glad for at også statsråden synest å vere heilt einig i dette. Så vidt eg kan forstå når eg høyrer innlegget til Olav Gunnar Ballo i debatten i dag, må endåtil SV vere på line her, og ikkje det vi har høyrt frå Bård Vegar Solhjell tidlegare, at ein ville spegelvende denne lova slik at organdonasjon etter død automatisk kan bli brukt. Det har vi sett SV og Solhjell gå ut med før, men eg oppfattar no at alle parti som har sagt noko i denne salen i dag, er einige i det som interpellanten har gitt uttrykk for. Det synest eg er ei veldig fin avklaring. Eg og Venstre trur at for å auke organdonasjonen trengst det betre organisering. Vi må ha meir samarbeid, og vi treng nokre økonomiske ressursar. Men det kanskje aller viktigaste er at vi alle tør å ta den vanskelege samtalen om donasjon av organ som mange har vore inne på. Her er jo informasjon veldig viktig. Den debatten som vi har i dag, er viktig for at vi kan få meir snakk om kva det dreier seg om, at ein må kunne gi organ frå den døde, og at ein kan diskutere det. Som andre har vore inne på: Stiftelsen Organdonasjon har gjort ein kjempejobb og ein kjempeinnsats i denne samanhengen. Det er viktig at norsk organdonasjon får tilstrekkeleg økonomi til å drive sitt viktige arbeid. Informasjon og gode historier om organdonasjon er også viktig. Eg las nettopp i eit tidsskrift som Helse Vest gir ut, om ei mor som gjekk ut med ei historie om organdonasjon. Det var ei flott historie. Det var ei historie om ei mor som mista den eine dottera si, der mora avgjorde at organa skulle bli donororgan. Resultatet blei at tre forskjellige personar kunne få livsviktig hjelp. Mora gav uttrykk for etterpå at i den store sorga over å miste dottera si, fann ho meining i å kunne gjere noko for andre. Eg trur at det vil være situasjonen for veldig mange andre også. Det synest eg var ei fin historie som blei presentert på ein fin måte. Ho sa også at ho blei behandla med enorm respekt. Eit viktig moment, som eg trur vi må ta med oss når vi skal tenkje på korleis vi betre skal organisere dette, er at ho sa at ho blei følgd opp i to år etterpå. Det sa ho betydde veldig mykje og var veldig viktig. Denne historia viser at vi må tenkje både alvorleg, seriøst og vidt. Det hjelper ikkje å knipse med fingrane og tru at vi skal få fleire donasjonar i gang. Vi må gjere eit grundig arbeid, vi må ha ei grundig organisering og god informasjon. Elles vil eg berre ta ein liten snutt om dette med register. Eg vil signalisere at Venstre er veldig skeptisk til eit slikt register. Eg trur det vil verke mot si hensikt. Heilt til slutt har eg lyst til å stille eit spørsmål. I dag er det Rikshospitalet som driv med transplantasjonsverksemd. Men kan det vere aktuelt at f.eks. Haukeland Universitetssjukehus kan drive med organdonasjon frå levande givarar, slik at vi kan auke kapasiteten? Er det ein moglegheit ein kan tenkje seg for å betre situasjonen?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-01-08:
Jeg vil få takke statsråden for tilbakemeldingen på interpellasjonen og mitt innlegg. Jeg synes det er veldig positivt at statsråden setter dette «think small»-prinsippet i høysetet. Det er utrolig viktig, fordi vi er så avhengige av de små bedriftene, og at folk tar sjansen på å etablere nye bedrifter. For det er de som tør å ta sjansen på det, som skal sysselsette oss andre som ikke er risikovillige nok. Noe av det viktigste vi som lovgivere kan bidra med, er å gjøre det enklere for dem som er kreative, og som har såpass «guts» at de tør å sette i gang egne bedrifter, men også tør å ta det skrittet det er å ansette én person eller to i tillegg til seg selv. Det er også slik man bygger større bedrifter på sikt. Innovasjonsmeldingen skal vi debattere senere. Vi har nå fått en type unntakstilstand i norsk politikk, fordi alt handler om denne tiltakspakken som skal komme den 26. januar. Regjeringen vil ikke svare på noen ting, samme hva opposisjonen spør om, men viser til tiltakspakken som skal komme den 26. januar. For å si det slik: Den tiltakspakken bør være bra, for nå har man lagt listen så høyt og skapt så store forventninger at jeg tror at hvis det ikke kommer et betydelig antall konkrete tiltak i den pakken, tiltak som er lette å iverksette, kommer det til å bli stor skuffelse ute i næringslivet. Vi i opposisjonen skal bidra i den prosessen ved å komme med våre forslag og være vaktbikkjer og passe på at Regjeringen gjør jobben sin. Jeg synes det er positivt at statsråden vil utvikle et råd for SMB-politikk. Det er utrolig viktig å lytte til næringslivet, og jeg håper at statsråden frem til valget fortsatt vil gjøre det. Statsråden viste videre til handlingsplanen for forenkling. Jeg må minne om at den planen ikke uten videre ble mottatt med jubel i næringslivet. Man sa at her er det en del tiltak som åpenbart burde ha vært gjennomført tidligere, og at de burde ha vært langt mer offensive. Jeg ser videre at man vil ha en høy beredskap og komme med ytterligere saker. Det haster nå. Næringskomiteen vil gjerne ha flere saker rundt dette.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-01-08:
Jeg vil først få takke Stortinget for en utrolig god og nyttig debatt. Det denne debatten har vist, er at det er mange som har gode forslag når det gjelder å utarbeide en bedre næringspolitikk, og spesielt en politikk for små og mellomstore bedrifter. Hvis man har lyttet godt til de innleggene som både representanter fra posisjonen og i særdeleshet representanter fra opposisjonen har kommet med, vil man ha lagt merke til at her var det veldig mange forslag. Så langt i denne stortingsperioden ser vi i næringskomiteen at opposisjonen har fremmet en rekke konkrete tiltak som ville fungere raskt for bedriftene. Dette er også forslag som støttes av næringslivet, og som næringslivet selv har kommet med i den offentlige debatt og også som innspill til Regjeringen. Men det opposisjonen har opplevd så langt, er jo at disse forslagene bare blir avfeid. Jeg skulle ønske at statsråden nå brukte denne debatten til å notere seg de innspillene som er kommet her, og også tar med seg på en seriøs måte de forslag som opposisjonen har til å utvikle en bedre politikk på dette området. I mitt første innlegg sa jeg at jeg hadde notert meg at Regjeringen vil komme med en egen strategi for små og mellomstore bedrifter. Statsråden sa også i sitt innlegg at hun ville sende flere saker til Stortinget i løpet av denne våren. Vil denne strategien for små og mellomstore bedrifter bli fremlagt for Stortinget, eller er det bare et arbeidsdokument for Regjeringen? EU har altså fremmet forslag til nye selskapsmodeller, og det er utrolig viktig at vi nå ser på selskapsmodellene og spesielt kapitalkravene til våre aksjeselskaper og ASA-selskaper i aksjeloven, for det vi nå har sett det siste året, er jo en utrolig oppblomstring av såkalte NUF-selskaper som stiller helt andre krav enn det norsk lovgivning gjør. Det viser jo at norsk lovgivning på dette området på en måte er utdatert, og det bør vi prøve å følge opp. Representanten Gullvåg sa at uansett hva Regjeringen gjør, vil opposisjonen mene at Regjeringen gjør for lite. Det må kunne gå an også å overraske opposisjonen noen ganger og komme med offensive forslag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-01-08:
Jeg er enig i en god del av det representanten Kielland Asmyhr nå sa om å tenke smått, gjøre det enklere å starte bedrifter og ha stort fokus på forenkling, ikke minst. Jeg skal også sørge for at næringskomiteen får enda flere saker i løpet av våren. Det kan jeg love. Når det så gjelder spørsmålet om tiltakspakka, har vi fått veldig mange innspill – og mange gode innspill – både fra opposisjonen, fra representanter for posisjonen og ikke minst fra næringa sjøl, fra mange ulike bedrifter. Det er det vi nå i disse dager sitter og ser på. Det er heller ingen tvil om at den situasjonen vi nå er i, krever at det kommer tiltak som ikke minst fokuserer på de små og mellomstore bedriftene. Og så vet representanten Kielland Asmyhr at vi vil komme tilbake med konkrete forslag på det tidspunktet han sjøl har nevnt. Når det så gjelder handlingsplanen for forenkling, er det vel alltid slik når ei regjering legger fram saker, at man får både positive tilbakemeldinger og noen som ikke er fullt så positive. Det er på en måte rolledelingen mellom posisjon og opposisjon. Men jeg har et ekte og ærlig engasjement, slik jeg også opplever at Stortinget har, for å få til mer forenkling, for det er kjempeviktig når det er så mange bedrifter som har få ansatte. Da må de bruke tida på det som de bør bruke tida på. Det betyr at jeg i løpet av denne våren kommer til å gjøre opp status for hvor vi nå står i forhold til da vi la fram den handlingsplanen. Har det blitt mer forenkling, eller har det ikke blitt mer forenkling? Det er jo fordi vi må få til dette i praksis. Jeg vet at tidligere regjeringer også har jobbet med dette og har forsøkt å få det til. Men det er ikke alltid så enkelt i praksis når det er mange lover, mange regler som skal følges opp. Men det er kjempeviktig å få innarbeidet det prinsippet som dreier seg om at det faktisk er forskjell på de store bedriftene og de små og mellomstore bedriftene, når vi tenker på hvilke regelverk vi hele tida skal innføre. Jeg mener at vi alle har et ansvar for å forsøke å bidra til det. Det handler jo også litt om en kultur- eller holdningsendring som ikke er gjort ved et knips, eller fra én dag til en annen, men som vi jobber veldig aktivt med. Jeg er glad for at det er brei enighet om at det faktisk er nødvendig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-01-08:
Jeg synes det har vært flere konstruktive forslag, som jeg sjølsagt både har notert og hørt og tar med meg i det arbeidet vi er i gang med. Så til det siste som representanten Kielland Asmyhr tok opp, at Regjeringa må kunne overraske litt. For å bruke ett eksempel: Da Regjeringa i løpet av fire dager la fram forslag – som Stortinget, og det er jeg glad for, har sluttet seg til – om tiltak til en verdi av over 100 milliarder kr for å gjøre situasjonen bedre for eksportindustrien, hørte jeg også noen sa «for lite» og «for sent». Da er det ikke veldig enkelt å overraske, men jeg opplever at det er bred tilslutning til å ta situasjonen særlig for de små og mellomstore bedriftene på alvor. Så tror jeg at man skal vente med å felle dommen over forslagene til man ser hva som ytterligere kommer i løpet av noen få uker. Ellers merker jeg meg at flere, bl.a. representanten Kongshaug, har vært inne på at man er nødt til å legge vekt på både kortsiktige tiltak, sjølsagt, i forhold til den situasjonen vi er i, som er veldig krevende for mange bedrifter, og også på mer langsiktige tiltak. Så merker jeg meg også at Høyre, i hvert fall representanten Røbekk Nørve, slår på den gamle plata igjen – og det er sjølsagt lov. Men når det påstås at vi ikke lytter til dem dette gjelder, er jeg ikke enig. Det vi gjorde overfor eksportindustrien, viser nettopp at vi lyttet til bedriftene. Flere sa at det bidrog til at man slapp å få oppsigelser i så stor grad som det lå an til. Jeg tror også man skal vente med å felle dommen til man ser hva som kommer i tiltakspakka, før man sier at man ikke lytter til bedriftene. Når det gjelder det som representanten Rytman tok opp, at vi ligger så dårlig an med hensyn til å etablere og drive bedrifter i Norge – jeg forstod det særlig gjaldt små og mellomstore bedrifter – er det også andre undersøkelser det kan vises til. Blant annet har Verdensbanken rangert Norge som nr. 10 av 183 i en oversikt over hvilke land som det er best å drive bedrifter i. Så her er det mange undersøkelser, men uansett hvordan man snur og vender på det, ser det ut som de fleste er enige om at vi både bør og kan gjøre enda mer for de små og mellomstore bedriftene, som er ryggraden i norsk næringsliv, og det skal Regjeringen også bidra til.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-01-08:
I likhet med flere av de andre som har hatt ordet i denne debatten, vil jeg takke interpellanten for at han reiser en etter min oppfatning meget nyttig debatt, særlig i den økonomiske situasjonen som vi befinner oss i som følge av den internasjonale finanskrisen. Det er i dagens situasjon reell fare for at mange norske bedrifter kan komme til å ramle overende som følge av at markedet simpelthen svikter. Et eksempel på det er jo bildelsproduksjonen, som mange norske bedrifter bidrar til, og som nå opplever nærmest over natten at 50 pst. av produksjonsvolumet – og enda mer – forsvinner. Det er klart at da oppstår det en del behov, bl.a. for å skaffe seg flere bein å stå på, og disse bedriftene trenger nå hjelp til å komme i gang med nyskapings- og innovasjonsarbeid. Det er et umiddelbart behov som har oppstått i disse bedriftene. Så kan man selvfølgelig innvende at mange av disse bedriftene burde ha brukt den gode perioden vi har lagt bak oss, til å fornye seg. Men det er som kjent slik at det er for sent å snyte seg når nesen er borte. Den faren som denne industrigrenen opplever, er jo at man kan komme til å miste verdifull kompetanse i et marked som vi vet kommer til å ta seg opp igjen. Det vil komme til å være behov for bildeler når markedet øker igjen. Det vil komme til å være et økende behov for aluminium i de bilene som produseres i framtida, fordi det er et fordelaktig metall. Derfor er det så viktig nå at vi i løpet av den neste perioden kan finne fram til ordninger som gjør at disse bedriftene vil være i stand til å overleve. Jeg har selv besøkt flere slike bedrifter og har vært i kontakt med de ansatte og bedriftsledelsen. Det er ikke skattelettelser ledelse og ansatte i disse bedriftene roper på. Det er helt andre tiltak de ønsker seg. Denne uken besøkte jeg en bedrift som har et umiddelbart behov for tilførsel av likvid kapital. De har nedbemannet, de har permittert, men drar med seg et etterslep av kostnader som de normalt ville ha fått dekket gjennom det ordinære bankvesenet. Men fordi tilgangen på kapital i dag er begrenset, står den nå i fare for å bukke under som følge av mangel på det de kaller kortsiktig kapital. Som flere andre har nevnt, består norsk næringsliv stort sett av små og mellomstore bedrifter, dvs. bedrifter med under 100 ansatte. Det foregår mye nyskaping og innovasjon i disse bedriftene. Men det er også en stor del av denne bedriftsmassen som ikke har benyttet tida til å skape nye produkter, og hvor innovasjonsevnen har vært relativt liten over tid. Vi har et ansvar for å skape et virkemiddelapparat som stimulerer til at vi får økt nyskaping, og at vi får ny innovasjon i disse bedriftene. Jeg er glad for at Regjeringen har lagt fram en melding som imøtekommer disse behovene på de fleste områdene. Dette skal vi komme tilbake til. Så er det flere som har etterlyst Regjeringens pakke. Omkvedet er som vanlig at det er for lite og for sent. Jeg er ganske sikker på at uansett hva Regjeringen kommer med den 26. januar, vil omkvedet fra opposisjonen være akkurat det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren. I flere regioner i landet er kraftsituasjonen vanskelig. Situasjonen i Midt-Norge er velkjent, men også i Finnmark er den tidvis veldig krevende. Samtidig jobber flere partier, inkludert i Regjeringen, for at nye petroleumsinstallasjoner skal elektrifiseres fra land, både utenfor Midt-Norge og utenfor Finnmark. Men det er vanskelig å se hvor denne kraften skal komme fra. Etter tre og et halvt år med rød-grønn regjering har småkraftsatsingen gått fra at det ble bygd 27 småkraftverk i 2005 til at det i fjor ble ferdigstilt ett småkraftverk. Vindkraftsatsingen de siste fire årene har ikke gitt noen nye konsesjoner som har blitt realisert. Når det gjelder gasskraftpolitikken, er paradoksene enda større. Regjeringen tillater altså å bygge gasskraftverk på oljeplattformer, men ikke på land, til tross for at det som regel ville vært langt mer miljøvennlig om en bygde gasskraftverkene på land og ikke på plattformen. For eksempel legger Regjeringen opp til å tildele konsesjon til fem gassturbiner på flyteproduksjonsplattformen som skal drifte Goliat-feltet, mens en på land ikke har gitt konsesjon til at Hammerfest Energi og Sargas får bygge et gasskraftverk med CO2-rensing. Paradokset blir enda større når en ser at i Midt-Norge ønsker en på Fræna – et område med kraftkrise – å bygge et gasskraftverk, men Regjeringen forutsetter at det skal være CO2-rensing ved oppstart, til tross for at den samme regjeringen sier at CO2-rensing er en teknologi som ikke er kommersielt tilgjengelig; den må først utvikles på Mongstad, og det ligger i hvert fall fem år fram i tid. Så en stiller altså krav til en teknologi som ikke er realistisk, i Midt-Norge. En sier nei til utbygging av gasskraftverk med rensing basert på en annen teknologi i Hammerfest, men en sier ja til gasskraftverk på sjøen så lenge det er i forbindelse med oljevirksomhet. Vil statsråden sørge for at en får en helhetlig CO2-politikk på dette området, og at en gjør det mulig å bygge gasskraftverk på land med forutsetning ...(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Jeg skal unnlate å gå inn i en kraftdebatt, for statsråden er åpenbart ikke kjent med at Regjeringen ikke har fremmet noen tiltak i Midt-Norge, unntatt to mobile gasskraftverk som løsning, og det er to mobile gasskraftverk uten rensing. Så hele statsrådens svar faller på steingrunn, fordi essensen i mitt spørsmål handler nettopp om det som Miljøverndepartementet har ansvaret for. Konsesjon til gasskraftverk er det Olje- og energidepartementet som har ansvaret for, utslippstillatelse er det Miljøverndepartementet som har ansvaret for. Paradoksene oppstår når en sier at nye gasskraftverk på land ikke får starte opp før de har rensing fra dag én, til tross for at Regjeringen også sier at den teknologien ikke vil være klar på minst fem år – en stiller altså krav om teknologi som ikke eksisterer – samtidig som en bygger ut nye oljeinstallasjoner og gir mulighet til å bygge gasskraftverk uten rensing der det ville vært mer fornuftig å flytte gasskraftverket på land og brukt den samme teknologien, men fått bedre utnyttelsesgrad. Man kunne rense den også, slik at en kunne fått et bedre miljøprosjekt med den samme gassen. Men det gjør altså Regjeringens politikk ikke mulig. Vil statsråden revurdere denne tilnærmingen, slik at man får best mulig utnyttelse av gassen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Problemet med stadig å skifte statsråder i denne regjeringen er at en hver gang må begynne på scratch når det gjelder statsrådens historieforståelse. En har lovt CO2-rensing på Kårstø fra 2009. Så snublet en i egne ben. En kaller det et bevisst svalestup, for det er mye penere. En har bygd to mobile gasskraftverk uten rensing i Midt-Norge. En tillater gasskraft offshore uten rensing, men ødelegger muligheten for å bygge mer miljøvennlige gasskraftverk på land, slik vi har sett i Fræna. Klimakvoteloven som er vedtatt, er vedtatt slik Fremskrittspartiet opprinnelig foreslo den og SV ikke ville ha den. NOx-regelverket som er innført, er slik Fremskrittspartiet og Høyre opprinnelig foreslo det. Det er oppsiktsvekkende at statsråden ikke engang var kjent med at dette opprinnelig var et Fremskrittsparti-forslag, når vi vet at Regjeringen selger klimakvoter tilsvarende ¼ av Norges utslipp uten å bruke pengene på klimatiltak direkte. Når en snakker om at Norge er verdensledende på CO2-rensing, er statsråden kjent med at en totalt har kommet mye lenger med et CO2-renseprosjekt i Frankrike, som er mye omtalt i media, men som statsråden åpenbart ikke har fått med seg?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-20:
Fremskrittspartiet satt ikke i regjering.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Jeg tar det for gitt at representanten Solvik-Olsen vet at han stiller spørsmål nå som i all hovedsak ligger under olje- og energiministeren. Jeg skal likevel forsøke å gi et svar på spørsmålet, men jeg vil bare understreke det. La oss ta det planlagte gasskraftverket på Fræna, som det henvises til her. Dette illustrerer jo til fulle den nye grønne giv som er kommet i norsk miljøpolitikk med den rød-grønne regjeringen. Mens vi tidligere – under Bondevik-regjeringen, med Fremskrittspartiets støtte – hadde en fullstendig la det skure-holdning til å sette i gang gasskraftverk uten CO2-rensing, har denne regjeringen sagt at dersom det lages nye gasskraftverk i Norge, skal dette være gasskraftverk med CO2-rensing. Det er et meget betydelig gjennombrudd at vi nå har sagt klart fra til Industrikraft Møre at ja, de har anledning til å lage gasskraftverk på Fræna, men det må være et gasskraftverk som er renset fra første dag. Så vil jo det kunne stimulere teknologiutvikling der. Framfor alt vil den teknologiutviklingen som skjer på Mongstad, kunne ha overføringsverdi til andre steder i landet. Men det er klart at staten ikke kan gå inn og drive parallelle teknologiutviklingsprosjekter samtlige steder. Så den statlige satsingen på teknologiutvikling skjer på Mongstad, men den vil kunne ha virkning andre steder. Det henvises til en kraftkrise i Midt-Norge. Nå har Regjeringen tatt flere skritt for å dempe en slik kraftkrise: bedre samkjøring i nettet, utbygging av transformatorer og andre tiltak. Men det vil overhodet ikke hjelpe den akutte situasjonen som man i hvert fall teoretisk kan forestille seg kan komme med kraftmangel i Midt-Norge, å bygge et gasskraftverk som vil komme flere år fram i tid. Så Regjeringens linje – en langsiktig linje for å få utviklet fangst og lagring av karbon, og ikke nye gasskraftverk uten denne teknologien, men samtidig de kortsiktige avbøtende tiltakene for kraftkrise – er en framtidsrettet og grønn linje.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
I og med – igjen – dette ikke i hovedsak er mitt ansvar, føler jeg at jeg allerede har svart ganske grundig på spørsmålet. Vi legger all kraft i å få til teknologiutvikling. Som jeg sa i redegjørelsen i forrige uke, som Solvik-Olsen forhåpentlig lyttet til, er teknologiutviklingen selve svaret på klimakrisen. Det vil også være interessant å se om Fremskrittspartiets landsmøte, som åpner nå om et par dager, kan komme ut med en klargjøring av Fremskrittspartiets politikk på dette avgjørende punktet for norske velgere, eller om Fremskrittspartiet har tenkt å holde norske velgere for narr og ikke fortelle i forkant av valget hva partiet står for. Vi legger all vekt på utvikling av teknologien. Derfor stiller vi denne typen strenge vilkår, slik at industrien vet hva den har å forholde seg til. Det er det som driver teknologien framover – akkurat på samme måte som de klimakravene Obama nettopp har stilt til amerikansk bilindustri, vil drive klimautviklingen i amerikansk bilindustri.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Den kloke miljøpolitikken består i å klarlegge for de industrielle aktørene hva som er rammebetingelsene de skal forholde seg til i årene framover, slik at de kan planlegge nøyaktig – igjen: hva Obama nå har gjort for amerikansk bilindustri. Vi gjør det samme for norsk kraftindustri og for gasskraftverk. Alle nye gasskraftverk skal være på basis av fangst og lagring av karbon. Det driver teknologiutviklingen, og det vil gjøre det mulig å få dette til. Så går vi inn med store statlige subsidier på Mongstad for å gjøre det til et spissprosjekt. Det er det internasjonale spissprosjektet for å få dette til. Det er den fruktbare blandingen av regulering av industrien med subsidiering av teknologiutvikling som vil løse dette problemet. La meg også minne om at da Bondevik-regjeringen satt, ble det ikke tatt noen initiativ på dette området. Høyre gikk inn i valgkampen i 2005 og fortalte at karbonfangst og -lagring var altfor dyrt, og ikke noen grunn til å satse penger på. Revolusjonen her har skjedd med den rød-grønne regjeringen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Ja, vi er selvfølgelig beredt til å diskutere med de industrielle aktørene hvordan man lettest kan få dette til – om det er statlig innslag i det som i utgangspunktet er en privat og kommersiell prosess. Hvis vi kan bidra inn i det, er det selvfølgelig aktuelt. Men dette er ikke noe som kan basere seg på store statlige subsidier. Det kan vi bare ha på Mongstad. Det er på Mongstad selve teknologiutviklingen vil foregå. Vi driver også på Kårstø, vi har Elnesvågen, og vi har flere parallelle problemstillinger, men selve spissingen av teknologien vil måtte foregå på Mongstad, fordi man trenger et høykompetent internasjonalt miljø. Mongstad er nå det internasjonale spissmiljøet på dette området, som forhåpentlig kan «befrukte» det som også skjer på Fræna. Men selvsagt er vi beredt til å snakke med de industrielle aktørene i Møre, som foreslått.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Jeg merker meg at Fremskrittspartiet ikke på ett tidspunkt, i ett spørsmål, i en måte å formulere spørsmålene på, synes å være opptatt av det som er det aller viktigste, sakens kjerne: Vi har en gigantisk klimakrise. Menneskene på denne jorden er truet av klimaendring. Den eneste løsningen på det er å stille strenge krav til industri i Norge, som i USA og Kina, for å få utviklet teknologien som kan løse dette. Det skulle vært gitt utslippstillatelse. Jeg vet ikke hvor Fremskrittspartiet mener det ikke skulle vært gitt utslippstillatelse. Vi mener at man må stille strenge krav, i dette tilfellet til CO2-håndtering, hvis man skal drive teknologien videre. Det er selvsagt ikke riktig, som det sies her, at vi har gitt opp tanken om karbonfangst og -lagring på Kårstø. Tvert imot ser vi på mulighetene av noe som er større og dermed gildere, vakrere og finere, nemlig hvordan vi kan få renset all CO2 på Kårstø – ikke bare fra gasskraftverket, men også fra integrasjon med terminalen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Hvert ord Sanner sier, kunne jeg gjort til mine egne – de er riktige alle sammen. Bare for å illustrere dette: Kl. 10 den 17. mai om kvelden, ringte Puleedevan, leder for De Tamilske Tigres fredssekretariat til oss. Vi kunne høre skyting i bakgrunnen. Han fortalte at han og lederen for LTTEs politiske avdeling, Nadesan, ville overgi seg til Det internasjonale Røde Kors, og spurte om vi kunne bidra til dette. Vi gav ham det rådet at han måtte heise det hvite flagget, skaffe en høyttaler så de kunne rope dette ut – for det var jo ingen andre i krigssonen – slik at dette kunne skje umiddelbart, og formidlet selvsagt ønsket både til Røde Kors, til amerikanerne og til Sri Lankas regjering. Fem timer etter var de begge døde. Norge har hatt en tett kontakt med dette hele tiden. Det viktigste vi kan gjøre, er å arbeide sammen med land som er sterkere og har mer muskler enn oss, som USA, EU og Japan. Og de kravene Sanner stiller, er helt riktige: umiddelbar adgang for det internasjonale samfunn, FN og Røde Kors til selve krigssonen for å kunne observere hva som sannsynligvis har foregått der. Men enda mye viktigere nå er umiddelbar adgang til alle de leirene hvor nesten 300 000 tamiler er. Husk, regjeringen sa det var 70 000 tamiler i det området – det viste seg å være nesten 300 000. Tallet var til og med høyere enn de anslagene som Tigrene og FN gav. Så regjeringen har altså bevisst og systematisk løyet på dette området. Nå må det gis adgang. Det er så langt nektet, men FN krever det, USA krever det, EU krever det, og vi krever det, og det må skje raskt, for det er i denne fasen folk kan bli likvidert uten lov og dom. Overgrep kan skje. Vi må ha en full registrering av alle menneskene som er der, og vi må ha fullt innsyn i hva som skjer i leirene. Det må være helt klart at hvis det internasjonale samfunn skal betale for leirer og for gjenoppbygging av alle de sosiale og humanitære behovene som kommer, må vi også ha innsyn.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Så langt har det vært liten vilje til det. Selve krigssonen har vært totalt, hermetisk lukket, det har ikke vært noen observatører som har kunnet fortelle sant hva som har skjedd der, og alle krav om adgang har vært avvist. Det har vært noe adgang til leirene, men ikke den fullstendige adgangen, og framfor alt ikke adgang fra folk blir tatt til fange, til de kommer til leirene, som kan gi en garanti for at ingen forsvinner på veien. Alt dette har blitt nektet, trass i betydelig internasjonalt press. Dessuten vil jeg legge til at det er helt avgjørende nå at Sri Lankas regjering – etter at de har vunnet en militær seier over Tigrene – også vinner freden. Det kan bare skje hvis de skaper en inkluderende stat hvor alle tre folkegrupper – singalesere, tamiler og muslimer – føler seg som likeberettigede borgere i staten, og at det gis selvstyre til de tamildominerte, nordøstlige delene av landet. Skulle regjeringen vise seg å være sjenerøs på basis av militær seier, kan Sri Lanka ta viktige skritt framover. Er man ikke det, sår man bare frø for nye konflikter i årene framover.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Rajapakse sa i sin tale til parlamentet i Colombo i går at det trengs en srilankisk løsning på et srilankisk problem, og at Sri Lanka ikke vil kopiere noen utenlandske modeller. Det er vel og bra. Men det finnes alminnelige internasjonale standarder for hva som er rett og galt, og dem kan det internasjonale samfunnet ikke kompromisse på. De gjelder også for Sri Lanka. Blant standardene er full adgang for det internasjonale samfunnet som driver humanitær hjelp i slike leirer, full adgang for media og for hjelpeorganisasjoner til en krigssone, og også det viktige langsiktige prinsippet at det trengs spesiell beskyttelse av mindretall i et land. Jeg vet ikke om et eneste europeisk land som ikke har regler for mindretallsbeskyttelse. USA har drevet det man kaller «affirmative action» siden tidenes morgen – i hvert fall siden 1950-tallet. Og India har mange mindretallsbeskyttelser. Så Sri Lanka kan ikke bare behandle hver borger individuelt – også Sri Lanka må forholde seg til internasjonale standarder for mindretallsbeskyttelse, også når man skal lage en srilankisk løsning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Dette er et veldig godt spørsmål, og jeg ser ikke bort fra at jeg på et tidspunkt skal gi et langt og omfattende svar i en bok eller på annen måte om hva som skjedde i denne fredsprosessen. Hvis jeg skulle si én ting, så er det at hvis man krever å oppnå 100 pst., hender det at man av og til oppnår null. Et av mine store historiske idoler er den irske lederen Michael Collins. Han drev militær kamp mot britene, men han skjønte hvor langt han kunne komme med militær kamp før han gikk over i politisk kamp. Til slutt gjorde han en «deal» med Churchill, hvor han oppnådde 80 pst. av det som var hans program – ikke 100 pst., men 80 pst. – og historien har gitt ham helt rett. Partene på Sri Lanka insisterte i altfor stor grad på at de skulle ha 100 pst. eller ingenting, og endte da opp – i hvert fall for øyeblikket – på tigersiden med ingenting. Begge parter har ansvaret for en sånn maksimalistisk linje. Det lå på bordet i 2002–2003 – Jan Petersen var også involvert i dette – en føderal løsning. Den burde vært tatt, og den ville ha vært akseptert av nesten alle mennesker på Sri Lanka.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Det er helt klart at det kreves to for å danse tango. Hvis Sri Lankas regjering ønsker involvering av det internasjonale samfunnet i hjelpearbeidet i nordøst, må også det internasjonale samfunnet stille krav til adgang til disse leirene og til at man overholder alminnelige internasjonale standarder. Og, som f.eks. representanten Syversen var inne på, ville det selvsagt være fullstendig uakseptabelt hvis man skulle befolke deler av nordøst med srilankere. Jeg har så langt ikke sett tegn til det, men hvis det skulle skje, ville det være en veldig farlig utvikling å ta srilankere inn i områder som tradisjonelt har vært tamilske. Men det kortsiktige er en umiddelbar adgang for FN og internasjonale hjelpeorganisasjoner til å ha fullt innsyn i alt som foregår i leirene, og det langsiktige er å få en dialog mellom regjeringen og et tamilsk og muslimsk lederskap – og et lederskap må jo oppstå nå, for det er egentlig et vakuum på tamilsk side – om en inkluderende stat hvor alle folkegrupper på Sri Lanka kan føle seg som likeverdige borgere.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Det er litt vanskelig å komme direkte over i norsk innenrikspolitisk kranglemodus etter forrige sak. Her blir det stilt en rekke spørsmål om enkeltsaker som jeg gjerne skal svare på, men siden det generelle spørsmålet er om jeg er fornøyd med Regjeringen, vil jeg si: Jeg er kjempestolt av å være med i en rød-grønn regjering som totalt har endret norsk miljøpolitikk. Bare i går kom det to veldig gode bevis på det. NOx-tallene som ble lagt fram, viser en vesentlig nedgang i norske NOx-utslipp. Etter at Bondevik-regjeringen ikke gjorde noe på dette området, kom vi inn og laget en avtale med industrien. Den avtalen virker, og tallene går ned. Det andre som skjedde i går – det var for et par dager siden, men det kom i media i går – var at vi nå legger fram helt nye regler for norsk atomavfall, en helt ny og mye strengere kategorisering. Fra å ha hatt veldig slappe regler får vi nå de strengeste internasjonale reglene og tett inspeksjon. Det blir illustrert med saken i Gulen. Igjen: Etter at Bondevik-regjeringen ikke gjorde noen ting, bare satt og sov, tok den rød-grønne regjeringen tak i dette. Ta markaloven. Kristelig Folkeparti har vært i regjering i ti år. Siden Gro la fram markaloven, og Willoch trakk den tilbake, har man ikke klart å få den fram. Vi bare gjorde det. Naturmangfoldsloven, som opposisjonen lenge har krevd: Vi bare gjorde det. Da vi la fram miljøbudsjettet i Stortinget for en tid tilbake, var til og med Lars Sponheim panegyrisk i sin hyllest, fordi miljøbudsjettet har stått stille hele tiden inntil vi fikk det kraftig opp. Karbonfangst og -lagring, som de viktigste partiene i Bondevik-regjeringen i valgkampen sa at man ikke skulle ha, har vi fått i gang. Vi har fått en så sterk internasjonal miljøstatus at vi har fått tittelen «Champions of the Earth» av FN på grunn av den rød-grønne regjeringens innsats. Vi kan ikke måle oss mot Jesus Kristus – da faller vi også – men sammenlignet med alternativet har vi alt å skryte av.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Prøven på om vi har noe å skryte av, er hva andre synes, ikke hva vi synes. Jeg kom med denne skrytelisten for å lage en kontrast mellom de rød-grønne som får det til, og Bondevik-regjeringen som ikke fikk det til, ikke for å løpe rundt i verden og skryte. Det tror jeg ikke har så mye å si. Men verden skryter av Norge. Vi ble kåret av FN til «Champions of the Earth» for politisk ledelse internasjonalt, fordi FN synes at vi har veldig mye å bidra med. Det skyldes mange ting, også ting som vi har vært enige med opposisjonen om, som regnskogprosjektet. Det skyldes den norske koblingen – som Kristelig Folkeparti har vært uenig i – mellom utvikling og miljø, og det skyldes de norske forslagene i klimaforhandlingene, og at våre klimaforhandlere har fått en sterk internasjonal anerkjennelse. Så ja, internasjonalt har vi mye å skryte av, men det er veldig lite sannsynlig at det er lurt å løpe rundt og skryte på denne måten. Det kommer ikke til å gjøre så veldig inntrykk internasjonalt, men jeg håper at det kanskje kan gjøre litt inntrykk på Kristelig Folkeparti!
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Nå har vi igjen den situasjon at det bringes opp fem–seks forskjellige spørsmål i hvert spørsmål for å kritisere Regjeringen. Det er ikke lett å svare på alle. La meg ta NOx-utslippene. Hvis Fremskrittspartiet har kommet med dette på et tidligere tidspunkt, er det fint. Jeg vet ikke om det er et parlamentarisk uttrykk å si at selv blind høne kan finne korn, men det er iallfall et utmerket bilde på dette. Det kan godt hende at avtalen med industrien burde ha kommet før. Antakelig burde den ha kommet allerede ca. år 2000, rett etter Göteborg-konferansen, for å få dratt dette i gang. Men iallfall er det veldig mye bedre at den kom enn at den ikke kom. Og de regjeringene som Fremskrittspartiet har støttet, fikk den ikke fram. Vi har fått den fram. Nå går utslippene ned, og vi kan få en NOx-politikk i Norge. Vi kommer litt for sent i mål, og det skyldes at det har vært så mye dødtid før vi fikk det til.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
La meg først si at når jeg nå kommer med en lang liste over alt vi har fått til, er jeg den første til å innrømme at vi ikke har fått til alt. Det er derfor det er så viktig at vi blir gjenvalgt i september, så kan vi fortsette å gjøre like gode ting på andre områder. Ett av de områdene der vi ikke har fått til nok – det tror jeg alle de tre regjeringspartiene er enige om – er når det gjelder fornybar energi. Vi ønsker å få til vesentlig mer både når det gjelder biomasse, når det gjelder solenergi, når det gjelder vindkraft, og ikke minst de svære mulighetene som ligger i havvindmøller, selv om det er litt fram i tid. Dette er et område hvor vi ikke har lyktes så godt som på mange andre miljøområder. Vi lyktes ikke med å få til en avtale med Sverige om grønne sertifikater. Nå er de forhandlingene gjenopptatt. Olje- og energiministeren har som siktemål å få dem fullført innen 1. oktober, og får vi det på plass, alternativt et annet tilsvarende system, vil også det norske markedet for fornybar energi bli mye bedre, slik vi har et felles ønske om.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Vi får ta debatten om høner og kastrering og alt dette etter hvert. Men for å svare skikkelig på dette spørsmålet, få det ut av den pingpongen som har vært i det siste: Det som framgår i Dagbladet, er at disse ønsker å stille spørsmål i storfraksjonen, som selvfølgelig er en helt normal ting. Men vi har nå opplevd at partier som aldri tidligere har tatt til orde for at man skal bruke statlig eierskapsutøvelse for å påvirke miljøpolitikken i et selskap, plutselig har startet en pingpong om dette i media, etter at jeg tok dette opp på SVs landsmøte. Oljesand er en teknologi som jeg mener vi ikke trenger, og som FNs klimapanel har stemplet som særlig farlig, men vi trenger en bred debatt om hvordan statlig eierskap skal utøves. Da Stortinget diskuterte eierskapsmeldingen, var disse temaene ikke grundig diskutert. Jeg tror ikke engang Venstre eller Kristelig Folkeparti på dette tidspunktet tok til orde for dette. Vi trenger den brede debatten nå for å fastlegge noen prinsipper for statlig eierskapsutøvelse i slike saker. Vi har ingen tradisjon for å drive detaljstyring i enkeltsaker, det er det ingen som ønsker heller, og hvor grensene går for dette, mener jeg er en sak vi nå trenger en åpen diskusjon om. Vi har jo fått en del av diskusjonen allerede i forbindelse med Statens pensjonsfond – Utland.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-20:
Hvis vi kan få en ordentlig meningsutveksling om dette, vil jeg starte med å si at Kristelig Folkeparti systematisk i hele sin historie har vært et parti som har tatt til orde mot statlig eierskapsutøvelse, mens man nå tar til orde for. Men det det viser, er jo bare at hele feltet er i endring, fordi de tingene som SV var alene om å foreslå, f.eks. for Statens Pensjonsfond – Utland, har nå fått bred aksept i det norske samfunnet. Så det er en debatt i endring. Jeg mener vi ikke kan ta stilling til denne ene eierskapsutøvelsen i Statoil som en isolert ad hoc-sak, men vi trenger en bredere debatt om hvor grensene går, hvordan man skal drive strategisk eierskapsutøvelse uten å gå inn i enkeltsaker som jeg tror ingen egentlig ønsker. Og den debatten ønsker jeg hjertelig velkommen, vi trenger den, og den bør være bred. Men den kan ikke drives på den ad hoc-måten som opposisjonen nå har tatt til orde for.