Ivar Kristiansen (Høyre), 1998-11-24:
Jeg synes det har vært en positiv debatt. Selv om det siste innlegget fra representanten fra Senterpartiet, kanskje bidrog til å redusere det som kunne ha blitt en særdeles vellykket avslutning på denne debatten, tror jeg det likevel er grunn til å se litt optimistisk på oppfølgingen, for her uttaler den ene etter den andre at man er villig til å foreta en revisjon av dagens konsesjonslov. Jeg kan ikke skjønne annet enn at dette må ha spor i seg til å kunne ende positivt. Jeg tror ikke vi i en debatt som denne skal blande inn alskens andre forhold og lover som er gjeldende innenfor landbruket. Jeg tror man må skille klart mellom eksempelvis konsesjonsloven og odelsloven, dette bør ikke nødvendigvis være noe som helt nøye henger sammen når man skal diskutere den generelle landbrukspolitikken videre. Men jeg synes dette spørsmålet, som etter hvert begynner å bli nokså overmodent, også handler om levende bygder – siden dette har vært trukket fram av nokså mange i debatten. Hva er egentlig distriktspolitikk? Jo, det må jo være myndighetenes aktive politikk for å bidra til vekst og utvikling i Distrikts-Norge. Og det er ingen tvil om at Landbruks-Norge er en vesentlig del av det såkalte Distrikts-Norge. Hva angår bosettingen i Distrikts-Norge, på landsbygda, er det ikke tvil om at hvis vi tar oss bryet med å se litt bakover i tiden og utover i landet, ser vi at de gamle kjøpmenn som var til stede på landsbygda, finner vi i historiebøkene. Skolene er nedlagt, fordi det ikke lenger er skolebarn nok til å fylle klasserommene. Vi ser rett og slett at det stadig er færre å levere varer og tjenester til i Distriks-Norge. Vi ser sågar at de som hører hjemme på landsbygda, landbrukets egne organisasjoner, også har tatt den samme ferden som de andre og flyttet fra Landbruks-Norge med sine virksomheter. Det betyr at hvis man ikke er villig til å se på praktiseringen av konsesjonsloven, som, hvis man endrer den, kan være et bidrag til å snu strømmen litt, har man etter min oppfatning ikke tatt denne debatten tilstrekkelig på alvor. Dette handler ikke, slik SV er inne på, om stordriftens fordeler. Jeg tror kanskje man forkludrer landbruksdebatten ved å si at en enhet på 10, 20, 30, 40 eller 50 dekar har noe med stordriftfordel å gjøre innenfor norsk landbrukspolitikk. Men hvis man ikke tar seg bryderiet med å se på hvordan vi kan gjøre Distrikts-Norge mer attraktivt, hvordan vi kan få folk til å prioritere å ha 10, 15, 20, 30 eller 50 dekar å pusle med, og se det som mer attraktivt enn å være i byen, hvor det finnes diverse tilbud for å utnytte fritiden på en fornuftig måte, ja, da tar man ikke denne debatten helt på alvor. Når vi diskuterer spørsmålet om levende bygder, tror jeg man må stille spørsmål om hvor mye dokumentasjon som må til for å se på den utviklingen vi har hatt innenfor Distrikts-Norge, før man alvorlig griper fatt i også å gjøre omsetningen av landbrukseiendommer mer hensiktsmessig for å bidra til å styrke bosettingen. I dag virker konsesjonsloven stikk motsatt. Den reduserer rekruttering, den er et hinder for investering/kapital. Kredittinstitusjonene har rett og slett ikke noe å ta pant i, og så går jobben via Stortinget for å øke rammen til landbruksbank osv.– og jeg ser at det samme flertallet som utgjør flertallet i dag, ikke har vært villig til å ta de nødvendige løft. Det skal ikke jeg kritisere dem for, men vi må i hvert fall skape arenaer som gjør at kapitalen kan komme inn og bidra til vekst og utvikling også innenfor denne næringen. Og bare for å klargjøre, siden enkelte ønsker å angripe Høyre for at vi vil landbrukspolitikken til livs, vil jeg få lov å sitere hva vi sier i forslaget: «Det presiseres i loven at vilkår som settes for konsesjon skal ligge innenfor de formål loven skal fremme.» Jeg vil tro at det skulle være tilstrekkelig til å forstå at det ikke er landbrukspolitikken generelt vi vil til livs, snarere tvert imot. Helt til slutt: Jeg går ut fra at når det forslaget som er fremmet av komiteen, i dag blir vedtatt, vil dette bli en sentral del av landbruksmeldingen. Jeg håper at statsråden, som er den neste som skal ha ordet, kan bekrefte at dette vil bli gjort på en grundig og selvfølgelig effektiv måte, uten at konklusjonen blir fremmet her og nå.