Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-07:
Som justisminister er jeg svært opptatt av å bedre voldsofrenes situasjon, og det iverksettes i disse dager en rekke tiltak for å styrke ofrenes stilling i mitt departement. Vi har for det første foretatt en grundig gjennomgang av den statlige voldsoffererstatningsordningen og vil foreslå at ordningen nå lovfestes. Det vil i den forbindelse bli foreslått at ordningen blir rettighetsbasert i stedet for å være en billighetsordning som i dag. Maksimalbeløpet etter ordningen vil bli foreslått økt fra 200 000 kr til1 mill. kr pr. skadetilfelle, slik at også de hardest rammede ofrene får en skikkelig dekning. Forslaget til ny lov vil om kort tid bli sendt ut på høring. For å få et riktig bilde av tilbudet for voldsofrene og for å kunne utarbeide hensiktsmessige støttetiltak er det også etter min mening viktig at voldsoffererstatningsordningen ses i sammenheng med de sosiale trygde- og støtteordninger som foreligger. Justisdepartementet, Sosialdepartementet og Arbeids- og administrasjonsdepartementet utreder for tiden mulige utvidelser av sosiale trygde- og støtteordninger som kan imøtekomme voldsofrenes særskilte behov. Det er mye som kan tyde på at et voldsoffer sitter med så mange komplekse situasjoner at det offentlige støtteapparatet rett og slett ikke klarer å sortere. Og nettopp fordi man er i en slik kompleks situasjon skal man ikke komme i den urimelige situasjon at man ikke blir vurdert som et helt menneske. Det er dette som er bakgrunnen for den gjennomgang som nå skjer mellom tre departement. Komiteen viser også til at ordningen med rådgivningskontor for voldsofre må utvides. Erfaringene hittil tyder på at det er et stort behov for en slik førstelinjetjeneste for kriminalitetsofre. Det er nå vedtatt å opprette fire nye rådgivningskontorer, i tillegg til de fem som allerede er etablert. På rådgivningskontorene skal ofre for kriminalitet kunne få veiledning til å håndtere sin sak, hvordan de skal kunne få profesjonell hjelp om man har behov for det, og informasjon om hva som skjer i retten ved en eventuell rettssak. Justisdepartementet gjennomfører et prøveprosjekt med voldsalarmer. Denne ordningen har lav inngangsterskel, og det er ikke nødvendigvis påkrevd med anmeldelse for å kunne få tildelt alarm. For tiden er det 150 alarmer i aktiv bruk. Prosjektet er evaluert, og vi vurderer ikke om ordningen skal videreføres, men hvordan ordningen skal forbedres, slik det bl.a. framgår av den tidligere framlagte handlingsplanen om tiltak mot vold i samliv. Vi oppfatter det slik at ordningen med voldsalarm er et rimelig og godt forebyggende tiltak som øker tryggheten for trusselutsatte, og som minsker faren for å bli utsatt for nye kriminelle handlinger. Komiteen understreker behovet for tilstrekkelig opplæring om voldsofres rettigheter for de offentlige personene som kommer i kontakt med voldsofre. Det er utarbeidet en generell informasjonsbrosjyre, «Fra anmeldelse til dom», som er sendt offentlige myndigheter over hele landet. Alle politidistriktene har dessuten utarbeidet en liten folder med opplysninger om lokale institusjoner og organer som kan yte direkte og praktisk hjelp til voldsofre. Både individual- og allmennpreventive hensyn og hensynet til offeret og siktede tilsier at straffesaker avgjøres så raskt som mulig. Å vente på en avklaring kan være en stor belastning for alle involverte parter. Justisdepartementet har i 1999 satt inn betydelige ressurser for å redusere saksavviklingstiden i domstoler hvor lang saksbehandlingstid er et problem. Raskere saksavvikling er en av de høyest prioriterte oppgavene for justissektoren. På bakgrunn av de mange tiltak som departementet allerede har på gang, ser jeg fram til å imøtekomme justiskomiteens ønske om en samlet gjennomgang av nasjonale og internasjonale tiltak som kan styrke voldsofrenes situasjon. Jeg vil også legge til to ting når det gjelder erstatningspraksis. Jeg har hørt og merket meg de ulike eksempler som er framført av representanter, og jeg har også hørt det resonnement som skal ha vært gjort gjeldende når det gjelder mennesker i yrker som angivelig er mer voldsutsatt enn andre. Her legger jeg følgende til grunn: Erstatningsnemndas formann avgav 12. august 1998 en generell uttalelse til fylkesmannen i Vestfold hvor det framgår at personer i særskilt utsatte yrker i utgangspunktet har det samme vernet etter voldsoffererstatning som andre voldsofre. Det er den logikken jeg legger til grunn når jeg antar at nemnda skal behandle saker. Jeg vil selvfølgelig nøye følge nemndas praksis, og jeg vil også følge opp de praktiske punkter som komiteen har anført også på dette området når det gjelder erstatningsnemnd og praktisering. I det hele tatt har innstillingen fra komiteen vært en kraftig og sterk stimulans for å sette voldsofrenes sak på dagsordenen, og jeg vil på den måten rose både komiteen, saksordfører og initiativtaker Tor Nymo.