Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Jeg har et ønske om å ta opp en sak som ligger mitt hjerte nær, nemlig situasjonen for befolkningen i Oslo og derigjennom også situasjonen for de politifolk som er ansatt – og jobber – i Oslo. Jeg vil hevde at det er et faktum at Oslos befolkning i dag føler mer utrygghet enn nødvendig. Det skyldes – etter mitt skjønn – en altfor stor grad av fravær av synlig politi. Hvis man ser på statistikken, er det også et faktum at Oslo-politiet kommer dårlig ut når det gjelder oppklaring av vinningskriminalitet. De er gode når det gjelder en del annet, men sliter når det gjelder vinningsforbrytelser. Anslagsvis har de en oppklaringsprosent på ca. 16. Det betyr at åtte av ti slipper unna. Dette gjelder altså vinning generelt. Så kan man selvfølgelig diskutere – gå i dybden av dette – og si: Skal man etterforske sykkeltyveri? Skal man etterforske mobiltelefontyveri og den slags? Jeg tror at hver gang man tar avstand fra å etterforske kriminalitet, gir man et signal til befolkningen om at det de påpeker, og som de skulle ha gjort noe med, ikke er så viktig. Det synes jeg man skal være ytterst forsiktig med. En del av dette skyldes at den økonomiske situasjonen i Oslo er tøff og vanskelig, rett og slett. Oslo-politiet satser på å gjøre noe med det, ved å holde stillinger vakante. Og når stillinger holdes vakante, blir det «hull» i en organisasjon og i det den organisasjonen er forventet å skulle gjøre. Da er det fristende å spørre – som jeg gjør i interpellasjonen min: Er det man gjør i Oslo-politiet nå, et brudd på politiloven, der det sies at det er statens plikt å ha et politi? Føler justisministeren seg delvis som en lovbryter på grunn av denne situasjonen? Dette regner jeg med at statsråden vil være i stand til å svare på senere, når han får ordet. Man får jo av og til signaler om det som skjer ute. Jeg har fått opplysninger som tyder på at Oslo-politiet pr. i dag ikke har det antall stillinger som Stortinget, da det vedtok budsjettet i fjor, forventet at de skulle ha. Igjen: Det skyldes problemer i forbindelse med budsjettet og den budsjettsituasjonen man har. Hvis man må spare inn mer enn forventet, vil det ramme publikum. Oslo-politiet er blitt pålagt noen sentrale nasjonale oppgaver, som f.eks. bombehundtjeneste, livvakttjeneste, beredskapstropp, politihelikopterberedskap osv. Ambassadevakttjeneste er også en av oppgavene. Etter at Oslo-politiet har brukt penger på dette, kan de bruke det som er igjen på å bekjempe kriminalitet. De sentrale nasjonale oppgavene har førsteprioritet. De pengene som blir igjen, skal dekke Oslos befolknings behov. En annen konsekvens av situasjonen er at man legger ned flere politiposter. Man skal nå legge ned politiposten på Oslo S. Man kan diskutere hvorvidt det er lurt å samle politiressursene mer enn det man har gjort tidligere – det er mulig man vil få en bedre effekt gjennom det. Jeg tror likevel ikke man skal unnlate å se alvorlighetsgraden i hvordan dette oppfattes blant publikum. Når publikum ser at et politiskilt blir fjernet, oppfatter de at politiet trekker seg lenger unna. Det er ikke nødvendig. Vi bør ikke, og skal ikke, gjøre det slik. Vi er et av verdens rikeste land og har råd til å ha verdens beste politi – hvis det er politisk vilje til det. Jeg tror det av og til er mangel på vilje som er problemet. Oslos befolkning har krav på minst like gode polititjenester som det resten av landet har. Jeg tror at Oslo-politiet i altfor stor skala henlegger saker, det være seg saker hvor det er behov for tolkeutgifter, eller i forbindelse med DNA-analyser. Det har kommet signaler om at dette skjer – og at det skjer i stor skala – av hensyn til de totale kostnadene. Det står iallfall i kontrast til det som statsråden har sagt tidligere, nemlig at saker med kjent gjerningsmann ikke skal henlegges. Det har også komiteen, bl.a., påpekt. Det kan ikke være slik at det er rettsmedisinske tester som skal avgjøre om rettferdighet skal skje fyllest eller ikke. Hvis vi ikke tar et oppgjør med dette snart, tror jeg vi vil få et opprør mot oss fra befolkningen, nettopp fordi de som gode skattebetalere forventer å få noe tilbake. Jeg registrerer at en av statsrådens tilnærminger for å fikse dette, var å være med på et nettbesøk. Der bad han befolkningen om å gi innspill om hva som skulle prioriteres. Det var en interessant og litt mystisk vri, muligens veldig moderne – nymotens. Men det er jo et faktum – og det forutsetter jeg at også statsråden vet – at politikk handler om politisk prioritering. Da synes jeg det blir rart og mystisk – og defensivt – å spørre publikum om hva man skal prioritere. Dette er et politisk ansvar. Gjennom behandling i Stortinget og gjennom statsrådens stø hand skal politikken gåes opp. Det skal ikke skje gjennom et nettmøte. Arbeiderpartiet har nettopp avholdt sitt landsmøte og vedtatt – godt støttet av de andre regjeringspartiene – at man skal forby kjøp av sex. Det betyr en ny oppgave – nye utfordringer. Men betyr det nye midler? Eller forventer statsråden at dette skal løses innenfor de rammene man har? Kjenner jeg statsråden rett, vil han i sitt svar si at han ikke vil komme inn på budsjettforhandlingen nå, men at han vil komme tilbake til det. Det er en vanlig frase, men sannsynligvis det som vil være statsrådens svar. Hadde dette vært et enkelttilfelle, ville jeg ikke ha gjort noe mer med det. Men de av oss som har vært med her en stund, vet at Politiets Fellesforbund har vært ganske flinke til å «arrestere» – hvis jeg kan bruke det begrepet – Stortinget, ved å vise til at Stortinget stadig vedtar nye lover og regler, men samtidig ikke finansierer det de innebærer, fullt ut. Det betyr at vi setter politiet i en sjakk matt-situasjon, der vi forventer at de skal løse oppgavene, men vi gir dem ikke verktøyet og muligheten til å gjøre det. Når statstråden da går ut og sier at denne regjeringen har satset veldig mye – over 100 mill. kr er tilført politiet – er det mulig at denne regjeringen synes det er mye. Fremskrittspartiets siste budsjettforlik med den forrige regjeringen, Bondevik-regjeringen, var på i underkant av 500 mill. kr. Det synes jeg var en satsing. Den satsingen man har nå, synes jeg blir marginal i forhold til dette. Vi har altså en situasjon der politiet i dag, etter mitt skjønn, velger mellom pest eller kolera. Det burde ikke ha vært slik. Politifolk burde ha fått lov til å jobbe med det de har lyst til å jobbe med, nemlig kriminalitetsbekjempelse og forebygging av kriminalitet. Natt til lørdag før påske var jeg ute med Sentrum politistasjon. Det var kjempeinteressant og veldig lærerikt. Det som kanskje var mest fascinerende, var at det var politifolk på jobb som egentlig hadde fri, som valgte å bruke fritiden sin til å gå på jobb, bl.a. fordi de er ærekjære og stolte av jobben sin, og samtidig fordi de ønsker å gi et bidrag til Oslos befolkning, slik at de kan føle en økt grad av trygghet. Jeg håper ikke det skal være slik at statsråden i framtiden satser på en dugnadsånd, at det er den som skal drive Oslo-politiet, for da er jeg redd vi kommer til å få en større utfordring enn det som godt er. Så hadde jeg håpet at statsråden kunne ha tatt et mye tøffere initiativ når det gjelder nødvendige investeringer i politiet. Jeg er klar over at statsråden har en ambisjon i den retning. Jeg er også klar over at Politiets Fellesforbund har visst at vi har et etterslep på flere hundre millioner kroner, som er uløst. Hadde vi kunnet foreta en del nødvendige investeringer, hadde vi kanskje fått et enda bedre og mer effektivt politi. De sliter i dag med gamle kjøretøy og dårlige tekniske løsninger. Vi kunne diskutert ulike EDB-løsninger for politiet. De har ikke engang direktekontakt fra kjøretøyene inn til kjøretøyregisteret eller til straffesaksregisteret, slik veldig mange andre land har. Og det finnes gode løsninger her, men vi har pr. i dag ikke råd. Jeg håper at – og ville satt pris på om – statsråden kunne tenke seg å si noe om sine ambisjoner på vegne av Regjeringen når det kommer til det å ta tak i behovet for nødvendige investeringer, for jeg tror faktisk at det kan være med på å bistå politiet på en god måte, noe som vil gi en god effekt tilbake for oss alle. Det som i alle fall er et faktum, er at det Fremskrittspartiet ønsker seg, er et politi som rykker ut når en eller annen har behov for hjelp, og ringer og ber om hjelp, et politi som kan være med og satse på forebyggende arbeid og på å forebygge kriminalitet. Den beste og billigste måten å gjøre det på er selvfølgelig å satse på forebygging, men også synlig politi er med på å virke forebyggende. De fleste som har vært ute og kjørt bil, tror jeg har opplevd at dersom det kommer en uniformert politibil i nærheten av en, blir folk veldig lovlydige. Det er i alle fall den erfaringen som undertegnede har skaffet seg. Det som jeg også synes er viktig, er at vi er nødt til å ta et tak i fellesskap for å sørge for at norsk politi kan opprettholde og ha den tilliten de har pr. i dag. Hvis ikke rammer vi indirekte oss selv, og vi rammer en etat urimelig. Jeg ser fram til å få statsrådens syn på hva som nå må gjøres for at Oslo-politiet skal få den nødvendige bistand, og for at tryggheten skal bli satt på kartet igjen – også i Oslo.