Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-12:
Det er jo slik som saksordfører Reidar Sandal sier, at det vi i dag behandler, er en slags revisorrapport om hvordan det gikk i året 2007. Det kan si oss noe om norsk økonomi, men det kan ikke si oss alt om hvordan samfunnsutviklingen egentlig er. Jeg har vanskelig for å forstå den virkelighetsbeskrivelsen som Fremskrittspartiet legger til grunn. Vi er altså inne i den sterkeste veksten over fire år som vi har hatt siden 1960-tallet. Det kan ikke sies om det at mens gresset gror, dør kua. Vi er inne i en situasjon hvor 200 000 flere har fått jobb siden regjeringsskiftet, hvor folk flest har hatt en reallønnsutvikling på 9 pst., hvor veldig mange har fått en betydelig økning i sin kjøpekraft. Vi kan ikke beskrive det som om vi skulle vært Bangladesh eller et annet utviklingsland med veldig store utfordringer. Vi har hatt en utrolig økonomisk periode bak oss, og det er ikke så rart at ikke Statistisk sentralbyrå eller Finansdepartementet eller andre som lager økonomiske prognoser, regner at sannsynligheten for at den veksten som vi må tilbake til 1960-tallet for å finne maken til, er den vi får i 2007 og i 2008. Så er det da spørsmål om hvordan vi bruker den handlefriheten som vi har. Det er en stor utfordring å velge klokt for vår generasjon og for framtidige generasjoner, fordi de store inntektene vi har, i stor grad skyldes at vi veksler om en ikke-fornybar ressurs i penger og bruker av pengene over statsbudsjettet. Nå er det riktignok slik at en del av dem som våknet på morgenen i dag, tror at nå bruker vi ikke oljepenger. 1,3 milliarder kr er jo ingen ting - og hva er det de har funnet på nå på Stortinget? Bruker de ikke av pengene våre? Det er jo riktig hvis vi holder oss til revisorrapporten. Men det er ikke slik vi lager statsbudsjett. Det er fordi inntektene til et land, og ikke minst i Norge, svinger så enormt at hvis vi skulle ta utgangspunkt i inntekter som svingte så enormt, måtte vi i dårlige tider gå til folk og si: Hør her, vi må kutte lønna di med 50 pst., for nå har vi ikke råd til å betale den. Eller: Vi må kutte trygden med 50 pst. Derfor har vi laget oss et slags gjennomsnitt. Jeg har ikke rukket å konsultere Det gamle testamente, men egentlig er det den samme tankegangen som lå bak ordtaket om sju magre år og sju fete år. I sju fete år hadde man gode avlinger. Så holdt man av noe, slik at man hadde noe til overs, og så brukte man det i sju magre år, og da laget man et slags gjennomsnitt for hvordan en skulle håndtere korn- og matsituasjonen. Det er det vi gjør når vi lager et strukturelt oljekorrigert underskudd. Det betyr at i tider med nedgangstider og arbeidsløshet hvor vi vet at trygdeutgiftene går enormt opp, hvor skatteinntektene faller til bunns, later vi som om vi har mer penger enn det vi egentlig har, fordi vi regner det ut fra et gjennomsnitt. Det betyr at når vi har ekstraordinært gode tider, ser vi ikke på regnskapet det året, men vi ser på hvordan det ville slå ut i gjennomsnitt. Hvis ikke slår de bølgene rett inn i norsk økonomi. I tråd med det oljekorrigerte strukturelle underskuddet bruker vi 57,8 milliarder kr av oljepengene i 2007. Det er vel anvendte penger som brukes til utdanning, helse, samferdsel og veldig mange av de andre viktige oppgavene som vi skal løse. Så snakker mange som om disse sparepengene våre eller pensjonsfondet vårt er enormt. Men det tilsvarer altså ett års årlig verdiskaping - 2 000 milliarder kr. Det er omtrent det samme som det norske bruttonasjonalproduktet. Hvis vi skulle prøve å veksle om det bildet som er mulig for vanlige mennesker som oss å forstå, må det være som at man har en årslønn på sparekonto i banken. Det tilsvarer at en minstepensjonist har 135 000 kr på en sparekonto i banken, eller at en gjennomsnittlig lønnsarbeider med helårsjobb - altså fullt årsverk - har 420 000 kr i banken. Det er selvfølgelig mye penger. Men det er ikke slik at man kan leve i sus og dus i evighet. Det er ikke slik at vi har fått opplysninger når det gjelder framtidens pensjonskostnader som gjør at vi nå kan avblåse alt og bare dure fram som før. Det som er situasjonen, er at vi er litt heldigere enn andre land i forhold til hvordan vi skal klare å finansiere framtidens pensjonskostnader, for de aller fleste vestlige land står nå overfor en forgubbing av sin befolkning, som gjør at de som kommer etter oss, kommer til å ha helt andre forpliktelser i forhold til å betale pensjoner. Historien om statsregnskapet for 2007 er historien om en ekstraordinær økonomisk situasjon og en ekstraordinær økonomisk vekst. Da er det om å gjøre at vi tenker på at vi skal forvalte de verdiene vi har på lang sikt. I veldig stor grad har det norske folk nytt godt av dette gjennom økte lønninger, betydelig lavere arbeidsløshet og en betydelig satsing på offentlig sektor. Så er det viktig at vi klarer å holde det innover, særlig at vi klarer å holde arbeidsløsheten så lav som den er nå, så lenge som mulig, for det kommer til sjuende og sist til å være det mest avgjørende for om vi bruker samfunnets ressurser riktig, nemlig folk, og om folk har inntekt til å betale de forpliktelsene de har.