Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-22:
Diskusjonen om Kystvakten og Kystvaktens kapasitet og aktivitet i budsjettåret 2001 dreier seg egentlig om hele det store spørsmålet om hva slags forsvar vi skal ha i framtiden. Og det som ligger der av lovende ansatser fra Regjeringen, er jo en beskrivelse av at trusselbildet er helt betydelig forandret etter den kalde krigens slutt, at de store utfordringene Norge har, bl.a. er å forvalte fiskeriressursene, og at miljøproblemene og miljøtrusselen østfra er mye større enn noen tenkt tanke om et invasjonsangrep på Norge. Og i den sammenheng er det en må vurdere Kystvaktens aktivitet. Norge forvalter et territorium til lands og til vanns som tilsvarer 30 pst. av Europas område; det er et kjempeområde! Vi har et av verdens viktigste matfat som ansvar. Proteiner er en viktig ressurs for verdens befolkning, og det er veldig viktig at disse oppgavene er de som tas mest på alvor av det norske forsvaret. Derfor er det et stort paradoks at forsvarskomiteen og Stortinget, unntatt SV, med åpne øyne vedtok budsjettet for 2001 – det stod i budsjettinnstillingen at Kystvaktens aktivitet kom til å være redusert i forhold til året 2000, og det samtidig som vi har en situasjon med betydelig fiskefusk, og med grunnstøtinger som kan være store miljøproblemer. Det er rett og slett ikke ansvarlig forvaltning av noen av de viktigste oppgavene som Norge har. Det er bakgrunnen for at SV har lagt inn et forslag om en tilleggsbevilgning til Kystvakten, sånn at vi skal være helt sikre på at aktiviteten ikke må reduseres. Ellers burde det vært motsatt, at aktiviteten ble trappet opp, sånn at vi kunne gjøre en skikkelig jobb for å forvalte fiskeressursene og sørge for en mye bedre standard på miljøarbeidet langs vår langstrakte kyst. Komiteen har tydeligvis skjøvet dette spørsmålet foran seg fram til revidert nasjonalbudsjett, men det er ingen tvil om at stortingsflertallet er klart til å ekstrabevilge til Kystvakten dersom Regjeringen kommer med et sånt forslag i revidert, etter det jeg hører av innleggene i dag. Men det som må være interessant for Kystvakten, er jo om en får et signal allerede nå om at aktiviteten kan økes. Budsjettet holder selvsagt et halvt år, men hvorvidt en ønsker økt aktivitet fra Kystvakten, og hvorvidt en kan se fram til en ekstrabevilgning i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, er det av stor viktighet å få avklart. Derfor utfordrer jeg forsvarsministeren til å si noe om det i sitt innlegg. Han vet nå hvor stortingsflertallet egentlig ligger, selv om en kommer til å stemme ned SVs forslag her i dag. Jeg tror det hadde vært en skandale av rikspolitisk og nasjonal karakter hvis en del av det som gjelder beredskapen, og som nå kommer fram når det gjelder nordområdene, hadde skjedd f.eks. innerst i Oslofjorden. Da tror jeg faktisk at Akersgaten hadde stått på hodet, og at det hadde vært et betydelig press. Det har noe med avstand å gjøre, og det har noe med manglende forståelse å gjøre, ikke først og fremst i Stortinget, kanskje, men i forhold til hva som virkelig gjør at det blir smell i den politiske debatten: at det er avstand og mangel på forståelse for hvor vesentlig og viktig jobb det er å forvalte disse ressursene ansvarlig for framtiden. Det er et beklagelig faktum man må registrere, men det er jo ikke en mindre viktig politisk sak av den grunn. Tvert imot bør det bety at Stortinget kjenner et ekstra stort ansvar for at denne jobben gjøres forsvarlig. Så skulle jeg ønske meg at den diskusjonen som nå dreier seg om Kystvakten, av flertallet i komiteen også blir dratt inn når komiteen behandler omleggingen av strukturen i Forsvaret. Det virker nå på meg som om det store presset kommer fra nesten alle partiene, bortsett fra SV, på mer av det gamle – mer av det gamle invasjonsforsvaret som betyr at vi skal stå med nesen vendt mot øst og tro at russerne kommer veltende inn over grensen i store horder. De store problemene i forhold til Russland er miljøproblemene, og fattigdomsproblemet, som betyr at det ikke fins noen annen grense i verden hvor levestandarden er så forskjellig som mellom Norge på den ene siden og Russland på den andre. Min oppfordring til stortingsflertallet er, hvis man er redd for russere: Vær det i hvert fall av riktig grunn! Og da er det altså et helt annet perspektiv man må ha på forsvarspolitikken framover enn det man har nå. Og så må man vende nesen fra land til vann. Den store utfordringen framover blir om en klarer å forvalte fiskeressursene ansvarlig, om miljøproblemene tas skikkelig på alvor, om man har en beredskap overfor sårbare oljeinstallasjoner som lett kan utsettes for å være terrormål, og om en i tillegg har den kompetansen som skal til, som gjør at ikke avanserte hackere, uansett hvor de måtte være – kanskje i Moskva, eller andre steder – meget enkelt kan slå ut viktige installasjoner i Norge. Det er det perspektivet som forsvarsdebatten nå må ha framover, der ikke komiteens medlemmer flyr fra kommune til kommune og lover seg bort – noen har allerede lovt seg bort i sør og tør derfor ikke reise til nord – og har en drøm om det gamle invasjonsforsvaret. Den kalde krigen er slutt. Jeg håper at realiteten siger inn over stortingsflertallet, og at presset mot arbeiderpartiregjeringen i disse sakene kommer derfra det skal. Den store oppgaven vår er å sørge for at de nye utfordringene tas på alvor. Jeg tar opp SVs forslag i innstillingen.