trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Aller først vil jeg bare si noe om «bind for øynene», som den forrige representanten nevnte at Fremskrittspartiet har hatt i denne saken. Det vil jeg si at vi absolutt ikke har hatt. Er det noen som har tatt vekk bindene, er det nettopp Fremskrittspartiet, for å få et riktig resultat ut av meldingen. Jeg understreker det. Så ble vi kanskje litt kritisert for interesse for vårt nærområde. Der har jeg også lyst til å skyte litt tilbake. Hvis det er noen som har snakket om sitt nærområde både i denne saken og i tidligere saker, tror jeg bestemt at det ikke er jeg, men den forrige representanten. At en fraksjon er delt i synet på noe, ser jeg som en naturlig del av det demokratiet vi har i Fremskrittspartiet. Vi har takhøyde og kan dele oss i en sak som denne når vi har ulikt syn. Grunnen til at jeg gikk inn for dette med skogfinner, er at det går inn under – som det står i meldingen – Europarådets rammekonvensjon for beskyttelse av nasjonale minoriteter. Når det gjelder økonomi – for å komme tilbake til det – og kommunene, som representanten var inne på, er det snakk om den enkelte kommune, som var det vi hadde i merknaden vår. Det vil ikke si at alle kommuner skal være med og bidra. Det vil si at den enkelte kommune som føler at den har økonomi til det, selvfølgelig, som ikke har en bunnskrapt kommunekasse, som ikke har en bunnskrapt fylkeskommunekasse, gjerne kan gå inn og støtte det biblioteket eller det museet eller det arkivet den føler for selv. Men det skal ikke være noen bindinger fra staten på så og så mange prosent, at hvis vi som stat gir – la oss si – 70 pst., skal kommunen være med og gi 30 pst. Vi skal ikke ha de bindingene. Det er derfor vi ikke vil være med på å bruke 3,8 milliarder kr – altså 3 800 mill. kr – i løpet av en tiårsperiode i kulturløft, eller 414 mill. kr over en femårsperiode.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Hvorfor Fremskrittspartiet har blitt så stort, tror jeg har med vår politikk å gjøre, at vi har vår politikk og blir store på den, og så blir Høyre heller litt mindre på sin politikk. Jeg tror at framgangen skyldes det. Når det gjelder gratisprinsippet, vil jeg gjøre det klart en gang til at det gjelder barn, ungdom og skoleelever. De andre, jeg f.eks., har ikke noe problem med å være med på å betale en symbolsk pris, og det er som sagt opp til hvert enkelt bibliotek hva dette skal koste. Det skal inngå i deres økonomi, slik at de med en bedre økonomi kan gi et bedre servicetilbud til den enkelte. Så dette med nasjonal betydning. Når vi har nærmere 800 museer i Norge, er det begrenset hvor mye støtte det enkelte museum kan få. Da må det være riktig slik Fremskrittspartiet sier, at vi må være mer villig til å prioritere hvilke museer som skal få støtte, slik at vi ikke får 5 000 bygninger som står og råtner på rot. La oss si at nå prioriterer vi at det og det museet, som har en nasjonal verdi, skal få støtte. Da får vi et ordentlig, oppegående museumsvesen som vi kan være stolte av, og som tar vare på norsk kulturarv og tradisjoner.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
I mitt innlegg før i dag snakket jeg om innkjøpsordningens innhold. Det kjøpes inn diverse skjønnlitteratur samt oversatt litteratur, og til sammen koster dette de norske skattebetalere ca. 30 mill. kr i året. I Nationen av 10. februar i år er det en artikkel om dette temaet, hvor en biblioteksjef mener at folkebibliotekene taper på den statlige innkjøpsordningen. Hun sier at to tredjedeler av disse bøkene ikke blir lest. Hun ønsker heller at disse midlene skal gå til bibliotekene, slik at de kan kjøpe det folk ønsker å lese. Mener ikke statsråden det hadde vært best om biblioteksjefer som vet hva folk etterspør, får disse midlene og kjøper bøker folk virkelig ønsker å lese? Ser ikke statsråden at dette vil gjøre bibliotekene enda mer interessante, eller ligger det andre ønsker bak den statlige innkjøpsordningen?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Hva fraksjonslederen min, representanten Ausdal Starrfelt, har ment i ulike sammenhenger for seks-sju måneder siden, synes jeg hun selv skal få lov til å redegjøre for. Men det er i hvert fall helt klart at i løpet av den prosessen vi har vært igjennom nå, har nødvendigheten og viktigheten av gratisprinsippet trådt fram enda klarere. Som jeg sa i innlegget mitt, er det veldig mye som tyder på at framtidige skiller mellom mennesker i Norge vil gå nettopp i forhold til kunnskap og utdannelse. Og det er i det perspektivet det er viktig for oss å holde fast på gratisprinsippet, og overhodet ikke åpne muligheten for at det skal uthules på noe som helst vis. Representanten Sandberg viste til erfaringene fra Danmark. Jeg hadde ikke gleden av å være med på den komitereisen, men jeg har forsøkt å skaffe meg litt kunnskaper om dette med næringsbibliotek i Danmark. De informasjoner jeg har klart å skaffe meg, peker i retning av at kostnadene ved å «serve» næringslivet eksplisitt er mye større enn de inntektene man klarer å få inn fra de utlånene, og da har man faktisk etablert en støtteordning overfor næringslivet. Hvis det er det Fremskrittspartiet er ute etter i denne sammenhengen, forstår jeg på en måte standpunktet, men jeg er ikke like sikker på at folkebibliotekene rundt omkring i kommunene er interessert i en sånn utvikling.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Det fungerer slik på bibliotekene i dag at dersom man kommer til biblioteket og ber om en tjeneste som enten er tidkrevende eller vanskelig å ta tak i, kan det hende at biblioteket ber deg komme igjen om en dag eller to, slik at man får tid på seg til å utføre den tjenesten og den oppgaven man har bedt om. Sånn ønsker Arbeiderpartiet at det fortsatt skal være. Vi vil ikke ha en utvikling hvor næringsliv eller organisasjoner kan gå fram til skranken i det lokale folkebiblioteket og betale for å komme foran i køen. Jeg vil påstå at dersom man innfører det man nå legger opp til, vil man få en utvikling hvor næringslivet kjøper seg plass foran i køen. Konsekvensen av det vil være at tjenestene overfor den vanlige bibliotekbruker vil bli dårligere. Jeg kan aldri tenke meg at en bedriftsleder som går inn på et folkebibliotek og kjøper seg tjenester, har til hensikt å vente på det. Det kan altså bety at skoleunger, studenter og andre som bruker folkebiblioteket til daglig, må vente på tur fordi det er noen som har kjøpt seg plass i køen. Det synes jeg er en forferdelig usolidarisk og veldig lite hyggelig utvikling. Jeg håper at en eventuell utredning av dette vil vise at flertallets holdning i denne saken ikke er veldig hensiktsmessig.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Jeg oppfatter det slik at flertallet i familiekomiteen i dette spørsmålet har overdrevne forventninger til inntjeningspotensialet. I mitt første svar, til representanten Sandberg, var jeg inne på dette med biblioteker i Danmark, og jeg skal forsøke å være litt mer konkret. Det finnes et bibliotek i Århus, det er et stort bibliotek, hvor kostnadene for drift er på 100 mill. kr i året. Der har man opprettet en egen næringslivsavdeling som yter service til næringslivet i Århus kommune og omliggende kommuner. Kostnadene knyttet til den næringslivsbiten er på om lag 2,5 mill. kr; fem-seks stillinger er knyttet til kun å gi service til næringslivet. Det man klarer å ta inn i inntekter, har jeg fått opplyst av biblioteksjefen i Århus er 130 000 danske kroner. Om lag 5 pst. av kostnadene klarer man å dekke. Jeg forstår ikke flertallets holdning i forhold til dette. Det er ingenting som tyder på at man klarer å dekke inn dette ved å begynne å ta betalt. Jeg føler det slik at man skaper mer forvirring enn orden, og det ville vært veldig, veldig mye bedre om flertallet hadde holdt på gratisprinsippet, og holdt på den praksis man nå har etablert, om at man hjelper så langt man kan. Det kan hende at det tar litt tid, men man skal kunne komme til et bibliotek og få gratis tjenester, uavhengig av om man representerer en bedrift eller om man kommer dit som privatperson.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Gjennom representanten Bredvolds innlegg har vi fått presentert et av de mer kuriøse og antakeligvis mindre gjennomtenkte standpunkt når det gjelder gratisprinsippet. I en særmerknad sier Fremskrittspartiet at man gjerne «vil at bibliotekene skal legge til rette for at folk skal kunne skaffe seg kunnskaper, informasjon og kulturelle opplevelser». De vil at bibliotektjenesten skal være helt gratis for barn og skoleelever. Men så kommer det: For andre skal bibliotekene ta betalt, «men i en slik grad at folk har råd til dette». Hvem skal definere hvorvidt man har råd til å betale for tjenestene? Har man til hensikt å innføre behovsprøvd biblioteklån i Norge? Eller er det slik at jeg skal ha med meg ligningsattesten dersom jeg går i folkebiblioteket hjemme?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
La meg først få lov til å si at jeg opplever det som litt underlig å ta en replikk på representanten Enger Lahnstein i akkurat denne saken, i og med at representanten var medlem av Bondevik-regjeringen som la fram meldingen. Og tar jeg ikke mye feil, var hun vel den statsråden som startet arbeidet med meldingen også. Men når jeg har muligheten, vil jeg få lov til å stille et spørsmål til representanten Enger Lahnstein når det gjelder dette med gratisprinsippet. Hva tenkte man på det tidspunktet man mente det var riktig å åpne muligheten for dette? Mener man at debatten i stortingssalen i dag har klargjort hva gratisprinsippet vil innebære?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Jeg registrerer at representantene fra Arbeiderpartiet legger ganske stor vekt på gratisprinsippet. Det kom også fram i replikkordskiftet etter forrige taler, der representanten Ausdal Starrfelt uttrykte skuffelse fordi gratisprinsippet ikke ble innført 100 pst. Og det er rett og rimelig i og med at komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet vil fastholde gratisprinsippet for alle typer tjenester på bibliotek. Jeg la også merke til at representanten Larsen la stor vekt på det avslutningsvis. I den sammenhengen kunne det være interessant å få klarert hvorvidt Arbeiderpartiets representanter i komiteen er samstemte, og jeg viser til en avisartikkel i Stavanger Aftenblad den 25. april, der fraksjonsleder Ausdal Starrfelt fra Arbeiderpartiet uttaler: «Gratisprinsippet er viktig i de offentlige bibliotekene. Skal vi tjene penger på virksomheten, må vi hente inntektene fra andre enn private, f.eks. på tjenester overfor bedrifter og organisasjoner.Kanskje er utleie av videofilmer et område bibliotekene kan tjene penger på.» Da er det litt merkelig at komiteen faller ned på det prinsipp at tjenestene skal være fullstendig gratis. Jeg vil også stille representanten Larsen et spørsmål. Jeg formoder at Arbeiderpartiets medlemmer i komiteen også var med på komiteens reise til Danmark, der vi fikk godt innblikk i hvordan bibliotekene der tok seg betalt for tjenester. Danske bibliotek solgte informasjon til næringslivet på en utmerket måte, og tjente penger. Jeg vil også vise til at et bibliotek i Rogaland på en måte måtte legge ned tjenestene overfor det private næringsliv i lokalområdet fordi det var for dyrt å betjene. Spørsmålet mitt er: Er Arbeiderpartiet egentlig så samstemt om gratisprinsippet som de gir uttrykk for?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Det er flere ting i innlegget til Stolt-Nielsen som jeg syns strider litt mot det som er logisk. Først og fremst kritiserer hun Fremskrittspartiet veldig sterkt i forhold til det at vi ønsker å innføre en fri rett til å dra inn egenandeler eller symbolske summer for utlån. Dette gjelder bibliotek. Men så angriper hun også Fremskrittspartiet for det prinsippet når det gjelder museum. Så mitt første spørsmål er: Er det slik at Høyre nå på noen slags måte ønsker å innføre gratisprinsippet på museum, slik at museene heller ikke skal få lov til å ta egenbetaling fra de besøkende? Slik forstod i hvert fall jeg det, ut fra den kritikken mot Fremskrittspartiet som Stolt-Nielsen la opp til i sitt innlegg. Stolt-Nielsen sier også noe om investeringsdelen, og er noe kritisk til den. Forstod jeg det riktig, var Høyre litt kritisk til de beløpene som lå der og som de støtter; de mente at de var for små, og at Høyre sannsynligvis i framtiden ville sørge for større bevilgninger på alle disse områdene – altså gå utover de 414 mill. kr og de 3,8 milliarder kr som er nevnt i meldingen. Høyre har jo – som Arbeiderpartiet sier – på en måte uthulet gratisprinsippet gjennom å inngå i en flertallsmerknad sammen med bl.a. Fremskrittspartiet. Men så ønsker de altså i neste runde å innføre gratis bruk av internett-tjenester, f.eks. chatting og e-mail. Jeg har ennå ikke forstått hva som er den logiske forklaringen på og intensjonen med at Høyre på en måte skal legge opp til at barn og ungdom og hvem som helst skal sitte på bibliotekene og chatte med hele verden – eller for den del sende e-mail. Det eneste argumentet jeg fikk med meg her, var at dette var et tilbud til dem som ikke hadde PC hjemme. Er det slik nå at man må dokumentere hvorvidt man har PC hjemme eller ikke, for å få lov til å bruke disse tjenestene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Det er litt interessant at representanten Lånke – for å begynne med det – tidligere i dag kritiserte Fremskrittspartiet for måten vi ivaretar nærmiljøets interesser på. I et treminuttersinnlegg nå bruker han jeg-formen i omtalen av et fredsprissenter på Vestbanen. Meg bekjent har også Fremskrittspartiet vært med under hele den prosessen. Ut fra innlegget til Lånke framstod det som om han personlig har sørget for at det senteret har kommet på plass. Fremskrittspartiet har under debatten i dag igjen blitt kritisert for sitt prinsipielle syn på dette med gratisprinsippet. Det er ingen representanter som har vist til noe sted i innstillingen der Fremskrittspartiet er kritisk eller negativ til verken arkiv, museer eller bibliotek. I den sammenheng vil jeg vise til side 13 i innstillingen, hvor Fremskrittspartiet i sin merknad viser til sin interesse for at disse områdene skal få sin naturlige utvikling i framtida, og hvor viktig det er. At Fremskrittspartiet ønsker å gjøre dette på en annen måte og ikke på dette tidspunktet, er jo på grunn av milliardbevilgninger i framtida. Det tror jeg er en ansvarlig måte å opptre på, så får vi heller komme tilbake når de årlige budsjettene skal vedtas. Da er det interessant å merke seg at statsråden bare for neste års budsjett måtte forholde seg til sentrumsblokken for i det hele tatt å få bevilget ekstra midler til kultur. Det kan nok bli situasjonen også i framtida, hvis statsråden får virke i den sittende regjering. Jeg skal våge meg inn på nærmiljøet likevel, for på side 15 i innstillingen er Falstadsenteret omtalt. Her er jeg fristet til å bruke jeg-form, og jeg er fristet til å omtale Fremskrittspartiet som initiativtaker for å få Falstadsenteret på plass, for det var tross alt Fremskrittspartiet som presset gjennom de første bevilgningene i komiteen, sammen med sentrumspartiene i sin tid. Jeg er veldig glad for at det har kommet på plass. Men kanskje skulle vi ha lagt til litt mer i merknadene i forhold til utviklingen, i forhold til det samarbeidet som eventuelt skal skje med hensyn til Pilestredet og Villa Grande. Men jeg er veldig fornøyd med at det har kommet på plass. Jeg har avslutningsvis lyst til å knytte noen ord til museer i Norge sammenliknet med Danmark. Vi har 800 museer, Danmark har ca. 250. Jeg husker jeg spurte en museumsbestyrer i Danmark da vi var der på komitetur, om hva som kunne være årsaken til at det er 800 museer i Norge og kun 250 i Danmark. Han hadde et klart svar på det. Årsaken var selvfølgelig at vi i Norge er så nasjonalistiske at vi ønsker å ivareta den minste ting. Det er jo derfor vi på en måte har bygd et slags museum rundt Oddvar Brås knekte stav.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Kristeleg Folkeparti er glad for den merksemda som arkiv, bibliotek og museum har fått gjennom behandlinga av ABM-meldinga. Det er viktige område med mange store utfordringar som vi må ta fatt i framover for å sikre at den oppveksande generasjonen får tak i dei historiske røtene vi har, og sikrer tilgang til kunnskap og informasjon. Representanten Frank Willy Larsen sa i sitt innlegg at gratisprinsippet var eit av dei områda der ein hadde ulike syn, og då er det naturleg at det blir mest debatt rundt det. Representanten Larsen sa at det ikkje var mykje igjen av gratisprinsippet fordi ein har gitt ei opning. Eg vil seie at dei hovudoppgåvene biblioteka har, først og fremst å låne ut bøker, ser vi har endra seg i og med at nye oppgåver har kome til biblioteka i forhold til tilgangen på Internett, osb. Det store fleirtalet, med unntak av Arbeidarpartiet, held fast på gratisprinsippet når det gjeld utlån av bøker og også chatting på Internett osb. på biblioteka, og framhevar verdien av dette. Men i eit brev frå Kulturdepartementet, datert 23. november 2000, blir det sagt følgjande frå statsråden: «Dersom det ikke åpnes noen mulighet for å ta betalt for skreddersydde tjenester, må det tas for gitt at folkebibliotekene av økonomiske grunner ikke vil kunne påta seg en del oppdrag – oppgaver som ligger utenfor disse bibliotekenes kjerneansvar, men som de kompetansemessig vil være i stand til å utføre.» – Så her blir Arbeidarpartiet, ut frå det som representanten Larsen sa i sitt innlegg, «firkanta», for om ein ikkje har ei lita opning, inneber det at biblioteka seier nei. Er det ikkje då betre å ha døra litt på gløtt og ta ei lita betaling for dette?
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Replikkvekslingen så langt er på mange måter illustrerende. Den viser at enigheten om hovedsatsingsområdene i denne meldingen er så pass stor at konfliktlinjene går langs dette ene punktet som Arbeiderpartiet fokuserer så sterkt på, som er gratisprinsippet. Jeg har problemer med å akseptere den fremstilling Frank Willy Larsen gir av den muligheten til inntjening som representanten tydeligvis mener at flertallet åpner for. Det må være slik at det er aldeles klart at ingen av oss som sitter i flertallet, åpner for at bibliotekene skal tjene penger på muligheten til å utgi informasjon. Gratisprinsippet for de vanlige brukere av bibliotekene skal være gjeldende for all den informasjonstilgang som enkeltmennesker søker gjennom et bibliotek. Men fordi den nye teknologien gir biblioteket mulighet til kostnadskrevende og omfattende kunnskapsinnhenting på vegne av bedrifter og organisasjoner, ønsker vi at det skal være en mulighet for, dersom etterspørselen av denne type tjenester blir meget stor, at bibliotekene kan ta seg kostnadsbetalt for det. Nå vil jo utviklingen vise i hvor stor grad organisasjoner og bedrifter kommer til bibliotekene og ber om den type informasjon. Men vi ønsker i hvert fall å holde muligheten åpen, slik at vi ikke skal risikere at bibliotekene fortrenger de private enkeltmennesker som har behov for kunnskapen for seg selv, til fordel for bedrifter som kan benytte bibliotekene. Vi tror ikke det vil skje.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Vi er jo vant til noen merkverdig lite sammenhengende synspunkter på kultur når det gjelder Fremskrittspartiet, men at en liten minoritet skal være anerkjent, mens de andre ikke er det, er ganske spesielt, særlig siden den finnes i representantens hjemmeområde. Men det var nå ikke det jeg i første rekke ville rette søkelyset mot. Det var bibliotektjenesten. Jeg synes det er trist at et parti som er blitt så stort som Fremskrittspartiet, faktisk fortsatt holder fast ved at folk skal betale for å få lov å gå på biblioteket og lese en bok. Det er en kunnskapstilgang – kulturtilgang – som har vært gratis i all tid. At en da i vår velstandstid skal innføre en ordning hvor alle som ikke er barn eller ungdom, skal være nødt til å betale for å få lov å gå på bibliotek og låne en bok, og at det attpåtil skal være opp til hver enkelt kommune å bestemme hvor mye som skal betales for denne tjenesten, synes jeg vitner om en mangel på kulturforståelse som er aldeles skremmende hos et parti som etter hvert begynner å bli såpass stort. Jeg har også lyst til å rette oppmerksomheten på at det samme betalingsprinsippet synes å være nedfelt i museumssynet til Fremskrittspartiet. Hvis museene i Norge skal holdes i hevd ved hjelp av sponsormidler, kommunale midler og egeninntjening gjennom inngangsbetaling, blir jo museene stengt for ganske mange mennesker. Ikke minst gjelder dette skoleklasser som kommer og i stor grad benytter museene som arena for undervisning, som kunnskapskilde i forhold til de temaene de holder på med. Så jeg vil gjerne stille dette spørsmålet til Fremskrittspartiet: Er det faktisk meningen at Museums-Norge skal holdes i live gjennom egeninntjening?
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Det er gjerne ikke så rart at representanten Ausdal Starrfelt føler seg på utrygg grunn i og med at vi i flertallet ikke gjør som Arbeiderpartiet pleier å gjøre, og trekker opp en detaljert liste som krever et stort byråkrati. Det er jo ut fra Arbeiderpartiets tankegang at dette med betaling blir så kostnadskrevende, nettopp fordi Arbeiderpartiet forutsetter at man for å kunne gjennomføre det og ta en liten kompensasjon fra store bedrifter eller organisasjoner som vil ha informasjon, nødvendigvis må ha et byråkrati som i detalj lister opp omfang og satser. Høyre ser ikke på noen måte for seg at det er behov for det. Og bibliotekloven åpner jo i dag for at den enkelte kommune kan vurdere hvorvidt det er behov for eller ønskelig å ta betaling. Vi bare åpner for muligheten, vi pålegger ikke noen å gjøre det. Hvis representanten hadde hørt etter, sa jeg også i mitt innlegg at Høyre mener at den normale internettbruk, som er blitt en del av de kilder til kunnskap og kontakt som er vanlig i vårt samfunn, skal være åpen og gratis for alle. Derfor ønsker vi at alle de som ikke har en PC hjemme, skal ha mulighet til å gå på biblioteket og hente informasjon gjennom egen bruk av PC-en, og at de skal kunne ta kontakt med andre over det ganske land, eller over hele verden for den del, ved at det er installert maskiner i biblioteket. Så jeg kan ikke forstå at dette skulle være uklart. Det er ganske klart at vi åpner for en mulighet, men vi forutsetter også at man kommer tilbake til Stortinget med forslag til lovendring dersom det skulle vise seg nødvendig.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Vi har ikke tenkt å gå på hjemmebesøk for å kontrollere hvem som har PC hjemme, men jeg vil jo tro at det i første rekke er de som ikke har PC, som søker bibliotekene for å benytte seg av det. Og om de skulle ha PC hjemme og likevel ville benytte biblioteket, skal de jo få lov til det. Jeg synes ellers at jeg svarte på dette i den forrige replikken, så jeg ser egentlig ikke det store behovet for å svare på det igjen. Når det gjelder museer, er det også i dag en viss inntjening ved inngangspenger – det er riktig det. Men når vi ser på de enorme utfordringene museene står overfor når det gjelder konservering, registrering og det å legge til rette for utstillinger som er informative og spennende for publikum, og hvis dette skulle finansieres gjennom økt krav til betaling for dem som kommer og besøker museene, ja, da ville fort betalingskravet i porten bli så høyt at mange ville bli utestengt. Så selv om det på mange måter kunne vært hyggelig om vi kunne si at museene skal være gratis, har vi ikke lagt inn noe forslag om det. Vi innser at en liten inngangsbillett kan det være behov for, men vi vil for all del hindre at betalingskravet ved inngangen skal være det som skal dekke museenes kostnader til vedlikehold, konservering og tilrettelegging for den informasjonstilgang og den kulturopplevelse som publikum skal ha ved å besøke et museum. Jeg må gjerne minne Fremskrittspartiet, som gjerne vil ha betaling på bibliotektjenester, på at det ikke er alle voksne mennesker som har den samme inntekten som gjennomsnittet eller over gjennomsnittet. Noen har faktisk ganske små inntekter og har gjerne da nettopp gratis bibliotektjenester som sin rikeste kilde.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet viser til fragmentering på museumssektoren og ber om at det vurderes om en egen museumslov kan være hensiktsmessig. Nå er jeg veldig glad for å høre statsråden snakke om å ta imot de utfordringene som meldingen legger opp til, og som innstillingen viser til, og se på hva et flertall i Stortinget ønsker skal prioriteres fra departementets side. Jeg vil gjerne spørre statsråden om hun mener at departementet har store nok ressurser til å møte de utfordringene som meldingen legger opp til, og samtidig utrede omfanget og nødvendigheten av en egen museumslov, eller om et slikt utredningsarbeid nødvendigvis må gå på bekostning av de hovedutfordringer som departementet nå påtar seg. Noe annet som jeg ønsker å komme tilbake til, er det svaret som vi fikk når det gjaldt integrering av universitetsmuseer og andre museer. Et flertall ønsker at en skal ha mer sektorovergripende samarbeid for å øke tilgangen til hele kildematerialet i hele museumssektoren, det som ligger i forskningsmuseer, universitetsmuseer, folkemuseer og andre kulturmuseer, mens Arbeiderpartiets flertall ikke ser noe behov for at Kulturdepartementet påtar seg et integreringsansvar i forhold til departementene. Forstod jeg det riktig, at statsråden i større grad slutter seg til komiteflertallet enn til sin egen partigruppe? Det vil i så fall være ganske interessant og ganske sprekt, og det står det stor respekt av. Det vil jeg gjerne ha et svar på.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Det er nesten merkelig at en melding som det er så stor grad av enighet om, kan utløse så mange treminuttersinnlegg på tampen av debatten. Men representanten Lånke provoserte meg litt da han snakket om at Høyre ikke ville gå inn for Operaen. Nei, Høyre ville ha operabygget på det stedet hvor Operaen selv ønsket å ha det, hvor det var mulig å beregne kostnadene på en langt mer presis måte enn det dybdeprosjektet som sentrumspartiene og Arbeiderpartiet kastet seg ut i i Bjørvika – på dypt vann, bokstavelig talt – hvor prosjektet nå ser ut til å sprekke med 1 milliard kr. Rundt 1 milliard kr mer er det angitt at dette kan komme til å koste. Høyre prøver å vise ansvarlighet i forhold til hva vi binder oss opp til. Vi ønsker å vite hva ting koster før vi bestiller, for regningen kan altså bli såpass mye høyere at det skyver andre prosjekter ut. Det er dette Høyre er bekymret for. Når det gjelder fredsprissenteret, er Høyre akkurat like opptatt som alle andre av å ha et fredsprissenter, at det vil være viktig i forbindelse med at vi har æren av å utdele Nobels fredspris. Men også her ønsker vi å vite hva det koster. Og for all del: Vi vil ikke overkjøre Oslo som planmyndighet når det gjelder plassering av senteret, på samme måten som Operaen ble overkjørt i sitt ønskemål om å få ligge på Vestbanen. Jeg må på tampen av debatten også få lov å si at ved at en binder seg opp i prosjekter til uante kostnader, blir det stadig færre muligheter for andre prosjekter til å komme med i de årlige budsjettene. Nå har vi avlevert en innstilling som gjelder arkiv, bibliotek og museum. Alle vi i kulturkomiteen vet at på Avaldsnes – et tusenårssted valgt i Rogaland – ligger det i sjøbunnen nedenfor neset et uåpnet kulturarkiv. Det er et uåpnet arkiv med skatter fra 1200-tallet og før det. Det ligger øverst i sjøbunnen og nedover. Dette arkivet ønsket ikke komiteen å omtale, fordi prosjektet ennå ikke var kostnadsberegnet. Jeg vil så sterkt jeg kan, si at vi vet ikke hvilke prosjekter som vil komme i fremtiden. De kan komme til å koste ganske meget, men kan allikevel være av så stor kulturverdi for hele nasjonen at de gjerne må prioriteres foran enkelte andre prosjekter, og da må det i hvert fall være viktig å ha oversikt over kostnadene på det en beslutter.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
Jeg hadde behov for å svare på den replikken, for Høyre er jo nettopp veldig opptatt av at det vi gjør, skal vi gjøre skikkelig. Når vi reiser kulturbygg, skal de ha bygningsmessige kvaliteter og et volum som holder for fremtiden. Vi må satse på en ordentlig utbygging der hvor vi bygger ut, i stedet for å klatte litt her og litt der for at stadig flere prosjekter skal få en liten del av det de trenger, så en kan se at vi satser på det eller det prosjektet, for så ligger de igjen mer eller mindre halvveis tilfredsstillende i forhold til det behovet som faktisk er til stede, og i forhold til de bygningsmessige og estetiske krav som en bør sette til kulturbygg som bygges for fremtiden. Det gjelder operahuset i Bjørvika,(presidenten klubber) hvor vi er bekymret for at kostnadene sprekker, vi er veldig bekymret(presidenten klubber) for at det kan gå på bekostning av kvalitet, … (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-01:
og vi ser eksemplet i Nasjonalbiblioteket.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-12-01:
Det er riktig at jeg også som kulturminister har arbeidet med denne meldingen. Men det er mange regjeringer og mange statsråder som har gjort det. Desto større grunn er det til å understreke betydningen av meldingen og at det er så brei enighet om hovedtrekkene ved den, og at melding og innstilling således kan være gode arbeidsredskap for det videre arbeidet og et signal til Regjeringen om å følge opp økonomisk. Så til gratisprinsippet. Det forekommer meg at denne debatten om gratisprinsippet på en måte er litt oppkonstruert, for noe skal vi jo diskutere. Dagens situasjon er slik at man ved visse biblioteker finner å kunne ta noe betaling – og det er ikke inntektene som er poenget – for enkelte tjenester. Det er jo også slik som det fremgår av brev fra departementet av 23. november i år: «Tilsvarende øker omfanget av databasetjenester som bare er tilgjengelige mot betaling.» Her står man altså i en situasjon hvor ny teknologi gjør at tilbudet kan utvides enormt. Jeg synes det er rimelig at man kan se på mulighetene for å kunne gi dette tilbudet, men at det er nødvendig å ta noe betaling. Det rokker ikke, slik jeg ser det, ved gratisprinsippet slik som vi kjenner det. Her er det jo spørsmål om – og det bekrefter departementet i sitt brev – om folkebibliotekene skal kunne gi tilbud som de ønsker å gi, eller om de ikke skal kunne gi det. Det er klart sagt fra departementets side at hvis man ikke har denne adgangen, vil tilbudet snevres inn. Det rokker altså ikke – og det vil jeg gjerne presisere – ved gratisprinsippet slik vi kjenner det.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-12-01:
La meg først si at jeg synes det er spennende å samarbeide også med partiet Høyre på dette området. I store trekk er vi jo enige. Jeg synes at det er veldig mange fine innfallsvinkler fra Høyre, bortsett fra på en del enkeltområder i forhold til kultur. Det sier jeg når folk vel vet at jeg mener at med de totale økonomiske oppleggene som Høyre har, vil man se en grunnleggende undergraving av en del av velferdstilbudene i kommunene, som jeg er glad for at man unngår ved at det er andre som samarbeider og får flertall her i salen. Jeg er selvfølgelig også glad for at Helleland ser at Senterpartiet har lagt ambisjonslisten høyt når det gjelder kultur generelt og opera spesielt. Når det gjelder Nasjonalbiblioteket, har vi ingen grunn til å rose oss av det som har skjedd der. Det innrømmer jeg. Men vi forsøker også å lage opplegg og tidsplaner som gjør at det er rimelig mulig å følge det opp økonomisk. Og en merknad er jo ikke så dyr. Men vi skal når de konkrete budsjettene blir lagt fram se på og vurdere hvilke muligheter man har også når det gjelder Nasjonalbiblioteket. Jeg har i perioder syntes det har vært ganske pinlig hva vi har å vise fram i bygget til Nasjonalbiblioteket, og synes absolutt det er behov for å gjøre noe der. Det gjør vi også, men vi kunne kanskje gjort mer. Når Helleland understreker behovet for enda mer til investeringer, er det en klar understreking av at det er et oppdemmet behov. Vi har stått sammen om 3,8 milliarder kr de neste ti år. Jeg går ut fra at det ikke skal stå på Høyre for å gå enda lenger hvis man ikke innenfor den rammen får gjort mer for Nasjonalbiblioteket.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-12-01:
Jeg har selvfølgelig respekt for folk som kjemper for gratisprinsippet ved bibliotekene. Jeg mener faktisk at jeg gjør det selv. Jeg mener at det ikke er noen endring i det som sentrumspartiene, Høyre og SV sier, i forhold til gratisprinsippet slik vi kjenner det i dag. Men dette er altså spørsmål om hvilke nye tilbud man faktisk kan gi i bibliotektjenesten. For meg er det da slik: Skal vi si at det er bra at tjenestene kan gis på folkebibliotekene, eller skal vi si til bibliotekarene, som allerede i dag gjør en del av dette, så vidt jeg har brakt på det rene, at dette er oppgaver som ligger utenfor bibliotekenes kjerneområde, men som de kompetansemessig vil være i stand til å utføre, men dette får de ikke lov til å hjelpe folk med, fordi det faktisk vil koste noen kroner? I det spørsmålet vi stilte til departementet, og som ble besvart i brev av 23. november, er det spørsmål om hva dette betyr økonomisk. Jeg forstod på Frank Willy Larsen i sted at man hadde fått et inntrykk av at vi var opptatt av bibliotekenes inntjening. Jeg er ikke opptatt av bibliotekenes inntjening. Jeg mener at her skal lista legges så lavt at det ikke er spørsmål om noen inntjening. Men det er spørsmål om å kunne gi tilbud som man ellers ikke ville kunne gi, og som er nye, og som derfor ikke bryter med det gratisprinsippet som Senterpartiet nå går inn for å programfeste igjen, og som jeg mener er innenfor den definisjonen som vi her gir. Jeg synes vi også innenfor loven som vi har i dag, kan se at dette utvikler seg som en bitteliten mulighet til å gi et tilbud man ellers ikke ville kunne gi. Jeg kan ikke skjønne at det bryter med gratisprinsippet.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-12-01:
Jeg tar ikke replikk for at Valle skal få replikk, for jeg synes representanter fra SV sier mye vettugt i kulturdebattene. Jeg er veldig fornøyd med at vi står sammen i beskrivelsen av gratisprinsippet, som vi altså holder fast ved, og jeg synes det er unødvendig å skape usikkerhet rundt det. Så sa Valle i sitt innlegg at det var en stor svakhet ved meldingen at man ikke gikk inn på de områdene som ligger utenfor Kulturdepartementets saksområde. Nå er det ikke jeg som skal forsvare meldingen, egentlig. Men jeg har bare lyst til å peke på at kulturminner ligger under Miljøverndepartementets område. Og det er klart at man kan ha forventninger om at alle etatsmuseer, universitetsmuseer, universitetsbibliotek og alt dette som ligger under andre departementer, kanskje skulle omhandles i én melding fra Regjeringen. Men slik fungerer det ikke. Jeg mener at meldingen går så langt som det er mulig å gå. Man har faktisk i forbindelse med den saken jeg nevnte fra Oslo, greid å bryte ned noen av de skottene som er mellom departementene. Kulturkomiteen legger nå føringer for at Regjeringen må se nærmere på samordning, og også få ut synergieffekter i forhold til områder som ligger under andre departementer. Så jeg har bare lyst til å utfordre Valle på om det ikke er bedre at vi begynner et sted og kommer i gang – denne meldingen har vi ventet på i mange år – enn på en måte å legge lista så høyt for samordning mellom departementene at det er umulig å få fram noe som helst.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-12-01:
Jeg vil, i likhet med statsråden, understreke betydningen av den meldingen vi behandler i dag, og den milepæl som dette for så vidt er i arbeidet for å styrke arkiv, bibliotek og museer. Men det er viktig at oppfølgingen blir i samsvar med de ambisjonene som er lagt, både fra Regjeringens side og fra Stortingets side. Statsråden nevnte i sitt innlegg ABM-utvikling, altså det statlige kompetanse- og samordningsorganet som man vil bruke noe tid på. Jeg ønsker å understreke at det er viktig at arbeidet med å få dette organet på plass går så raskt som mulig. Her er det mange hensyn å ta, og det er jeg sikker på at departementet vil ta med seg. Men for å komme videre, tror jeg det er viktig å få på plass dette som et signal. I tillegg la jeg merke til at statsråden nevnte en årlig prioriteringsplan for investeringer. Det er svært viktig, som jeg sa i mitt innlegg, for man har på dette området et etterslep som egentlig er litt skandaløst. De statlige investeringene på denne sektoren på 1990-tallet har vært på 0,4 pst. av de totale statlige investeringene, så det er småbeløp vi egentlig snakker om så langt, og det er et stort behov som skal dekkes. Jeg synes det er viktig, og vil gjerne slå fast, at vi må få årlige budsjetter med prioriteringsplan for investeringer, og at vi også følger opp dette som går på satsing på drift med 414 mill. kr, hvor altså statsråden nå har stortingsflertallet klart i ryggen. Venstres representant sa at det kreves et politisk klimaskifte for å få til en satsing på dette området. Det tror jeg er viktig, men jeg mener at statsråden nå har de beste forutsetninger for virkelig å kjempe fram en økning på dette området. Til slutt vil jeg gjerne bare si at jeg(presidenten klubber) registrerte at statsråden ville følge utviklingen av bibliotekene nøye. Det innebærer at det ikke blir sendt ut instruks om at man skal redusere det tilbudet som allerede eksisterer enkelte steder, men(presidenten klubber) at vi står fast ved gratisprinsippet. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Trond Helleland (Høyre), 2000-12-01:
Det er åpenbart at Senterpartiet ved å ha hatt to kulturministre på kort tid har skaffet seg god innsikt på området. Ambisjonsnivået til Senterpartiet er også i det siste skrudd kraftig opp når det gjelder kultur. Når det gjelder operaen, som vi ikke skal diskutere i dag, har representanten Enger Lahnstein som statsråd og etterpå iherdig forsvart behovet for en fullverdig opera. Jeg kan for så vidt støtte at det ikke skal gå på bekostning av kvaliteten dersom kostnadsrammene sprekker. Derfor er det med litt forundring jeg ser at Senterpartiet ikke kunne være sammen med Høyre og SV om en merknad om Nasjonalbiblioteket i Oslo. Alle som har vært der borte, vet hvordan forholdene er, de er fryktelige. Nasjonalbiblioteket har dokumentert at det arealet som nå er satt av, kun 4 000 m2 fordi kostnadsrammene er sprengt, er så lite at det vil være fullt allerede i 2002, altså før de eventuelt flytter inn i de nye magasinene. Så jeg er litt overrasket over at representanten Enger Lahnstein, som i sitt innlegg varmt snakket om arkivene og bibliotekene som vår nasjonale hukommelse, ikke er villig til å være med på en merknad som sier at Nasjonalbibliotekets magasinarealer bør være 9 000 m2, som biblioteket selv har lagt opp til, fordi det er det behovet man har for å kunne fylle opp magasinet de neste 10, 20, 30 årene. Hvorfor har Senterpartiet lagt seg på denne sparelinjen når det gjelder Nasjonalbiblioteket?
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Til representanten Lånkes spørsmål vil jeg si at samordningen på biblioteksektoren og på museumssektoren selvfølgelig er av den største viktighet og byr på store utfordringer. Det er jo selve kjernen i hele meldingen. Når det gjelder museumssektoren, er behovet for en større samordning på tvers av departementsgrensene et tilbakevendende tema. Her vil vi jobbe både tverrdepartementalt, i forhold til de andre departementene, og når det gjelder Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet, dreier det seg om etatsmuseer som vi også vil kunne gå inn og samordne oss i forhold til. Dette er en av de store utfordringene vi ønsker å ta tak i. Når det gjelder gratisprinsippet, kan jeg selvfølgelig ikke sterkt nok få understreket betydningen av gratis utlån fra folkebibliotekene i en tid da kommersialiseringen rår i de aller fleste områder av samfunnet. Jeg er glad for at det er et bredt flertall i komiteen som har sluttet seg til prinsippet om at utlån fra folkebibliotek fortsatt skal være gratis. Vi mener at det er en skanse som blir forlatt dersom en begynner å gjøre unntak fra dette grunnprinsippet om gratis utlån, men også medlemmene fra de andre partiene i komiteen, unntatt Fremskrittspartiet, synes å være forbeholdne til muligheten for unntak. Jeg oppfatter det slik at departementet i første omgang bør kunne konsentrere seg om å følge utviklingen når det gjelder behovssituasjonen.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Jeg registrerer at representanten Bredvold er for å fjerne innkjøpsordningen. Vi gjennomgår nå i Kulturrådet en evaluering av disse ordningene på litteraturfeltet. Det er mitt klare inntrykk at disse ordningene er av stor betydning, og folk som jeg treffer fra andre land, ser med stor respekt og beundring på de ordningene vi har her. Jeg mener det er et demokratisk prinsipp at alle bibliotekene har den samme tilgangen på den samme litteraturen, så jeg opplever det som en helt vesentlig ting i våre litteraturordninger pr. i dag. Men vi har altså en evaluering gående.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Jeg er innstilt på en ny vurdering av hvorvidt en egen museumslov kan være et hensiktsmessig virkemiddel, slik SVs og også Arbeiderpartiets fraksjon ber om. Det mest naturlige vil være at dette spørsmålet behandles i den varslede kulturmeldingen, der det er meningen å foreta en samlet vurdering av hele det kulturpolitiske virkemiddelapparatet. Når det gjelder samordningsbehovene, er det naturlig at komiteen er opptatt av disse behovene som slike administrative grenselinjer alltid bringer med seg. Jeg vil intensivere arbeidet med de samordningsspørsmålene som er reist av komiteen, med utgangspunkt i komiteflertallets merknader.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Jeg takker for veldig mange gode innspill i arbeidet med meldingen og også under debatten her i dag. Jeg synes å merke tendenser til et klimaskifte, som kan komme godt med i det videre arbeidet. Når det gjelder det å få etablert samordningsorganet på alle de tre områdene, er dette, som jeg sa, noe departementet vil gå inn i med full kraft. Likeledes ser vi det som en stor og viktig oppgave å legge fram en investeringsplan i forbindelse med budsjettene hvert år, noe som vi vil ta på alvor. Det er riktig at vi har et etterslep, og at vi nå har en historisk mulighet til å få et gjennombrudd for å løfte hele dette feltet som er av så stor betydning for hele vår utvikling som nasjon, og hele vårt demokrati.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Representanten Valle tar opp de mobile bibliotektjenestene, og dette har vi jo hatt en diskusjon om tidligere når det gjaldt bortfall av øremerkede tilskudd til kommunene. Jeg er helt enig med representanten Valle i at et økt offentlig engasjement for å styrke vårt landsomfattende biblioteksystem er en viktig sak. Men vi må holde fast ved at driften av folkebibliotekene er og fortsatt bør være et kommunalt ansvar, og det gjelder også de mobile bibliotektjenestene. Vi skal ikke undervurdere hva det kan ha å si at dette ansvaret er forankret i det lokale selvstyre i hver enkelt kommune. Det viktigste vi kan gjøre fra statlig hold, er å sikre det kommunale ressursgrunnlaget som gjør det mulig for lokalpolitikerne å gi befolkningen et godt, tilfredsstillende bibliotektilbud. Men vi kommer heller ikke bort fra at det til syvende og sist er den politiske vilje til å prioritere bibliotektilbudet som vil være avgjørende. En aktiv informasjons- og veiledningsvirksomhet fra sentralt hold kan imidlertid være et viktig bidrag for å fremme nødvendig forståelse for folkebibliotekenes betydning i lokalsamfunnet.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Jeg vil i innlegget mitt konsentrere meg om arkivdelen, som jeg synes har fått litt lite oppmerksomhet i ABM-meldingen. Det at en kaller dette fagområdet for arkiv, henger sammen med at en i utgangspunktet kun håndterte dokumenter. Lyd- og billedmediene er kommet til senere. De viktigste arkivene er Riksarkivet og åtte regionale riksarkiv som til sammen utgjør det statlige Arkivverket. Alle statlige organ har avleveringsplikt til Arkivverket, mens kommunene har plikt til å ta vare på sine eldre arkiv. De fleste kommunene klarer dessverre ikke depotpliktene sine godt nok, og mye verdifullt materiale har allerede gått tapt. Med arkivloven er det kommunale ansvaret nå definert klarere, og kommunene må opprette egne depotordninger. Interkommunalt samarbeid kan være en løsning for små og mellomstore kommuner. Avlevering av arkivmateriale fra private arkiv er i hovedsak frivillig. Arkivmaterialet i de private arkivene er lite i forhold til det offentlige materialet. De private arkivene er allikevel svært viktige for å unngå at en blir sittende med et skjevt kildegrunnlag for innsikt i og kunnskap om norsk samfunnsliv og kulturhistorie. Departementet vil derfor legge til rette for en statlig støtteordning for vern og formidling av private arkiv. Det er viktig at staten tar ansvar også for disse arkivene. Arbeidet med bevaring er både sårbart og ressurskrevende. Fram til 2025 må Arkivverket også ta imot de papirarkivene som er skapt i statlig forvaltning de siste 25 år. Det er ikke riktig å hevde at det viktigste arbeidet for Arkivverket er å bevare. Hovedoppgaven er å legge til rette for informasjon og meningsinnhold med utgangspunkt i dem som kan overlevere informasjonen til oss – informasjonsbærerne. Vi trenger systematisk analyse, tolking, tilrettelegging og videreformidling av dette materialet. Arkivenes oppgave med å trygge materialet for ettertiden er selvfølgelig svært viktig. Men enda viktigere er det å gjøre dette materialet tilgjengelig for brukere av arkivene og for kommende generasjoner. Jeg skal sitere deler av det kulturminister Ellen Horn sa da hun presenterte en rapport fra Riksarkivaren og Kulturdepartementet i forbindelse med Regjeringens handlingsplan for IT Norge: «Vi må hindre at sporene bak oss blir borte mens vi går. Det er dramatisk hvis vi ikke makter utfordringene med å bevare de elektroniske arkivene …Stadige endringer i programvare og maskinelt utstyr kan gjøre elektronisk informasjon utilgjengelig for ettertiden hvis det ikke iverksettes spesielle tiltak.» Det elektroniske arkivmateriale kan ellers bli teknisk utilgjengelig. Til slutt vil jeg si litt om personvernet. Hensynet til personvernet i forvaltningsloven gir den største avgrensning i den frie tilgangen til avlevert arkivmateriale. Det er viktig at Arkivverket opptrer som en forsvarlig forvalter av personsensitivt materiale. Da unngår en at slikt materiale i større grad blir krevd slettet. Det aller meste av dette materialet er allikevel fritt tilgjengelig for alle.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-19:
På vegne av Vidar Kleppe, Jørn L. Stang, Per Erik Monsen og meg selv har jeg den glede å fremsette et forslag om at innførselskvotene for reiseutstyr og reisegods som alkohol og tobakk m.m. harmoniseres med EUs regler.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2000-10-19:
Jeg vil på vegne av representantene Øyvind Korsberg, Øyvind Vaksdal og meg selv få lov til å fremsette et privat forslag om at utgiftene til trygghetsalarmer dekkes av folketrygden og tildeles gjennom hjelpemiddelsentralen.