Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Rosenholz-filene inneholder kopi av kartotekkort fra Stasis utenlandstjeneste og består av arkivreferanser, kodenavn og virkelige navn på utenlandske Stasi-agenter. Her må jeg si at jeg er virkelig imponert over interpellantens detaljerte kunnskaper om dette. Etter det jeg har fått opplyst, er de originale kartotekkortene ødelagt av Stasi etter Berlinmurens fall i 1989. Rosenholz-filene var i amerikansk besittelse, men ble returnert til Tyskland i 2003. Om det var, som interpellanten sa, bare det som angikk tyske agenter, eller om det var arkivet i sin helhet, må jeg ærlig innrømme at jeg så langt ikke har klart å bringe fram alle opplysninger om. Etter å ha blitt returnert til Tyskland ble filene kontrollert med hensyn til mulige feil av Der Bundesbeauftragte für die Stasi-Unterlagen, som er en statlig tysk organisasjon for bevaring av Stasi-arkivet. Generelt er det slik at den sikringen som skjedde av Rosenholz-filene i forbindelse med DDRs sammenbrudd og den senere arkivmessige oppbevaringen av materialet, har skjedd i regi av andre lands tjenester eller myndighetsorganer. Politiets sikkerhetstjeneste, PST, har ikke Rosenholz-filene i sitt arkiv. Jeg kommer litt tilbake til det spørsmålet senere. I forbindelse med sammenslåingen av de to tyske statene i 1990 ble det opprettet en sentral myndighet i Tyskland som skulle ta hånd om arkivene til DDRs statssikkerhetstjeneste og utenlandsetteretning. Dette var de såkalte Stasi-arkivene. Det ble samtidig gjort kjent at Nato-landenes sikkerhetstjenester kunne få ut opplysninger fra disse arkivene. Av riksadvokatens rapport, som er datert 29. april 1997, framgår det at Politiets overvåkingstjeneste ved fire anledninger har forespurt tyske myndigheter om mulige arkivopplysninger om til sammen 33 personer. Fra norsk side ble spørsmålet om opplysninger fra Stasi-arkivene første gang reist i 1992 av daværende overvåkingssjef og på nytt igjen tidlig i 1994. Henvendelsene var på generelt grunnlag uten tilknytning til bestemte personer. De tyske Stasi-arkivene var bygget opp på personnavn, og det var derfor nødvendig å forespørre på konkrete navn for å få opplysninger. Fra tysk side ble det framholdt at behandlingen av Stasi-dokumentene var lovregulert, og at det i tilfelle måtte gis opplysninger om konkrete saker som var under arbeid, før de kunne ta stilling til hvorvidt informasjonen fra arkivene kunne gis. Den 30. juni 1995 rettet daværende POT en henvendelse til tyske myndigheter om en konkret person. Henvendelsen ble gjentatt 17. august 1995. Det ble i november 1995 rettet en ny henvendelse hvor forespørselen ble utvidet til å gjelde åtte andre personer, dvs. i alt ni personer som tidligere var registrert av overvåkingspolitiet. Det ble i 1996 kjent at det var gjort henvendelse til tyske myndigheter om opplysninger fra Stasi-arkivene. EOS-utvalget la fram sin melding om innhenting av opplysninger fra tidligere DDR den 13. desember 1996. Den 16. desember 1996 ga statsadvokaten overvåkingssjefen ordre om at undersøkelsene skulle opphøre. Videre undersøkelser opp mot Stasi-arkivene ble innstilt. I enkelte saker i Politiets sikkerhetstjenestes arkiv finnes det imidlertid kopier av dokumenter som stammer fra Stasis arkiv, herunder fra Rosenholz-filene. Dette er dokumenter som har kommet i Politiets sikkerhetstjenestes besittelse gjennom forespørsler til samarbeidende tjenester. Bakgrunnen for sakene i daværende Politiets overvåkingstjeneste, POT, var mistanke om at norske borgere hadde vært agenter for Stasi. I forskning på dette feltet, som på alle andre felt, er utgangspunktet at forskere må henvende seg dit hvor arkivmaterialet befinner seg. I dette tilfellet vil det si til Tyskland, hvor materialet, etter det jeg kjenner til, oppbevares av Bundesbeauftragter für die Stasi-Unterlagen, eller CIA, som også interpellanten nevnte. Når det gjelder forskere, presse eller allmennhetens tilgang til arkivmateriale som oppbevares av utenlandske tjenester, myndighetsorganer eller arkiver, må dette naturlig nok avgjøres av disse innenfor de regler eller retningslinjer som gjelder for slike spørsmål. I forbindelse med den internasjonale forskerkonferansen i Visby i september i år, Stasi i Norden, ble det avgitt et opprop til de nordiske regjeringene om å ta et initiativ til å be CIA utlevere Rosenholz-dokumenter til Stasi-arkivet i Berlin. Utover dette som benevnes som Manifest från Gotland, er jeg ikke kjent med konkrete henvendelser fra norske forskere om Rosenholz-filer. Jeg må i tilknytning til dette bemerke at ingen av underskriverne av manifestet, så langt jeg har sett, var fra Norge. DDR og Stasis virksomhet mot Norge og norske borgere er en del av vår etterkrigshistorie. Materialet kan kaste nytt lys over denne delen av historien om den kalde krigen. Jeg er derfor positiv til at vi skal foreta nærmere undersøkelser om mulighetene til å hente relevant materiale til Norge. I den forbindelse er det flere forhold som må klarlegges. Dels gjelder det å klarlegge mulighetene for at dette materialet stilles til vår disposisjon og eventuelle betingelser som stilles i den forbindelse, dels gjelder det klarlegging av framgangsmåter. Svarene på disse spørsmålene vil være bestemmende for hvordan et videre løp legges. Slik saken står nå, kan jeg ikke se at en slik innhenting vil være en oppgave for Politiets sikkerhetstjeneste. Politiets sikkerhetstjeneste har i henhold til politiloven § 17 b oppgaver i forhold til forebygging og etterforsking av nærmere angitte straffbare handlinger. Det ligger utenfor tjenestens oppgaver å innhente materiale alene ut fra forskningsmessig interesse og som ikke er relevant til tjenestens oppgaveutførelse. Håndtering av denne typen materiale reiser også en rekke problemstillinger bl.a. av sikkerhetsmessige og personmessig karakter som må avklares. Det er derfor for tidlig å mene noe kvalifisert om hvordan og under hvilke forutsetninger forskere og andre eventuelt vil kunne gis tilgang. Som det framgår av det jeg har sagt, har vi behov for å gjøre nærmere undersøkelser og vurderinger før vi konkluderer om de problemstillingene som reises i interpellasjonen. Når det gjelder tilgangen til kopier av enkeltdokumenter som finnes i arkivene til Politiets sikkerhetstjeneste, vil spørsmålet om innsyn bli vurdert av PST i henhold til gjeldende regelverk. Når det gjelder opplysninger til bruk for forskning, vil jeg særlig peke på forvaltningsloven § 13 d, som åpner for at departementet kan bestemme at et forvaltningsorgan kan eller skal gi opplysninger til bruk for forskning, uavhengig av taushetsplikten når dette finnes rimelig og ikke medfører uforholdsmessig ulempe for andre interesser. I denne forbindelse kan det også knyttes vilkår. Det kreves en formell henvendelse til Politiets sikkerhetstjeneste og en begrunnet innstilling fra tjenesten til Justisdepartementet. Jeg vil ta stilling til en konkret søknad når den eventuelt måtte foreligge.