Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Den utvidede høyreregjeringen lover både økte utgifter og lavere inntekter, samtidig, og så snakker de om bærekraftig velferd. Det henger ikke sammen. En høyreregjering som har satt norgesrekord i bruk av oljepenger, og i den nye regjeringserklæringen sier de at de skal fortsette med å senke inntektene, samtidig som utgiftene skal økes. Det er et regnestykke som ikke går opp, og jeg skjønner det, når Høyres finanspolitiske talsperson for noen dager siden sa at man ikke hadde tatt seg bryet med å beregne hva plattformen koster, ei heller visste når den kunne gjennomføres. Dette henger jo ikke sammen. Mange forslag i regjeringserklæringen koster mye penger. Barnetrygden for de minste vil koste milliarder, nærpolitireformen skal oppfylles, kriminalomsorgen skal styrkes, forpliktelsene overfor NATO skal trappes opp, bistandsbudsjettet skal utgjøre 1 pst. av brutto nasjonalinntekt hvert år. Alt dette er utgiftsøkninger i milliardkronersklassen, som skal kombineres med kutt i skatter og avgifter. Da blir det unektelig mindre inntekter i statskassen. Og hvor skal så pengene komme fra? Det er ikke godt å si. Hva betyr egentlig de motstridende setningene i plattformen? Miljøavgiftene skal økes – eller skal de ikke det? Handlingsregelen skal bevares – men samtidig muligens skrotes. Å utrede hvordan man kan omgå handlingsregelen, er et dårlig tegn. Det selverklærte styringspartiet som Høyre mener å være, må ty til kreativ bokføring for å få budsjettet til å gå opp – en smart løsning, som Henrik Asheim kalte det. Når det ikke finnes spor av inntekter som kan dekke kostnadene, må regjeringen ha andre planer. Blir det kutt i offentlige tjenester, eller blir det høyere egenandeler? Og til tross for at et nytt parti har kommet inn i regjeringen, er det jo egentlig ganske lite nytt i plattformen. Regjeringen tar med seg det aller meste fra Jeløya-plattformen. Men det er ett unntak – som er nytt. Det står nemlig at høyreregjeringen vil jobbe for at «flere private tjenestetilbydere i større grad kan bidra til å løse fellesskapets oppgaver». Og her er det ikke satt noen grenser. Hva blir det neste som skal løses av private tjenestetilbydere? Dette viser i hvilken retning regjeringen vil ta oss. Mer privatisering betyr at vi får et todelt helsevesen, hvor de som har råd, kan kjøpe seg ekstra tjenester. Det offentlige helsetilbudet, som er til for alle, kan komme til å forvitre. I andre land hvor privatisering har fått fritt leide, har det ført til økte egenandeler. Vi vil ikke havne i en situasjon hvor det er lommeboka som skal avgjøre hvor gode tjenester en får. En annen ting som ikke er nytt, er at forskjellene mellom folk øker, og at høyreregjeringen ikke gjør noe med det. Dette er vår tids store utfordring. Hele samfunn snus på hodet når folk føler seg forfordelt. Resultatet kan bli en situasjon der folk opplever uro. Resultatet er at økonomien vokser mindre og i verste fall krymper. Handelsavtaler skrotes, og kaos herjer i Storbritannia. Folk blir motvillige til politiske løsninger, og statlig styring blir vanskelig. Dette er alvorlig. Men det er likevel overraskende, synes jeg, at høyreregjeringen ikke sier noe om denne problemstillingen i regjeringserklæringen. For oss i Arbeiderpartiet vil det å forhindre en utvikling i retning av et todelt samfunn være det aller viktigste, forhindre økte forskjeller. Med vårt budsjett ville folk med lave inntekter, under 750 000 kr, fått mer å rutte med, og det trengs, for utgiftene til barnehager, til bompenger og til strømutgifter øker. Mer til dem som trenger det, betyr mer i skatt for dem som tåler det. Regjeringen senker skattene for dem med høye inntekter og formuer. De 1 000 rikeste har fått 1,3 mill. kr i skattelette, mens den siste skatteøvelsen til regjeringen er å skattlegge frikort til bussjåfører og festivalpass til dugnadsarbeiderne. Dette bidrar ikke til bærekraftige budsjetter inn i framtiden.