Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Det er ikke første gangen vi diskuterer OPS i Stortinget det siste året. Senest i en interpellasjon 23. mars, fra representanten Halleraker, var det et tema, og det er vel ingen overraskelse at jeg ikke har endret standpunkt siden den gangen. La meg i tillegg til det si følgende: Det vi bygger på, er det bevilgningsreglementet som Stortinget selv har vedtatt. Det ble vedtatt den 26. mai 2005, etter forslag fra Bondevik-regjeringen, og bygger på to viktige prinsipper: Det ene er fullstendighetsprinsippet, og det andre er kontantprinsippet. Det betyr at det er viktig å ha en samlet oversikt over statens utgifter og forpliktelser. En annen ting er at det er viktig av hensyn til diskusjonen om økonomiske prioriteringer at det er en åpenhet om budsjetteringen, og selvsagt at det også gir grunnlag for et helhetlig valg mellom ulike gode formål på utgiftssiden i statsbudsjettet, og for så vidt også på inntektssiden. Det andre som er en viktig forutsetning for den økonomiske politikken, er handlingsregelen. Det er heldigvis bred enighet i Stortinget om viktigheten av den, for den gir jo en forutsigbarhet i oljepengebruken, samtidig som den bygger opp under troverdigheten til den økonomiske politikken. Den troverdigheten er viktig, for er troverdigheten høy til den økonomiske politikken ved at den er forutsigbar når det gjelder utgiftssiden, vil det også påvirke andre viktige deler av økonomien, f.eks. renter og pengepolitikk og ting som totalt sett er bra å ha oversikt over. Så er det ingen tvil om at det å finansiere betydelige statsutgifter utenfor statsbudsjettet er slik som representanten Lundteigen sier: Har man mye penger i banken, så er det ikke sikkert man har behov for å låne for å gjøre viktige investeringer. Det å investere utenfor statsbudsjettet, eller det å finansiere viktige investeringer utenfor statsbudsjettet, kan slik sett undergrave den finanspolitiske styringen. Så ser jo også jeg at ett motiv for OPS kan være å prøve å gjennomføre prosjekter som ikke blir prioritert i den ordinære budsjettbehandlingen, at slike prosjekter blir framskyndet. Det ligger for så vidt også i begrunnelsen for forslaget. Men en lånefinansiering gjennom et OPS-system for å oppnå det er etter mitt syn ikke fornuftig. Det har tidligere vært vist til evalueringen av de OPS-prosjektene som har vært gjennomført, og det kan være et argument at man kan få en raskere gjennomføring av prosjekter. Men jeg mener også det er andre muligheter som, i hvert fall fra mitt ståsted, er viktige å gjennomføre og se på. Det er det jeg var inne på i forrige innlegg, under forrige sak: drifts- og vedlikeholdskontrakter, rasjonell framdrift i kontrakter, å jobbe med hele anbuds- og kontraktssystemet for å sikre at man får en rasjonell og god gjennomføring av viktige investeringsprosjekter, å sette viktige prosjekter i egne budsjettposter og å ha flerårige vedtak for å sørge for at man får en god gjennomføring av f.eks. tunge samferdselsprosjekter. Svakheten er, som det også er pekt på av andre, at lånefinansiering over tid blir dyrere. En viktig side ved dette, som det er verdt å dvele ved, er at de som da inngår i et slikt samarbeid, ofte også får monopol på drift og vedlikehold, som i sin tur kan føre til økte utgifter. Det er jo vist til noen prosjekter i England i forslaget, og det er vel slik at særlig ett prosjekt – altså undergrunnen i London – er et dårlig prosjekt i så måte. Så min konklusjon er at jeg tror vi står oss på å bruke det systemet vi har i dag. Men vi jobber selvsagt for å forbedre det. Der mener jeg det er muligheter: nye kontraktsformer, som jeg sa, sammenhengende utbygging av veiprosjekter og jernbaneprosjekter, ikke minst å se på sammenhengen mellom drift, vedlikehold og en utvikling av standarden på veier og å jobbe med det i kontrakter og anbud. Jeg tror det er mange muligheter for å få gode framdriftsløsninger.