Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-10-07:
Det er vanskelig å spå, særlig om framtiden, heter det i ordtaket. Det vil mange kunne underskrive på, med de siste dagers og ukers dramatiske hendelser in mente. Da Regjeringen la fram revidert nasjonalbudsjett før sommeren, var også utsiktene ganske annerledes enn det som ble presentert av finansministeren her før i dag. Etter det har finansmarkedene verden over blitt rystet i sine grunnvoller. Lånerenten har skutt i været, og enorme børsverdier er forduftet. Sentralbankene verden over har gått inn med krisetiltak, og banker nasjonaliseres over en lav sko. Det var ganske sterkt å sitte foran tv-en i går og høre hva den islandske statsministeren meddelte sitt eget folk. Denne finansuroen smitter jo også over på realøkonomien: mindre trygge arbeidsplasser og færre investeringer i næringslivet. Ingen er heller lenger i tvil om at virkningene også vil komme her hjemme. Det handler om at banker ikke lenger låner ut penger til fornuftige næringslivsinvesteringer, og at sparebanker faktisk ikke får lånt penger til en rimelig fornuftig pris. Det vil etter hvert få konsekvenser, konsekvenser som finansminister så vel som regjering og storting må ta inn over seg. De som trodde at veien til framgang gikk gjennom å overlate markedene til seg selv, og som stolte blindt på at det ville sørge for de beste løsningene, har måttet ta et oppgjør med egen virkelighetsoppfatning. Vi trenger offentlige, bestemte rammer som tar mer hensyn til den svake part framfor sterke kapitalinstitusjoner. Kapitalinstitusjonene - har vi sett - har ikke først og fremst øye for interessene til minstepensjonisten, til studenten eller til det unge paret som akkurat har etablert seg i egen bolig og venter sitt første i barn. Kanskje kan en annen lærdom også trekkes av det som har skjedd. Pengeverdier er viktige verdier, men de er jammen flyktige i sin karakter. Fokus på andre og mer stabile verdier, verdier som er uavhengige av daglige børssvingninger, kan også bli en effekt av de rystelser som vi nå har sett. Dette er det siste budsjettet som fremmes i denne stortingsperioden, og på mange måter siste kapitel i Soria Moria. Fra Kristelig Folkepartis side kan vi heller ikke anbefale noen oppfølger til Soria Moria, men vi kan notere noen plussider i budsjettet. Bistanden økes. Finansministeren var litt rask med å trekke de historiske konklusjoner, for også Willoch-regjeringen hadde 1 pst. innenfor sitt budsjett når det gjelder bistand. Spørsmålet er imidlertid om tradisjonell hjelp til verdens fattige nå skal få en konkurrent, ved at de klimaskader som verden er påført, skal betales gjennom bistandsbudsjettet. Det er et stort paradoks. Vi ser at det er en samferdselssatsing, som er nødvendig og riktig. Ikke minst vil vi fra Kristelig Folkepartis side arbeide for gode trafikksikkerhetstiltak og en miljøvennlig avgiftsprofil. Så har vi fått rentefrie lån, eller la oss si resirkulerte rentefrie lån til skoler og kirkebygg. Det støtter vi selvsagt, men vi skulle ønske at Regjeringen aldri hadde skrinlagt den gode ordningen som Bondevik II-regjeringen presenterte. Så til noe som er vanskelig for oss å fordøye. Eldreomsorg ble, så vidt jeg kunne registrere, ikke nevnt med ett ord i finansministerens redegjørelse. Det betyr jo at her har ambisjonene sviktet totalt. Vi har et forlik med Regjeringen. Vi ønsker bedre kvalitet for de eldre, og vi ønsker at demente skal få en bedre omsorg. Dette er en svikt fra Regjeringen som vi ikke kan sitte stille og se på. Når det gjelder høyere utdanning, er man tilbake der man var, men det er ingen satsing. Og når det gjelder skolen, er vi mer opptatt av at de timene man faktisk har, blir fylt med læring og kvalitet enn at timetallet skal økes. I dagens situasjon er det ingen grunn til skatteskjerpelse for næringslivet. De familieeide bedriftene, ikke minst, trenger alt annet enn en skatteskjerpelse i dagens situasjon. Det er et dårlig signal, ikke minst med tanke på det arbeidsmarkedet som kan utvikle seg. Jeg kommer tilbake til andre ting i mitt andre innlegg. Men jeg har lyst til å spørre finansministeren, som stipulerer en arbeidsledighetsvekst på bare 1/4 pst. for neste år, og det kan etter min mening tyde på at man ikke helt har tatt høyde for det som har skjedd de siste dagene: På hvilken måte vil Regjeringen ha en dialog med Stortinget for å møte de utfordringene vi nå ser, fram til vi vedtar et endelig budsjett?