trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2018-10-03:
Høyre har vært helt sentral i det å bygge velferdssamfunnet i Norge. Jeg må få minne om at det var en Høyre-ledet regjering som la fram bl.a. folketrygdloven. Det var før både representanten Kjerkols tid og min tid. Høyre har også vært helt sentral ikke minst i å bygge opp gode helsetjenester og ikke minst rettigheter til den enkelte pasient. Jeg vil bare minne om at det var Høyre som tok til orde for at pasientene skulle få lovfestet rett til behandling innenfor tidsfrister satt med utgangspunkt i den enkelte pasients behov, og rettigheter for den enkelte pasient til å kunne velge mellom ulike behandlingssteder. Det er selvfølgelig også slik at mye av velferden i Norge handler nettopp om et godt samarbeid, og at vi klarer å skape de verdiene som finansierer velferden vår. Jeg tror ingen er i tvil om Høyres betydelige bidrag også på det området.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-03:
Jeg mener at åpenhet er et gode, det er representanten og jeg helt enige om. Det betyr at vi skal ha åpenhet på alle de områdene det er mulig. Vi skal selvfølgelig følge offentlighetsloven, men vi skal også følge konkurranselovgivningen, og vi skal følge de forpliktelsene vi har ifølge EØS-avtalen. Alle disse lovene skal følges av helseforetakene. Det jeg har sagt, og som Stortinget har sagt gjennom Stortingets behandling av prioriteringsmeldingen, er at hvis f.eks. det å holde priser hemmelig for å kunne oppnå rabatter gjør at man kan ta i bruk et legemiddel, og det skjer innenfor de rammene som lovverket legger opp, så er det akseptabelt. Norge kan ikke her ri et prinsipp alene når konsekvensen av det er at norske pasienter ikke vil få helt nødvendig behandling. Det ville f.eks. ikke vært mulig å innføre Spinraza-behandling for barn i Norge uten at man hadde akseptert legemiddelselskapets krav om å holde rabatten hemmelig. Den prisen er jeg ikke villig til å betale. Hvis Senterpartiet vil det, så får de stå for det.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-03:
Jeg har ikke noe behov for å ta noe skritt tilbake, for jeg har vært veldig tydelig på behovet for åpenhet hele veien. Derfor er jeg også veldig glad for at industrien har takket ja til invitasjonen fra de regionale helseforetakene om å diskutere enighet om hvordan åpenhet om priser skal håndteres i helseforetakene. Men hvis representanten tar til orde for at Norge skal stå på et prinsipp om at man skal ha åpenhet om disse prisene, også der det får den typen konsekvenser at det ikke er mulig for oss å oppnå den typen rabatter som vi får nå, og dermed at legemiddel ikke blir tatt i bruk, eller at vi må betale veldig mye mer enn alle andre land for disse legemidlene, er jeg ikke villig til å betale den prisen. Jeg jobber internasjonalt med mine kolleger for å jobbe for et større internasjonalt press for åpenhet, men det er en jobb som Norge ikke kan ta alene, for da vil norske pasienter alene betale prisen for det prinsippet. Det er jeg ikke villig til.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-03:
Ja, dette blir prioritert på alvor. Jeg er glad for at Den gylne regel er innfridd når det gjelder rusfeltet, men som representanten også sikkert har fått med seg, er jeg langt fra fornøyd med oppfølgingen av regelen når det gjelder psykisk helse. Derfor er også dette noe som jeg følger veldig tett opp overfor helseforetakene. Men hovedforklaringen på at mennesker med psykiske helseutfordringer lever 20 år kortere, er faktisk ikke knyttet til deres psykiske helseutfordringer. Det er knyttet til noe som egentlig kanskje er litt verre, nemlig at de ikke får hjelp for de andre helseutfordringene sine – for hjerte-karlidelser, for kreftsykdommer og for andre sykdommer som resten av befolkningen får mer hjelp for. Derfor er nettopp de pakkeforløpene innenfor psykisk helse som vi innfører nå, så viktige, for de setter i system en tenkning der en også skal ta på alvor de andre helseutfordringene, slik at en ikke bare ser psykosen, men faktisk ser hele mennesket.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-03:
Som jeg har sagt, er jeg ikke fornøyd med resultatene av Den gylne regel, men jeg mener selvfølgelig at det var riktig å innføre den, og representanten tar feil når hun sier at det har gått den gale veien. Nei, det har også på dette området gått den riktige veien. Regelen har hatt en effekt, selv om effekten ikke har vært så sterk som jeg har ønsket. Ventetiden har gått ned innenfor psykisk helse, flere får hjelp. Men i tillegg har regjeringen gjort noe annet som er veldig viktig, nemlig å prioritere å bygge opp det psykiske helsetilbudet i kommunene, der vi dessverre overtok en situasjon der tilbudet, ikke minst til barn og unge, hadde blitt stadig dårligere. Dette er nå snudd, og det har bare de to siste årene kommet 2 500 flere årsverk innen psykisk helse og rus i kommunene. Ikke minst er det viktig, det som nå skjer – at vi bygger et tilbud om psykologkompetanse i alle landets kommuner, slik at barn og unge kan få tidlig hjelp. De fleste som får en psykisk helseutfordring, får det første gang i barne- og ungdomsårene.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2018-10-03:
Som så mange andre har sagt her frå talarstolen i dag: Noreg er eit godt land å bu i. Me har i år òg blitt kåra til verdas beste land å bu i. Noreg er eit land med mange moglegheiter for alle til å leve eit godt liv, med ei høgt utdanna befolkning, med store naturressursar, med relativt små forskjellar og med ein open økonomi som bidreg til effektiv produksjon og varebyte. Situasjonen no er at arbeidsløysa er låg, aktiviteten i petroleumsnæringa har teke seg opp, og delen som er i jobb, er aukande. NHO skriv i sin kvartalsvise rapport: «Norge seiler(…) i medvind.» (…) Satsinga på samferdsel frå denne regjeringa er historisk høg. Saman med Kristeleg Folkeparti har regjeringa arbeidd fram ein nasjonal transportplan for 2018–2029 som utgjer over 1 000 mrd. kr i statlege midlar og bompengar i planperioden. Det er moro å vere på reise rundt i fylka med transport- og kommunikasjonskomiteen og oppleve den store byggje- og anleggsaktiviteten og dei mange møta med lokal- og fylkespolitikarar som presenterer prosjekta sine. I mitt heimfylke, Telemark, er arbeid med store samferdselsprosjekt i gang, og i haust har det vore opning av ny jernbane mellom Larvik og Porsgrunn. Det er eit prosjekt som gjer at reisetida mellom Larvik og Telemark blir redusert frå 32 til 12 minutt, eit prosjekt som har ein kostnad på 7 mrd. kr. Den nye jernbanen fører til at ein bind den nye regionen Vestfold og Telemark saman, og det vil bli ein tettare arbeidsmarknadsregion. Næringslivet har i alle år påpeika at den beste forma for næringsutvikling er satsing på samferdsel og infrastruktur. Det er grunnleggjande for busetjing og næringsetableringar. Difor er det òg god distriktspolitikk. Det er det beste verkemiddelet for å skape vekst og utvikling i distrikta. Satsinga på ny teknologi er eit område denne regjeringa har prioritert høgt. Noreg er eit av dei mest digitaliserte landa i verda, og det har gjeve oss ei lang rekkje tenester som kontantlaus handel og finansielle tenester på mobil. Me samhandlar meir og meir med det offentlege elektronisk, og me har sanntidstrafikkinformasjon, som lar oss finne den mest hensiktsmessige vegen mellom to stader, f.eks. Autonome transportmiddel vil kome på marknaden, og lovverket er på plass for utprøving av autonome køyretøy. Det er spennande at det første førarlause heilelektriske containerskipet i verda, Yara Birkeland, no er under bygging, og det er ekstra gledeleg at kontrakten gjekk til Vard Brevik i Telemark. Med Høgre i regjering vil ein fortsetje satsinga på berekraftige løysingar som fungerer, og som bidreg til ein klimavenleg transportsektor.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-10-03:
Vi har hørt også i denne debatten at mye går bra her til lands, og det skal vi glede oss over. Samtidig må vi ikke glemme at det er noen som ikke får sitte rundt festbordet dekket med økt velstand og økonomisk sikkerhet. Andelen barn i fattige familier tredoblet seg i perioden fra 2001 til 2015. Hva betyr egentlig dette i praksis? Oppvekstrapporten til Bufdir er helt tydelig i sitt svar: Dårlig økonomi påvirker barn negativt både direkte og indirekte. Ett av ti barn i Norge i dag vokser opp med en vedvarende bekymring for om familien deres har det den trenger. Ting som ni av ti barn tar for gitt, at de kan være med på fritidsaktiviteter sammen med kameratene sine, at de får bøker og opplæringsmateriell de trenger, at de kan gå i venners bursdagsselskap, at de får reise på ferie, at de får sunn mat på bordet – alt dette som vi foreldre vet er avgjørende for en god og trygg oppvekst er langt fra selvsagt for nærmere 100 000 av våre barn. Kristelig Folkeparti har hvert år forhandlet fram styrkete bevilgninger for å bekjempe barnefattigdom, men vi innser at det er tid for enda større krafttak. Her står en styrking av barnetrygden helt sentralt. Men i tillegg må vi mobilisere på flere fronter: Politikere må spille på lag med frivilligheten, skolen, idretten og menighetene. Sammen kan vi sørge for at trenden snur. Sammen kan vi sørge for at flere barn befris fra barnefattigdom. Dette er en så viktig sak for Kristelig Folkeparti at noe av det første vi gjør i høst, er å invitere alle partiene på Stortinget til et seminar om hvordan bekjempe barnefattigdom. Sammen med Røde Kors, og forhåpentligvis Blå Kors og Kirkens Bymisjon, setter vi temaet på agendaen nå i slutten av oktober og håper at det også kan sette tonen for budsjettarbeidet og det politiske året som ligger foran oss. Vi må ikke glemme hvem det er som trenger politikken aller mest.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-10-03:
Trontalen gir oss mulighet og perspektiv til å snakke om utviklingen i samfunnet, og i går ble det pekt på flere utfordringer Norge står overfor. Vår politikk handler om å finne gode løsninger på reelle utfordringer, i et samfunn som er i endring. Jeg registrerer at Finnmark blir brukt som et eksempel på at politireformen ikke har vært vellykket. Det er beklagelig at flere her påstår det. Politimester Ellen Katrine Hætta har selv uttalt at reformen har vært vellykket for dem. Selv om det er slik at de har lang restanse, er reformen en utvikling i riktig retning. Distriktet jobber bedre forbyggende, og de får rekruttert flere. Ved hjelp av mer ressurser og ny teknologi avverget politidistriktet et seksuelt overgrep mot et barn i Finnmark som var i ferd å skje. «Operasjon mørketid» er derfor er et godt eksempel på hvorfor nærpolitireformen er vellykket også på plasser med større avstander. For dette barnet, som kunne blitt et offer, og for andre barn er et moderne politi viktig. Vi må hindre at barn utsettes for vold og overgrep. Nærpolitireformen er en del av verktøyet vi har for å få det til. Politiet må ha mer spesialisering og nytt teknisk utstyr og få en ny måte å jobbe på. Nylig uttalte Kenneth Nilsen ved Alta lensmannskontor til Altaposten at Tysfjord-saken ikke kunne skjedd i Finnmark. Det er en trygghet for oss. Derfor legger vi om politidistriktene våre, slik at de er rustet til å takle mange nye typer utfordringer. Hver eneste dag blir nordmenn forsøkt svindlet på internett, og nærpolitireformen skal også være en løsning på deres problemer. Kriminalitet som skjer på nettet, er mer krevende å etterforske, og publikum der ute forventer at grovt tyveri som skjer på nettet, skal tas like mye på alvor som annet tyveri. Nærpolitireformen skal være der for barna våre, barna skal ha beskyttelse, og de skal ha mulighet til å anmelde og rettsforfølge ulovlig spredning av bilder. Spredning av krenkende bilder kan gjøre mye skade for den som blir utsatt for en slik type spredning. Det fikk hele Norge erfare da en våre største håndballhelter opplevde nettopp dette. Samfunnet vårt er i utvikling, og da må også de viktigste institusjonene våre utvikles.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Veien til selvforsørgelse og muligheten til å stå på egne ben er lang for mange. Vi må skape frihet for den enkelte, formet av og i et fellesskap. Skal vi få flere i jobb, må vi stille krav til opplæringen og kvalifiseringen som tilbys. Skal vi klare dette, må vi satse på språkopplæring og arbeidspraksis for dem som er under opplæring i introduksjonsprogram, i kvalifiseringsprogram og i voksenopplæringen. Den norske modellen bygger på utdanning og kompetanse for alle. Det er denne kompetanselinjen som har gitt oss den unike kombinasjonen av effektivitet og utjevning. Arbeiderpartiet vil ikke presse lønningene ned for å få flere i jobb. En lavlønnsstrategi med hovedvekt på utvikling av enklere jobber vil undergrave det som er essensen i og suksessen ved den nordiske modellen. Vi vil satse på å heve kompetansen og bekjempe sosial dumping og midlertidighet samt sikre et seriøst arbeidsliv med høy organisasjonsgrad. Det er avgjørende i møte med et arbeidsliv som er i stadig forandring, særlig som følge av digitalisering og ny teknologi, og for å unngå økte forskjeller. Jeg er særlig stolt av det vi har fått til i byen min på voksenopplæringen på Helsfyr. Som første kommune etablerte vi allerede for ti år siden en pilotklasse i helsefagarbeid, der vi ønsket å integrere språkopplæring i fagopplæringen. Målgruppen er voksne innvandrere med gjennomført grunnskole, men som mangler norskkunnskapene til å kunne gjennomføre ordinært løp for videregående opplæring. Helsfyr-modellen er nå adoptert av kommuner utover det ganske land. Det er vi stolte av i Oslo. Flere kommuner burde få mulighet til å tilby opplæring som får folk ut i jobb. På Helsfyr sier rektor: «Vi har jobbet med dette i ti år nå og samarbeider godt på tvers men det har vært vanskelig å klare finansieringen.» Nå er det på tide å prioritere prosjekter som resulterer i at folk kan leve av egen inntekt etter endt opplæringsløp. Arbeiderpartiet vil satse offensivt på hurtigsporet inn i arbeidslivet, slik at det blir et reelt alternativ for flyktninger som står nært arbeidsmarkedet. Fjell kommune har gått nye veier. Kommunen har selv opprettet ti prosjektstillinger for flyktninger. En av dem som stortrives som saksbehandler, er Yusef. Han sier selv at nøkkelen for ham er at han hører norsk dagen lang. Kommuner som Oslo og Fjell er modige og våger å teste ut nye modeller. Hvor lenge skal kommunene vente på en regjering som ser at det å prioritere prosjekter som får folk ut i arbeid, er lønnsomt både for den enkelte og for samfunnet? Det er på tide å ta strukturelle grep, ikke bare reise land og strand rundt og gi ros til kommunene som får folk ut i arbeid.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2018-10-03:
I regjeringserklæringen slo de tre regjeringspartiene fast at Norge må omstille seg, slik at vi når våre klimaforpliktelser og tar vare på naturen. Det må satses på ny grønn teknologi, forurenser må betale, og vi må utvikle markeder for nullutslippsløsninger. Det legges opp til å kutte norske klimautslipp med 40 pst. i ikke-kvotepliktig sektor i samarbeid med EU. Regjeringen har laget en strategi for å bli et lavutslippssamfunn i 2050. Allerede i 2030 skal utslippene være kuttet med om lag 40 pst. gjennom et helt nytt og forpliktende samarbeid med EU. Videre vil regjeringen videreføre arbeidet med CO2-fond for næringslivet og forsterke og profesjonalisere innsatsen mot marin forsøpling ved bl.a. å øke støtten til ulike former for oppryddingstiltak. Det må også legges til rette for samfunnsøkonomisk lønnsom produksjon av fornybar energi i Norge. Bruk av ny teknologi kan gi en markant reduksjon i transportmidlenes negative klima- og miljøeffekter. Klimavennlige transportmidler og drivstoff kan bidra til omstilling til lavutslippssamfunnet. I dag støtter regjeringen opp om innfasing av ny teknologi, bl.a. gjennom Enova. De teknologiske endringene forventes gradvis å utjevne forskjellene mellom transportmidlene når det gjelder miljø- og klimaegenskaper og transportsikkerhet. Dette vil kunne få stor betydning for hvordan de ulike transportmidlene kan utnyttes. I Nasjonal transportplan 2018–2029 styrker regjeringen godstransporten slik at norsk næringsliv sikres gode konkurransevilkår, bl.a. ved å legge til rette for økt bruk av større kjøretøy som modulvogntog. I planperioden vil regjeringen gjennomføre store investeringer på jernbanen for å bedre påliteligheten og effektiviteten for godstransport på bane. Regjeringen legger også til rette for at mer gods kan transporteres på sjø og bane, spesielt på de lange distansene. Det er opprettet en incentivordning for overføring av transport til sjø og tiltak som stimulerer til mer miljøvennlige og effektive havner. Regjeringen har videre stimulert til å ta i bruk miljøvennlig transportmiddelteknologi, alternative drivstoff og til å effektivisere transport og logistikk. Den sterke befolkningsveksten, spesielt i byområdene, vil generere mer transport. Behovet for varer, tjenester og arbeidsreiser vil øke i takt med veksten. Det blir spesielt viktig å legge til rette for at flere kan gå, sykle og benytte kollektivtrafikken. Belønningsavtaler, bymiljøavtaler og byvekstavtaler er statlige ordninger som har nullvekst for persontransport med bil som overordnet målsetting, og dette blir fulgt opp i tråd med vedtatt nasjonal transportplan. Arbeiderpartiet er imot både jernbanereformen og veireformen, men når partiet også sår tvil om sin tilslutning til bymiljøavtalene, slik de gjør i Nord-Jæren-pakken, så kan man bli redd.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
I trontalen i går ble det understreket at regjeringen skal ta tak i og omstille norsk økonomi for å skape nye arbeidsplasser. Det er veldig fint, men hvordan gjør regjeringen dette i praksis? I energi- og miljøkomiteen har vi en god del saksområder som kan bidra til nettopp å skape nye arbeidsplasser med tanke på klimaet, men hvor er offensiviteten til regjeringen på disse områdene? I vinter behandlet vi en stortingsmelding om sirkulær økonomi, men det kom ingen nye nasjonale mål. Det ble vist til EU, men det var ingen nye nasjonale mål og ambisjoner. Regjeringspartienes stortingsrepresentanter ba regjeringen om å komme tilbake med en strategi, fordi de ikke har levert politikk i den stortingsmeldingen. Vi sitter nå og venter på å få den strategien, og «sånn går no dagan», mens resten av verden gjør ting. EU har lagt sin politikk. Enkeltlandene – Nederland, Finland, Sverige, Danmark – jobber med klare mål om hvordan de skal ta tak i det. Men vi sitter altså og venter, og det blir det ikke mye arbeidsplasser av. Det er utrolig viktig å ta tak og blande industriutvikling og reduksjon av klimagassutslippene. Et godt eksempel på det er å ta tak i CO2-fondet, som næringslivet er opptatt av, og som Stortinget har vedtatt at vi skal få på plass. Men i stedet får de et svar fra regjeringen om at det er Enova som skal løse denne situasjonen. Næringslivet har prøvd dette før, gjennom NOX-fondet. Det har vært en suksess, man har fått ned klimagassutslippene, man er med på å ta ansvar, og man viser at det blir handling av det. Men forhandlingene har ikke engang kommet i gang ennå, så her må det skje noe fort hvis man skal klare å få de nye arbeidsplassene man faktisk snakker om. Så har vi karbonfangst og -lagring, som kan bli det nye, store industrieventyret til Norge, men her er vi også usikre på hva som kommer i statsbudsjettet på mandag. Selv om regjeringen har sagt at dette er to prosjekter som går videre, er det viktig at finansieringen for neste år ikke går bare til september. Her må vi faktisk fylle hele året, og vi skal holde hjulene i gang på de prosjektene til investeringsbeslutning er tatt. Dette er spennende prosjekter, og alle er veldig tydelige på at her må man holde hjulene i gang til man har funnet en endelig løsning, både på finansieringsmodeller og på de prosjektene som skal være. Så skryt til slutt: Høydepunktet mitt under åpningen i går var den nye statsråden i Landbruks- og matdepartementet, som leste på nynorsk fra sidelinja her – og det ble bare bedre og bedre for hver setning, ja, det var stas! Det er jo en vanskelig oppgave å ha, men han gjorde dagen min, i hvert fall, så takk for det!
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-10-03:
Denne debatten har i veldig stor grad handlet om økte forskjeller og fattigdom. Det er viktige temaer, som er viktig å debattere. Men det som overrasker meg, er at de røde partiene nesten utelukkende peker på skattelettelser eller på manglende støtteordninger, gratistilbud, stønader, tjenester og ytelser som hovedårsaken til økte forskjeller. Det er ikke noe problem at vi har mange med høy inntekt i Norge, men hvis man hører på denne debatten, skulle man tro at det var et av Norges største problemer. Problemet er at vi ikke har riktige, målrettede tiltak for å bekjempe økte forskjeller og barnefattigdom. For å nå ut med de rette tiltakene må vi slutte med bare å gjøre mer av det som ikke fungerer. Vi må begynne å sette inn tiltak som vi vet kan ha en effekt, og så må vi erkjenne hvorfor vi har økte forskjeller i Norge. Den største årsaken til økte forskjeller og økt barnefattigdom i Norge er økt innvandring. Derfor må vi først ta tak i det problemet – ved å begrense tilstrømningen for å integrere dem som allerede har kommet. Vi har noen gode tiltak og noen gode eksempler som kan fungere, for å treffe virkningsfullt der det trengs. I Drammen innførte vi som første kommune aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere. På ett døgn og med én plakat til unge sosialhjelpsmottakere i Drammen klarte vi å halvere antallet som trengte sosialstønad, ved å si at de måtte møte opp og jobbe for Kirkens Bymisjon for å få stønaden. Det fungerte. Disse kom ut i arbeid, fikk jobberfaring eller kunne velge å gå tilbake til et skoletilbud eller et annet jobbtilbud de hadde. Jeg blir litt overrasket når Arbeiderpartiet har jobbet i så mange måneder med sin nye integreringspolitikk og det eneste de har klart å komme med, er ting som allerede gjøres. De sier vi skal ha gratis kjernetid i SFO i utsatte områder – det gjøres allerede. De skal gi undervisning i språk, demokrati, likestilling og samfunnsfag – det gjøres allerede. De skal starte integreringen tidligere, kartlegge hver enkelts jobbmuligheter, kjøre individuelle løp og bosette i de kommunene hvor det er størst mulighet for jobb – det har regjeringen sagt kommer i desember. Det er rart at man ikke har klart å finne et eneste tiltak. Jeg er i hvert fall glad for at denne regjeringen har sagt at vi skal satse mer på aktivitetsplikt og målrettede tiltak som vi vet kan fungere.
Tage Pettersen (Høyre), 2018-10-03:
Det er mye som går godt i Norge, men utfordringene står alltid i kø. Den største utfordringen vi har foran oss, er å bygge et bærekraftig velferdssamfunn for framtiden. Vi ønsker at barna som vokser opp i dag, skal oppleve et Norge hvor det er trygghet for velferden og klodens tilstand. Selv er jeg med i politikken fordi jeg har lyst til å være med på å utgjøre en forskjell. Jeg er ikke opptatt av reformer først og fremst for å endre Norge, men fordi Norge har endret seg. SV og Rødt later til å ha overtatt rattet på venstresiden. De to partiene tegner, sammen med Arbeiderpartiet, skremmebilder av hvordan det står til i landet vårt – bilder få heldigvis kjenner seg igjen i. I kveldens debatt bruker de retorikk i et forsøk på å skape forskjeller større enn de er. Ideelle og private aktører som bidrar til familienes valgfrihet, økt kvalitet i tilbudene og muligheter for flere, blir av venstresiden redusert til simple velferdsprofitører som mistenkeliggjøres for å være ute etter å lure systemet. Når en samlet venstreside nå tar til orde for å kaste ut ideelle og private aktører fra velferden, er det å sette systemet framfor enkeltmenneskene. Det finnes gode og dårlige private aktører, akkurat som det finnes gode og dårlige offentlige og ideelle aktører. Å levere dårlige tjenester bør få konsekvenser, uansett om man er offentlig eller privat aktør. Høyre er opptatt av gode velferdstjenester til innbyggere, og det er irrelevant hvilken logo hjelpepleieren eller barnehageassistenten har på jakken. Det viktigste er at brukerne er fornøyd, og at de ansatte trives. Høyre vil ha en mangfoldig velferdssektor hvor de som har en god idé til hvordan tjenestene kan bli enda bedre, får muligheten til å teste ut akkurat denne. Det bidrar til nyskaping, kvalitet og god omsorg. Det er ikke velferdsprofitører; det er tvert imot velferdsinnovatører. I den virkelige verden ser vi f.eks. i Oslo at private sykehjem oppleves som best. Det samme så vi i min by, Moss, både for sykehjem, for hjemmesykepleie og for barnehagene. Selvfølgelig er Rødt og SV imot profitt i velferden. De er jo imot profitt generelt. Men fra Arbeiderpartiet er dette helt nye toner. Arbeiderpartiet vil at vi ikke skal lære av dem som driver bedre, bare fordi de er private. Utfordringen til Arbeiderpartiet denne høsten blir å svare på hvor mange tjenester de vil rekommunalisere – hvor går grensen? For å lage et bærekraftig velferdssamfunn mener Høyre vi må spille på hele samfunnet vårt, ikke bare halve.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Trontalen var etter mitt syn eit uttrykk for at regjeringa har resignert. Det var ein tale med få nye idear og få nye løysingar. Der var det ikkje verktøy til å skapa sterkare fellesskap og mindre forskjellar. Høgrepartia vil fortsetja å privatisera, og når representanten Helleland spør kvifor privat mat ikkje smakar like godt som offentleg mat, når vi seier at det å konkurranseutsetja matlaginga på sjukeheimar er ein dårleg idé, viser det tydeleg at problemstillinga slett ikkje er forstått. I staden for å konkurranseutsetja vil Arbeidarpartiet ha sterkare fellesskap, der folk har faste, trygge jobbar med anstendig løn og god pensjon, og der skattekronene går til dei eldre på sjukeheimen, ikkje til eit kommersielt selskap som skal gå med overskot, slik at eigarane vert tilfredse. Difor vil vi at dei som jobbar på kjøkkenet på sjukeheimen eller med reinhald, skal vera ein del av fellesskapet. Difor vil vi prioritera trygt arbeid til alle og ha pensjon frå første krone. Vi vil også slå ring om dei frivillige og ideelle, og vi jobbar med og ikkje mot distrikta våre. Arbeidarpartiet vil bruka dei store pengane på dei store oppgåvene: sjukehusa våre, omsorg og skule i kommunane. Vi vil sørgja for at kommunane har råd til å gjera meir for å kunna gje fleire barn ein god oppvekst, fleire familiar tid til kvarandre og fleire eldre ein aktiv og verdig alderdom. Vi vil sørgja for tryggleik for arbeid og i arbeid – ikkje skattekutt til dei rikaste. Tv-aksjonen, som i år går til Kirkens Bymisjon, seier at 150 000 nordmenn opplever ikkje å ha nok å eta i løpet av eit år. 100 000 barn veks opp i fattigdom. Dette er i landet vårt, som er styrt av høgrepartia, og som har prioritert skattekutt på 2 000 kr dagen til dei rikaste. Vi opplever eit villare, våtare og farlegare vêr – først ein tørkesommar og no ein haust der vi i vest knapt har sett blå himmel. Det har vist oss kor sårbare vi er. Nettopp difor må vi setja oss tydelege mål for utsleppskutt i Noreg, nettopp difor må vi støtta teknologiutviklinga hos dei av bedriftene våre som fremjar elektrifisering og kuttar i utsleppa, og nettopp difor må vi slå ring om den kraftforedlande industrien vår og ikkje godta dårlegare rammevilkår for bedriftene som skapar eksportprodukta våre. Vi trøystar oss med at samanlikna med andre land er det framleis små forskjellar og høg tillit mellom folk i Noreg, men i staden for høgreregjeringa sin politikk, som svekkjer fellesskapet og aukar skilnadene, vil Arbeidarpartiet ha rettferdig fordeling, eit mangfaldig samfunn og tryggleik for arbeid og i arbeid.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Jeg vil snakke om forskjeller – forskjeller mellom folk og forskjeller mellom partier. I Norge har vi små forskjeller, pleier vi å si. Men er det egentlig slik? De rikeste blant oss er gode for et tosifret antall milliarder, mens de fattigste ikke engang har et bankinnskudd med to sifre. Og er vi egentlig enige om at vi vil ha små forskjeller, når regjeringen velger å gi 160 ganger mer i skattekutt til de rikeste av de rike, mens vanlige folk får omtrent en tier om dagen før regjeringens avgiftsøkninger? Summen er en bevisst politikk for økte forskjeller. Det er veldig mye å være stolt av i helsevesenet vårt, men jeg er ikke fullt så stolt av at vi i 2017 for første gang bikket over en halv million nordmenn med privat helseforsikring. Private helseforsikringer gir mulighet til å komme foran i køen – foran noen som trenger hjelp mer. Private helseforsikringer sier også at fellesskapets helseforsikring ikke lenger er god nok. Regjeringens svar er ikke å ruste opp helsevesenet vårt. Regjeringens svar er ABE-kutt – avbyråkratiserings- og effektiviseringskutt i sykehusene – eller rett og slett kutt, kutt som gjør det vanskeligere å behandle flere pasienter raskere, bedre og med mer avanserte behandlingsmetoder, kutt som gjør det vanskeligere å bygge et helsevesen som vi kan være enda mer stolt av. Slikt passer jo fint om en ønsker å legge til rette for flere private helseforsikringer og økende helseforskjeller mellom folk. Til og med regionreformen klarer regjeringen å innrette slik at den er egnet til å skape sentralisering og økte forskjeller. I Aust-Agder sikret et knapt flertall et ja til en sammenslåing med Vest-Agder – en frivillig sammenslåing der løftet var flere arbeidsplasser til Arendal og Aust-Agder. Nav og Statens vegvesen skulle bidra. Men framfor at det blir flere av disse arbeidsplassene, blir det nå færre. Og spør en statsråden om hva hun vil gjøre med dette, svarer hun ærlig nok: ingenting. Et lite stykke Norge som allerede har tøffe levekårsutfordringer, skal altså bare seile sin egen sjø, ifølge regjeringen. Det gir en bevisst politikk for økte forskjeller mellom folk og mellom de ulike delene av landet. Vi trenger større ambisjoner enn det for landet vårt – for folk. Vi trenger ambisjoner om gode tjenester og arbeidsplasser i hele landet og et mål om at behovet for helsetjenester skal avgjøre hva slags behandling en får, ikke lommeboken og ikke helseforsikringer. Det skal være lov å bli rik i Norge, men er man milliardær, har man sannsynligvis ikke blitt det bare på grunn av eget arbeid, men også lite grann på grunn av andres. Da er det heller ikke helt urimelig at man bidrar litt mer til den som ikke har like sterk rygg, eller sagt med ordene til en politiker fra tidligere tider: Ingen skal få kake før alle har fått brød. Det bør også gjelde for de prioriteringene vi som politikere gjør i denne sal i 2018.
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
I trontalen vart det vist til Jeløya-plattforma som grunnlag for regjeringa sitt arbeid. Her seier regjeringa at ein vil vidareutvikla det beste i den norske modellen, og meiner det er ein konkurransefordel for Noreg med eit likestilt og inkluderande arbeidsliv med høg organisasjonsgrad. Vidare står det at regjeringa vil leggja til rette for eit organisert arbeidsliv og eit velfungerande trepartssamarbeid. Det som står der, er heilt riktig – flott sagt. Høg organisasjonsgrad gjev høgare produktivitet, og fleire av dei satsingsområda som vart nemnde i trontalen, er best løyste med ei sterk fagrørsle og eit godt trepartssamarbeid. I praksis har det likevel vore veldig vanskeleg eller umogleg å sjå kva det eigentleg er regjeringa gjer for å leggja til rette for eit organisert arbeidsliv og eit velfungerande trepartssamarbeid. Eg kan ikkje sjå at det i det heile er kome nokre forslag som kan bidra til å oppfylla ei slik målsetjing. Det me har som gjev incitament til organisering, er skattefrådraget for fagforeiningskontingent, som vart innført av den raud-grøne regjeringa i 2006. Dette frådraget vart auka kontinuerleg heilt til dei gjekk av i 2013, men då var det stopp – bråstopp. Dette har vore eit effektivt tiltak som ifølgje Institutt for samfunnsforsking har auka både organisasjonsgraden og den norske produktiviteten. I Jeløya-erklæringa står det at dagens regjering vil føra vidare frådraget på 2017-nivå, dvs. å behalda frådraget på 3 850 kr. Kvifor ikkje heller då skrive det slik det er – vidareføra fagforeiningsfrådraget på raud-grønt nivå, slik det var i 2013? For det er det som er sanninga. I fem år no har frådraget stått stille, utan å ha vore regulert. Reelt er det ein reduksjon på 500 kr, noko som betyr lågare produktivitet i det norske samfunnet. Alle står sjølvsagt i ein slik reduksjon, men det er symbolikken – det einaste tiltaket som kunne ha bidrege til å oppfylla skrytet frå regjeringa om å villa vidareutvikla det likestilte og inkluderande arbeidslivet med høg organisasjonsgrad, vert faktisk bygd ned. For meg seier dette at me har med ei regjering å gjera som trass fagre ord om viktigheita av høg organisasjonsgrad og samarbeid, meir enn noko anna fryktar ei sterk fagrørsle og den motstanden ho vil gje regjeringa sin politikk – i motsetning til Arbeidarpartiet, som ønskjer ein høgare organisasjonsgrad og ei sterk fagrørsle som eit verkemiddel for å skapa nettopp eit ryddig arbeidsliv, eit kompetanseløft, mindre forskjellar, mindre fattigdom, meir inkludering og auka produktivitet. Difor ønskjer Arbeidarpartiet å dobla fagforeiningsfrådraget til 7 700 kr, slik at det framleis er attraktivt å vera organisert.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Jeg skal ikke svartmale, men jeg skal dele en erfaring fra virkeligheten. Nærpolitireformen er i en tidlig fase, men det rapporteres om negative konsekvenser av reformen fra faglige miljø så vel som fra politiske organer – ja, senest i går i brevs form fra Haugesund kommune ved ordfører fra Arbeiderpartiet og varaordfører fra Venstre til Justis- og beredskapsdepartementet, samt kopi til Rogalandsbenken. Haugesund er en by som har fått svekkede politiressurser på grunn av sentralisering av politiinnsats og ledelse til Stavanger, som har hovedsentralen. Den største bekymringen i Haugesund er knyttet til ungdomskriminaliteten, som i 2018 har en økning. I begynnelsen av reformen kunne det forklares med at mye av politikraften gikk til omorganisering. Nå skulle den fasen være over. Likevel fortsetter tendensene. Som tidligere folkevalgt i Haugesund kommune vet jeg at det jobbes godt i samarbeid mellom politisk ledelse og politi, SLT-koordinator og andre som jobber tett på ungdom. Haugesund er en by som i mange tiår har slitt med mye tilgang på rus og narkotika, og som særlig må ses på i forhold til det forebyggende arbeidet. Haugesund kommune har en sterk bekymring etter at nærpolitireformen kan se ut til å ha svekket arbeidet med forebygging blant ungdom. Dette bør regjeringen ved justisministeren sjekke ut om kan ha samme konsekvens i andre deler av landet. Det blir en ekstra belastning på et allerede anstrengt kommunebudsjett når kommunene nå igangsetter forebyggende oppgaver i ungdomsarbeidet som politiet tidligere hadde ressurser og krefter til. Jeg vil avslutte mitt innlegg med et hjertesukk – ikke svartmaling, men regjeringens regionreform og et Vestland uten Rogaland. Hvis det var én plass i landet der tvang var ønsket, var det blant kamerater i Haugesund. Det er et paradoks at det var Fremskrittspartiets representanter på fylkestinget i Rogaland som stoppet oss i å bli en del av det nye Vestland. Regionreformen har lykkes i én ting: å skaffe seg mange uvenner. Det er trist å være vitne til Finnmarks maktesløshet, men at våre to nabofylker Hordaland og Sogn og Fjordane danner et Vestland uten å ha med Rogaland, kan i beste fall kalles en parodi.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Etter at jeg tidligere i kveld hørte Fremskrittsparti-representant Stordalens innlegg fra talerstolen, ble jeg fristet til å fortelle litt om Arbeiderpartiets samferdselspolitikk. Stordalen må ha frekkhetens nådegave når han harselerer over at Arbeiderpartiet foreslår å bevilge 70 pst. av kollektivsatsingene i de store byene. Han representerer et parti, Fremskrittspartiet, som ikke er villig til å bevilge mer enn 50 pst., resten må betales med bompenger. Med vårt forslag vil bilistene kun betale 30 pst. av kostnadene. Denne representanten gleder seg til at representanten Stordalen stemmer for vårt forslag sammen med resten av Fremskrittspartiets representanter i salen. Det er nemlig slik at innbyggerne i vårt kjære land ikke opplever at bompengebruken har gått ned, slik Stordalen hevder – og samferdselsministeren, for den saks skyld. Tvert imot har det aldri blitt hentet inn flere bompenger enn på Fremskrittspartiets vakt, og det har heller aldri blitt åpnet så mange bompengeprosjekter. Denne folkets opplevelse tar Arbeiderpartiet på alvor. Vi har derfor, ved åpningen av dagens møte, foreslått noen tiltak i et representantforslag. Foruten forslag om at staten skal dekke 70 pst. av kostnadene av «Bussveien» på Nord-Jæren, foreslår vi at det skal utredes en annen innretning på rushtidsavgiften, som er noe mindre belastende for befolkningen. Vi foreslår at regjeringen tar initiativ til at ny teknologi og veiprising testes ut – i forslaget foreslås Nord-Jæren. Vi ønsker at regjeringen utreder alternative finansieringsopplegg ved eventuelle kostnadsøkninger på riksveier og sykkelstamveier i bypakkene, selv om de ikke helfinansieres med bompenger. Det er nemlig sånn at vi i Arbeiderpartiet tar befolkningens bekymringer på alvor og lytter til det de har å si. Arbeiderpartiet ser at bompengebruken på Fremskrittspartiets vakt har nådd, og muligens overskredet, en toleransegrense. Dette vil vi at regjeringen ser nærmere på, istedenfor å gjøre som regjeringen gjør, nemlig å be kommunene finne andre finansieringskilder for sine andeler av prosjektene i bymiljøpakkene om de ikke vil ha så høye bompengetakster. Det sier man altså til kommuner som snur på kronene og ikke har noen annen mulighet til finansiering. Jeg gleder meg til behandlingen av og avstemningen over våre forslag og imøteser en positiv behandling, også fra regjeringspartiene.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Det står mye i trontalen. Det er mange flotte ord og vendinger. Man peker på flere områder som har utfordringer, og så langt – alt vel. Så kolliderer det ganske brutalt. Politikken som føres av regjeringen, er ikke med på å løse de største utfordringene. Undersøkelse etter undersøkelse viser at ulikhetene i Norge øker. Regjeringen sier det er viktig å bekjempe ulikhet, men med den praktiske politikken som regjeringen fører, øker ulikhetene. Så til Øst politidistrikt og politireformen. I trontalen sier regjeringen at nærpolitireformen «bedrer evnen til å hindre kriminalitet og til å verne om ofrene». Sannheten er at nå renner det inn eksempler på at reformen i politiet ikke sikrer ofrene. Øst politidistrikt, hvor mitt eget fylke Østfold hører hjemme, har over 7 300 saker på vent for påtale. Jeg har spurt statsråden hva han og regjeringen har tenkt å gjøre konkret for å bedre situasjonen i Øst politidistrikt. Svaret var ikke oppløftende. I brev den 26. september i år svarer statsråden at han er bekymret, og at utviklingen er bekymringsfull – ikke ett ord om hvilke konkrete grep som må tas. All skyld legges på politidistriktet og på politimesteren. Da må vi kunne spørre: Hvor er virkelighetsforståelsen hos regjeringen og statsråden? Ser de ikke at med over 7 300 saker på vent for påtale går dette ut over ofrene for kriminalitet? Hvorfor sier de i trontalen det stikk motsatte av hva som er virkeligheten, og hvorfor brukes retorikken «svartmaling» om dette når vi tar opp det som er et ekte problem for ekte folk? Det er en farlig vei å gå, når man bare skjønnmaler egen politikk og egen fortreffelighet og er så arrogant i sin oppførsel at man ikke lenger bryr seg om hva som egentlig foregår, ikke lenger bryr seg om hva folk egentlig opplever, ikke lenger bryr seg om ekte problemer i samfunnet. Slik er det også med regionreformen. Regjeringspartiene sammen med Kristelig Folkeparti durer på. De tvinger gjennom et nytt regionkart som det ikke finnes logikk i. Viken er ikke en logisk gjennomtenkt sammenslåing. Ingen av fylkene ønsker det. Ingen i regjeringspartiene forsvarer det heller, kanskje med unntak av Venstre. På toppen av det hele opplever vi et Fremskrittsparti i Viken som går i front for å stoppe det de selv omtaler som galskap. Stopp sammenslåingen av Viken – det er Fremskrittspartiet i Viken vi hører. Så hører vi noe annet fra Fremskrittspartiet i denne salen. Nå ligger det et forslag fra Arbeiderpartiet på bordet her i dag, om regionreformen. Jeg appellerer til den sunne fornuften i salen når voteringen kommer.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-10-03:
Norge har aldri vært et land som stikker hodet i sanden og er seg selv nok. Vi ser ut mot verden for å finne felles løsninger på de globale utfordringene vi ser, for å løfte flere ut av fattigdom og for å gjøre mer for klima og renere hav. At resten av verden lykkes, er bra for Norge – mer rettferdighet og mindre fattigdom gir mer fred og mer framgang for alle. Derfor foreslår regjeringen i 2019 å bruke 37,8 mrd. kr på bistand, over 7 pst. mer enn i år. Det er rekordhøyt, og vi holder på målet om 1 pst. av BNI. Så er det ikke likegyldig hvor pengene går, og derfor gjennomfører vi reformer, slik at bistandspengene når fram og får bedre effekt. Vi gjør bistanden mer systematisk og tematisk og prioriterer helse og en dobling av utdanningsstøtten, med særlig vekt på jenters rett til utdanning. Regjeringen har bidratt til å mobilisere en rask internasjonal respons i mange humanitære kriser. Vi tok f.eks. initiativ til giverlandskonferansen for Syria og nabolandene, hvor vi samlet inn over 100 mrd. kr, og Norge alene forpliktet seg til mer enn 10 mrd. kr. Samtidig som vi gjør dette, og samtidig som utslippene i Norge går ned, må vi som nasjon ta vår del av ansvaret for globale klimakutt og renere verdenshav. Vi har lagt fram Norges første plaststrategi, fått FN med på målet om å stanse tilførselen av plast til verdenshavene og tatt initiativ til å få på plass et internasjonalt fond mot marin forsøpling. I 2019 setter vi av 400 mill. kr til renere verdenshav, og de neste fire årene blir det hele 1,6 mrd. kr. Norge skal ta sin del av det internasjonale ansvaret. Vi har en statsminister som gjør at Norge markerer seg internasjonalt. Erna Solberg leder FNs pådrivergruppe for å nå bærekraftsmålene, og det er neppe tilfeldig at hun er blitt kåret til årets verdensborger. Det er fordi hun tar ansvar, det er fordi hun leder en regjering som tar ansvar, og det er fordi Norge går – og skal fortsatt gå – i front for mindre fattigdom, bedre klima og renere hav.
Per Sverre Kvinlaug (Kristelig Folkeparti), 2018-10-03:
Selv etter tre år som ordfører og mangeårig lokalpolitiker er det med en viss ærefrykt jeg entrer denne talerstolen under selveste trontaledebatten. Sånn skal det være, tenker jeg. Det påligger oss som for kortere eller lengre tid får lov til å representere i nasjonalforsamlingen, et stort ansvar. Jeg møter i noen uker som vara for representanten Torhild Bransdal, som vi håper skal komme tilbake snarlig etter sykmeldingsperioden. Men selv om det å entre denne talerstolen er noe spesielt, er det i bunn og grunn ulike deler av den samme tillitsbaserte oppgaven som gjøres av folkevalgte i både kommuner, fylkesting og storting. For meg handler det om at det er det samme engasjement for et varmere samfunn som driver meg, om jeg er her eller hjemme i Kvinesdal, i Listerregionen. Kristelig Folkeparti er forkjempere for lokaldemokratiet. Det ligger endatil forankret som en av de tre bærebjelkene i vår kristendemokratiske ideologi. Subsidiaritetsprinsippet, som tilsier at beslutninger skal fattes på lavest mulig hensiktsmessige nivå, er en god kjøreregel. Mer folkelig: Den kjenner best hvor skoen trykker, den som har den på. Nylig feide ekstremværet «Knud» innover landet, og den merket vi godt også i vår landsdel. Vi lever i et informasjonssamfunn og er vant til at kommunikasjon og samband fungerer. Mobiltelefon er blitt en praktisk hjelp i hverdagen, men også en kritisk og livsnødvendig kommunikasjonsmåte. Ikke bare var nødnettet nede. Det er svært uheldig, men vi vet at det tross alt er vesentlig bedre enn det var, og fokus må være på ytterligere forbedring. Men mange steder var også mobildekningen nede – av en så banal årsak som manglende batterikapasitet på basestasjonen. I bare 39 av landets 422 kommuner fungerer mobilnettet i mer enn to til fire timer ved strømbrudd, meldte NRK. Fra Telenor fikk vi vite at de tilfredsstiller myndighetenes krav når det gjelder batterikapasitet. Da tenker jeg vi må sørge for at myndighetene stiller strengere krav. Det ble også fra Telenors side argumentert med at det ikke var miljøvennlig å sette inn dieselaggregat. Da blir miljøhensyn brukt på feil måte, etter min mening. Jeg vil gjerne arbeide aktivt for at vi skal redusere bruken av fossile brensler for å hindre ytterligere klimaendringer, men det er ikke dieselaggregat som sikrer livsnødvendig samband når strømmen går og mobilstasjonene har utgått batteri, som utgjør problemet med CO 2 -utslipp. Dette handler om hverdagspolitikk og om trygghet for mennesker når f.eks. flom, storm eller orkan raser. Dette må vi bare løse. Det burde være overkommelig. La oss ta en politisk dugnad på det. Jeg skal bidra i de ukene jeg er her inne.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2018-10-03:
Det går generelt veldig bra i Norge. I en tid da store deler av verden rundt oss preges av økt polarisering, usikkerhet for framtiden og pessimisme, er det grunn til å være stolt av at den norske virkeligheten i så stor grad er preget av det motsatte, nemlig av optimisme og av framtidstro. Det var ikke gitt etter oljeprisfallet i 2014, men vi er der vi er i dag fordi vi har en politikk som virker, og fordi vi leverer når det gjelder de løftene vi ga velgerne i 2013 og i 2017. Nå opplever vi solid økonomisk vekst. Både ledigheten, helsekøene og utenforskapet går ned. Det bygges mer vei og bane enn noensinne. Bedriftene investerer mer, forsker mer, og stadig flere over hele landet kommer i jobb. Samtidig vet vi at Norge står overfor store omstillinger. Endringer i demografien og nedgang i inntekter fra olje og gass vil i større grad utfordre offentlige finanser. Vår evne til å kontrollere volumet på innvandringen og å lykkes med integreringen vil ha stor betydning for velferdsstatens bærekraft. Samtidig nødvendiggjør også raskere digitalisering nytenkning i måten vi organiserer arbeidslivet på. Representanten Gahr Støre påpekte tidligere i dag at Norge har et sterkt immunforsvar, men at vi ikke er immune mot det som skjer rundt oss. Det er en virkelighetsbeskrivelse jeg deler. Jeg tror noe av det viktigste immunforsvaret mot ustabilitet og utrygghet vi her i denne salen kan bidra med, er å føre en politikk der en forstår sammenhengen mellom lønnsomme arbeidsplasser i privat sektor og vår evne til å finansiere velferdstjenester til folk flest. Derfor er det bekymringsfullt at denne sesjonen knapt har begynt før det kommer forslag fra Arbeiderpartiet om profittforbud og rekommunalisering av private tjenester som folk er fornøyd med. Et bærekraftig velferdssamfunn krever også en politikk som hensyntar alle partene i arbeidslivet. Derfor har vi under dette flertallet erstattet topartssamarbeidet mellom Arbeiderpartiet og LO med et reelt trepartssamarbeid mellom regjeringen og alle arbeidslivets parter. På denne måten klarer vi å sikre norsk konkurransekraft – samtidig som ni av ti sier at de trives på jobben. På denne måten klarer vi å sikre balansen mellom trygge arbeidsplasser og et konkurransedyktig næringsliv. Norge er i en situasjon der modernisering, innovasjonsevne og konkurransekraft bør stå øverst på agendaen. Det er derfor verdt – på tampen av dagen – å understreke at det sjelden har vært riktigere å advare mot en mulig radikal venstredreining av norsk politikk enn det er akkurat nå.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-06:
Jeg har gleden av å framsette et representantforslag på vegne av representantene Karin Andersen, Sheida Sangtarash og meg selv om rett til meningsfull fritid for all ungdom.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-06:
På vegne av Rødt kommer jeg med et forslag om å hindre fagforeningsknusing.