Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Debatten viser allerede at regjeringspartiene går ned i gamle skyttergraver – og i et velkjent spor. I veldig mange saker påpeker man viktigheten av at Stortinget diskuterer overordnede rammer, har langsiktige mål og betingelser, og så tar man detaljene etter hvert gjennom stortingsmeldinger. Men i Olje- og energidepartementet, der man vel driver med det mest langsiktige og kapitalkrevende vi har i dette landet, er av en eller annen grunn en slik tilnærming med stortingsmeldinger bare byråkrati. Det er altså helt overflødig, mener Regjeringen. En trenger ikke fra Regjeringens side legge fram et eneste dokument for Stortinget. Vi skal bare se på Soria Moria-erklæringen og hylle den, og så glede oss til man kommer i mål. Det er i hvert fall det mantraet som kommer. En klager over at en ikke er helt i mål med Soria Moria-erklæringen, sa Erling Sande. Men hvis det er slik man oppfatter forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, har man ikke forstått hva vi prøver å ta opp. Det vi etterlyser, er et helhetlig dokument som tar for seg produksjonssidene i norsk energiforsyning, forbrukssidene, endringer som forventes framover og nye teknologier – hvor skal vi sette inn forskningsinnsatsen, og hvilken relasjon skal man ha til Europa i forhold til kraftimport og krafteksport for å se både på miljøsiden og energisiden her? Der er det ikke framlagt noe som helst for Stortinget å diskutere de siste årene. Og vi ser i utenriksministerens redegjørelser at energisituasjonen ikke har blitt nevnt. I forrige redegjørelse, som ble holdt bare et par uker etter den siste gasskonflikten mellom Ukraina og Russland, var ikke energisituasjonen i EU nevnt i det hele tatt, til tross for at det er et av de viktigste temaene som blir tatt opp fra EU-hold når man møter norske myndigheter. Det viser hvordan denne regjeringen har nedprioritert energi- og petroleumsspørsmål i en større helhet, og det viser hvorfor det er behov for å få en stortingsmelding om rikets energitilstand, slik at vi faktisk får gjort en del vedtak. Når en ser på f.eks. fornybarsatsingen, som er svært viktig, og som alle partier på Stortinget er enige om at vi skal gjøre noe med, illustrerer det den svakheten som vi har med dagens situasjon. Det ble framlagt en stortingsmelding på fire sider en hastesøndag i 2006. Stort sett samtlige av punktene i den korte stortingsmeldingen er i dag skrinlagt. Det er nesten ingenting av det som da ble hyllet som den største satsingen på fornybar energi i Norge noen gang, som i dag vedvarer. Og det er det eneste som har kommet. Det har ikke kommet en eneste annen retningsmelding fra Regjeringen. Når man er ute og snakker med bransjeorganisasjonene, får man bekreftet at det bildet som tegnes fra regjeringspartiene her, er noe som ikke deles av bransjen. Og det er jo en betydelig svakhet ved måten vi driver politikk på i Norge, at Regjeringen er så opptatt med å si at dette går på skinner, her har vi Soria Moria-erklæringen, og vi styrer i rett retning, mens alle som skal forholde seg til disse retningslinjene, sier at dette går det ikke an å forholde seg til. Forrige onsdag var jeg i Ålesund på Småkraftforeningens årsmøte. De sa at det ikke har kommet et eneste positivt vedtak fra denne regjeringen som har hjulpet denne bransjen fram. Det er riktig at Senterpartiet har feiret med bløtkake fordi de har klart å omgjøre et vedtak, fra denne regjeringen – og så var en tilbake på stedet hvil. Men det har altså ikke blitt tatt noen nye skritt i særlig positiv retning, snarere tvert imot. Vindkraftforeningens årsmøte i fjor påpekte jo det samme. Den målsettingen om 3 TWh vindkraft som Regjeringen har, og som Stortinget har vedtatt, er det ikke sjanse for at man klarer å nå innen 2010. Med det nivået som er nå, og med den framdriften som er på prosjektområdet, kan en kanskje innfri dette i 2014/2015. Jeg var i Telemark og besøkte AT Skog for et par–tre uker siden. De vurderer nå å legge sin bioenergisatsing på vent. De gir Regjeringen beste karakter når det gjelder retorikk, og den dårligste karakteren når det gjelder virkemidler og gjennomføring. Og det er jo det som er poenget: Det er ikke samsvar mellom de politiske mål som er satt, og de virkemidler som presenteres. Det samme kan en også si i diskusjonen om EUs fornybardirektiv, der representanten Aasland nettopp sa at Norge har jo mer enn nok kraft – vi eksporterer. Da må en spørre: Hva i alle dager skal vi med mer fornybar energi, hvis en er overbevist om at vi har så det holder – spesielt når en tar med at Ola Borten Moe, næringskomiteens leder, sier at Norge bør kutte kabler til utlandet? Hva i alle dager skal vi da gjøre med fornybar energi? Er det kun for at vi skal kjøre strømprisene i null, noe som norske strømkunder og norsk industri ville glede seg over, men som absolutt ikke ville ført til at energibransjen hadde hatt noe å satse på? Når en ser på situasjonen i Midt-Norge, som fortsatt vil være slik de neste fem–seks årene, når en ser på hva en kan oppleve i Finnmark, og hva en kan oppleve i Hordaland, er poenget at selv om det ikke er krise i dag, selv om dette året faktisk tegner til å bli ganske godt, så er det behov for å få en overordnet mekanisme, slik at vi unngår den debatten vi hadde i 2006, da denne regjeringen virkelig fikk det ille – men strømkundene det enda verre. Jeg tar opp forslaget der Fremskrittspartiet er medforslagsstiller.