trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-05-09:
Først om den globale klimautfordringen: Den utfordringen må også løses globalt, og det er en langt større debatt, som vi får komme tilbake til ved en annen anledning. Men jeg har lyst til å kommentere litt det som er blitt sagt her, også fra Kristelig Folkeparti-representanten. Fra mitt ståsted er det all grunn til å vurdere til enhver tid: Hvor stor andel av en kostnad knyttet til utbygging skal ligge hos tiltakshaver/utbygger, og hva skal det offentlige ta? Det er ikke tvil om at man gjennom plan- og bygningsloven har en rekke områder som i dag er med og bidrar til at man får høyere kostnad på bolig- og næringsprosjekter ute i kommunene. Skred- og flomkartlegging er ett tema. La meg bare kort også nevne øvrige grunnundersøkelser, registrering etter naturmangfoldloven, man har registrering av kulturminneverdier osv. Dette er alle bidrag til at man får høye kostnader for enkelte utbyggingsprosjekter. I samme åndedrag har jeg lyst til å understreke at regjeringen i flere runder har kommet til Stortinget med gode forslag – og fått tilslutning til mange av dem – om å gjøre forenklinger også i plan- og bygningsloven, og ikke minst i teknisk forskrift, slik at man har kunnet ta ned kostnader for nye bygg, både på boligsiden og på næringssiden, og spesielt boligsiden. Dette er en balanse, men det er en diskusjon som man til enhver tid må ha: Hvor mye kan man forvente at en utbygger/tiltakshaver skal ta? Og hvor mange av de kravene myndighetene stiller til kartlegging, er det rimelig at myndighetene selv stiller opp med finansiering av? Jeg vil avslutte denne interpellasjonsrunden med at det er et veldig godt tema, jeg skal følge opp og dytte på NVE. Så ser jeg fram til hjelp fra representanten Rotevatn og andre til å dytte Stortinget i retning av å gi mer penger til flom- og skredsikring og kartlegging. Det skulle ikke være meg imot, for det er helt avgjørende det representanten Rigmor Andersen Eide var inne på: Vi skal kunne bygge og bo trygt i dette landet. Trygghet er en helt avgjørende faktor, enten man bor i by eller på landet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2017-05-09:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et viktig tema, for ras- og flomfare er en del av mange menneskers liv i dette landet. Kanskje spesielt på Vestlandet er dette en konstant fare mange må ha med seg i hverdagen, og vi har i mange år sett konsekvensen ras og flom har for lokalsamfunn og enkeltpersoner. Det er ikke alltid lett å fjerne denne risikoen, men kartlegging gjør at vi kan håndtere risikoen. For mange lokalsamfunn i Distrikts-Norge er det helt nødvendig å få på plass en slik kartlegging, som gjør det mulig å bygge og bo trygt. Det handler om hvor vi bor og hvor vi lever. Det handler om hvor vi bygger husene våre. Raset ved Hatlestad terrasse utenfor Bergen i 2005 viser hvor galt det kan gå hvis vi ikke har kontroll på farene som finnes når hus bygges. Det samme skjedde i 2008 i Fjelltunvegen i min kjære hjemby, Ålesund. Ras tok med seg en ny boligblokk, konsekvensene var fatale, og mennesker omkom. I ettertid var det debatt om hvorvidt rasfaren var tilstrekkelig kartlagt før boligen ble bygd. I årene framover er det ventet mer nedbør og mer ekstremvær grunnet klimaendringene. Dette vil gjøre det farligere å bo i flere områder og stiller nye krav når vi skal bygge nytt. Dette blir derfor en viktig debatt – om det er det offentlige som skal ta disse kostnadene og få gjort kartleggingen i de områdene som er utsatte, eller om det skal være husbyggerne som selv må stå for disse undersøkelsene og kostnadene som følger med. I mange områder av Distrikts-Norge vil utfordringene være store, slik som i Sogn og Fjordane, som vi nå diskuterer, men også i mitt eget hjemfylke, Møre og Romsdal, og i Hordaland. Sist gang jeg var på besøk i Sogn og Fjordane, oppdaget jeg at de som kjørte bilen, satt helt på kanten av setet for å kunne holde oversikt over fjellsida ovenfor for å se om det kom ras. Dette sier noe om rasfaren og utryggheten det skaper, og at dette er et fylke som har betydelig rasfare. Da er det viktig å kunne bygge og bo trygt. Skal vi overlate kostnadene med slike undersøkelser til private utbyggere, vil det kunne gjøre det enda vanskeligere for mennesker som ønsker å bygge og bo i områder hvor de har vokst opp og har sine røtter. Valget mellom å vente på kartlegging eller å betale den selv vil ofte ende med at man velger å etablere seg andre steder. Hvis vi ønsker å ta hele landet i bruk, er det viktig at vi legger til rette for dette, og at mennesker kan etablere seg over hele landet. Jeg mener dette er et for stort og for viktig spørsmål til at vi kan overlate til dem som bygger, å betale regningen, og at dette er en kostnad som fellesskapet må ta. Det handler om liv, det handler om helse og folks trygghet, og da må fellesskapet stille opp.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-05-09:
Dette er kanskje et av de mest krevende temaene å snakke om. Det er fortsatt mye tabubelagt omkring det, derfor er det viktig å snakke om og fokusere mye på dette feltet. Historien viser oss at antall selvmord økte dramatisk fra 1960-tallet fram mot 1980-tallet og har siden flatet ut. Det er et alvorlig og stort samfunnsproblem. Det kan se ut som det er vanskelig å finne gode tiltak som virker, det viser selvmordstallene fra 1980-tallet og fram mot i dag. Det er allikevel viktig ikke å gi opp, og jeg tror forrige taler var inne på noe. Å ha lavterskeltilbud, å jobbe med praksisfeltet og å se hvert enkelt individ tror i hvert fall jeg er helt avgjørende for å få gode resultater. Jeg tror ikke nødvendigvis det hjelper med så mange planer, men jeg tror det handler om å møte mennesker der de er, å klare å individrette, klare å forebygge, klare å se helhet, klare å få til en samhandling mellom de ulike tjenestene, særlig overfor sårbare mennesker. Det er der en ser at det ofte glipper, nemlig i samhandlingen mellom kommunehelsetjenesten, spesialisthelsetjenesten, fengselsvesenet osv. Vi ser også en rekke forskjeller i kvaliteten på tjenestetilbudet, så jeg tror en i enda større grad i årene framover må forplikte seg og ramme ting inn. Jeg tror ikke det nytter å gi stor slakk av frihet på en del av disse områdene. Takk til interpellanten for å ta opp et viktig tema. Det er sikkert ikke siste gang denne salen diskuterer nettopp denne tematikken, med ulike vinklinger. Jeg tror det er viktig å konstatere at her handler det om å se enkeltindividet, her handler det om å finne gode løsninger for praksisfeltet, lavterskeltilbud, og kanskje vi må ramme ting mer inn og forplikte både kommunen, spesialisthelsetjenesten og andre aktører på en annen måte enn vi har gjort hittil.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Denne saken har jo blitt meget spesiell, og etter hvert har den også blitt meget prinsipiell. Det har gått et halvt år fra Stortinget fattet sitt vedtak, til vi nå, for første gang, i Stortinget formelt får beskjed om at det vedtaket Stortinget fattet i juni, ikke lar seg gjennomføre. På denne bakgrunn ville Arbeiderpartiet primært bedt om at redegjørelsen ble underlagt komitébehandling, og at vi fikk gått i dybden av redegjørelsen. Men ut fra den runden vi har hatt, og samtalen med de andre partiene, så har jeg forståelsen av at de fleste ønsker å få behandlet redegjørelsen raskt, i et eget møte. Derfor kan også Arbeiderpartiet slutte opp om det. Men det var behov for å gi denne stemmeforklaringen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-01-17:
Det haster med å drøfte denne saken, ikke minst dersom en rent praktisk skal kunne gjøre endringer i forvaltning og uttak allerede nå i vinter. Senterpartiet er derfor åpen for en debatt i tråd med Stortingets forretningsorden § 45 b, altså at redegjørelsen legges ut til debatt i et senere møte. Men vi ønsker å presisere at det sjølsagt ikke utelukker både forslag og etterfølgende komitébehandling om endringer i lovverket, slik at Stortingets vilje og vedtak i denne saken faktisk kan gjennomføres. Vi ser derfor ingen motsetning mellom å få en egen debatt om redegjørelsen og samtidig også få en komitébehandling på et senere tidspunkt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2017-01-17:
Presidentens forslag om behandlingsmåte er veldig lur, rett og slett fordi at hvis Stortinget skal opprettholde sin aktualitet, når debatten faktisk går der ute, er det viktig at vi får denne saken til behandling så raskt som mulig. Dette dreier seg om å få diskutert saken i sin fulle bredde. Statsråden har lagt fram både en rekke tiltak og bakgrunnen for hvordan ting er gjort, og da må Stortinget agere ut fra det. Vi ser fram til å få saken opp så raskt som det er praktisk mulig, for å få dette på plass. Så er det selvsagt slik at Stortinget til enhver tid har mulighet til å fremme de forslag Stortinget måtte ønske – så også i disse sakene.
Trond Helleland (Høyre), 2017-01-17:
Jeg slutter meg til forslaget om behandlingsmåte, men understreker også at redegjørelsen bør legges ut til debatt så snart som mulig. Nå er vi jo klar over at Stortinget har møtefri neste uke, men så snart som mulig må vi få denne redegjørelsen til debatt. Jeg er også glad for at statsråden nå har varslet at det kommer en egen sak. Jeg er selvsagt klar over at Stortinget på eget initiativ når som helst kan fremme egne saker, men det er viktig nå at Stortingets vilje blir gjennomført – da på et faglig og lovmessig grunnlag, og derfor avventer vi også en egen sak.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-17:
Jeg takker for redegjørelsen. Jeg støtter, fra SVs side, forslaget om at dette tas opp til debatt senere, men jeg vil samtidig gjøre oppmerksom på at det ble gjort klart fra ministeren allerede under behandlingen av saken, på spørsmål fra SV, at det var tvilsomt om det opplegget som stortingsflertallet gikk inn for, ville være i tråd med Bern-konvensjonen. Også de som fulgte debatten som pågikk i salen, fikk helt klart med seg at det å legge seg på det nederste målet i spennet …(presidenten avbryter) (presidenten avbryter)
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-17:
Jo, det var til Arbeiderpartiets begrunnelse for å gå inn for det de gjorde, derfor vil jeg bare gjøre oppmerksom på disse punktene. Jeg ser fram til den debatten, og jeg er glad for at SV – i hvert fall i denne situasjonen – har stått opp for regjeringen, om ikke regjeringspartiene selv har gjort det.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-01-17:
Jeg er sikker på at det gir representanten Holmås en viss tilfredsstillelse å kunne stå opp for regjeringen når det er anledning til det. Ellers så takker vi for redegjørelsen. Kanskje jeg skal føye til at det også var en del prosedyre i den redegjørelsen, men vi forholder oss til det som er opplegget, og ser fram til debatten, og så får vi se om det blir forslag deretter. Men jeg har også observert at det kommer en egen sak, og det tyder vel på at regjeringen har forstått at det krever mer enn en redegjørelse for å bidra til at Stortingets vedtak på en eller annen måte kan oppfylles.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-01-17:
Jeg vil støtte presidentens forslag om at saken tas opp til debatt i et senere møte. Jeg er også tilfreds med både redegjørelsen og at statsråden varsler at det kommer en sak til komiteen som ser både på den situasjonen vi er i, på det vedtaket som er i Stortinget, og på hvordan dette skal holdes innenfor både naturmangfoldlovens rammer og de internasjonale forpliktelser som vi har.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-01-17:
Jeg takker for redegjørelsen, som på en god måte klargjør forholdet mellom et bestandsmål og et lovgrunnlag. Jeg støtter forslaget til behandlingsprosedyre og ser fram til et framlegg fra regjeringen, som jeg håper vil fortsette den konsekvente linjen som regjeringen har holdt i denne saken.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-01-17:
Jeg har lyst til å begynne med å takke komiteen. Det har vært god jobbing med saken, det er en enstemmig innstilling, og det er det grunn til å takke for. Det vi får nå, er en nødvendig oppdatering og samtidig en tilpasning til EU-direktivet om alternativ tvisteløsning. Det er god forbrukerpolitikk å legge til rette for god tilgang til effektiv og rimelig løsning av forbrukertvister. Det er fordi domstolsbehandling kan være kostbart og ressurskrevende, og ofte handler disse sakene om ganske små beløp. Gode løsninger utenfor rettsapparatet kan forebygge konflikter og sørge for mer effektive og rimelige løsninger for forbrukeren. Komiteen har også, som alle har lagt merke til, videre foreslått noen tekniske og språklige justeringer av tekst og lovtittel, og det understrekes at disse justeringene ikke innebærer noen rettslig endring. Med dagens behandling oppnår vi også at Forbrukertvistutvalget settes på listen over europeiske klageorganer på forbrukerområdet, noe som også er en nødvendig oppgradering og tilpasning til det beste for forbrukeren.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-01-17:
La det være helt klart at barns medvirkning og barns rett til å medvirke i alle deler av saksfeltet som angår dem, er viktig. Intensjonen med dette forslaget er vi alle enig i. Men når det blir sagt at ungdom i dag ikke har noen muligheter til å påvirke nasjonalt, mener jeg det er direkte feil. Alle departementene og de politiske partiene, men spesielt departementene og den politiske ledelsen der, har jevnlig møter med alle organisasjonene på dette feltet. Jeg har selv årlige møter med alle fylkesungdomsrådene. Vi har årlige møter med alle ungdomsorganisasjonene, der de tar opp tema som er viktige på deres områder. At barn har innflytelse, vises jo av det arbeidet som Forandringsfabrikken har gjort, og som har endret hele lovverket, der det nå klart og tydelig slås fast at barn har rett til å medvirke. Vi må ikke glemme at det viktigste barne- og ungdomsarbeidet foregår ute i kommunene, og åtte av ti kommuner har egne barne- og ungdomsråd. Jeg mener at en god kommune, som har en god ledelse som har satt barn og ungdoms oppvekst på dagsordenen, også bidrar til å ta med barn og unge i sine viktige beslutninger. Når loven om ungdomsråd blir vedtatt, vil det gi føringer for hvordan barn og ungdom skal medvirke i det kommunale arbeidet. Jeg klarer ikke å se at et nasjonalt kompetansesenter kan bidra til å være et lavterskeltilbud i disse kommunene. Jeg har besøkt så mange kommuner som har et godt barne- og ungdomsarbeid. Det er et viktig arbeid for framtiden til ungdommen. I dag er det et fagdirektorat for barne- og ungdomsarbeid. De har strukturene, de har et samarbeid med de regionale kontorene, og de har også et samarbeid med kommunene. De skal være med på både erfaringsutveksling og det forskningsmessige for å kunne gi veiledning og råd til kommuner som ønsker å styrke dette arbeidet. Jeg sa både i mitt svarbrev til komiteen og fra talerstolen at vi kan bli bedre på dette arbeidet. Jeg tar utfordringen fra komitélederen. Vi er nødt til å se på hvordan vi kan videreutvikle de allerede eksisterende strukturene vi har, istedenfor å bygge opp en ny struktur. Men det er viktig at alle kommuner setter barne- og ungdomsarbeid på dagsordenen og inviterer med de barne- og ungdomsorganisasjonene som er i kommunene og fylkene deres, i utviklingen av et godt oppvekstmiljø for barn og unge.
Hanne Thürmer (Kristelig Folkeparti), 2017-01-17:
Som vara for saksordfører Geir Jørgen Bekkevold vil jeg gjøre rede for familie- og kulturkomiteens innstilling til saken og si litt om Kristelig Folkepartis særsynspunkter og forslag. Forslagsstillerne mener det er behov for å etablere et nasjonalt kompetansesenter for ungdomsarbeid, ungdomsmedvirkning og ungdomsinformasjon. Senteret er innrettet mot utfordringer og behov blant kommuner og fylkeskommuner i Norge. Målet med et slikt kompetansesenter er å utvikle, koordinere og tilgjengeliggjøre kunnskap, kompetanse og metoder i hele landet. Følgende Dokument 8-forslag ble fremmet i saken: «Stortinget ber regjeringen starte et arbeid med sikte på å etablere et nasjonalt kompetansesenter for ungdomsarbeid, ungdomsmedvirkning og ungdomsinformasjon, og legge fram sak for Stortinget på egnet måte.» Statsråden peker i sitt svarbrev til komiteen først og fremst på Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, Bufdir, som alternativ til forslagsstillernes forslag om etablering av et nytt nasjonalt kompetansesenter. Statsråden mener at videreutvikling av Bufdir som fagdirektorat vil innebære videreutvikling av et nasjonalt kompetansemiljø for barne- og ungdomsarbeid, medvirkning for barn og ungdom og ungdomsinformasjon. I innstillingen peker Høyre og Fremskrittspartiet, som statsråden, på at en videreutvikling av Bufdir som fagdirektorat vil innebære videreutvikling av et nasjonalt kompetansemiljø for barne- og ungdomsarbeid, medvirkning for barn og ungdom og ungdomsinformasjonsarbeid. Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti viser i innstillingen til at alle som deltok på komiteens høring, stilte seg positive til forslaget om oppretting av et nasjonalt kompetansesenter for ungdomsarbeid, ungdomsmedvirkning og ungdomsinformasjon. Det vises her til både Barneombudet, Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, LNU, Ungdom og Fritid, Barne- og ungdomsorganisasjonene i Oslo, UngOrg, Press og Redd Barna. Det pekes bl.a. på at Redd Barna mener at et kompetansesenter må ivareta kompetanse på, informasjon til og medvirkning fra barn og unge – ikke bare ungdom. Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti mener det er gode argumenter for at et nytt kompetansesenter opprettes. Et slikt senter skal være uavhengig og ligge utenfor Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet. Vi fremmer derfor dette forslaget i innstillingen: «Stortinget ber regjeringen utrede organisering av, og mandatet for, et nasjonalt kompetansesenter for barne- og ungdomsarbeid, -medvirkning og -informasjon, og vurdere muligheten for hvordan et slikt kompetansesenter kan etableres. Stortinget ber regjeringen legge fram sak for Stortinget på egnet måte.» Kristelig Folkeparti mener altså at det er gode grunner til å utrede hvordan et slikt senter for både barne- og ungdomsarbeid kan etableres, og vi tar derfor opp dette forslaget, som Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet har fremmet i denne saken, til Stortinget.
Hanne Thürmer (Kristelig Folkeparti), 2017-01-17:
Det har lenge vært dokumentert at billedkunstnernes økonomi er krevende. Regjeringens utredning om kunstnerøkonomi fra 2015, Kunstens autonomi og kunstens økonomi, dokumenterte dette til fulle. Hverdagen er preget av lite forutsigbar inntekt og inntekten som kommer, er i tillegg ofte svært lav. Den gjennomsnittlige kunstneriske inntekten var så lav som 96 000 kr i 2015 – det hadde gått ned 9,5 pst. fra året før. Det er altså liten tvil om at det er behov for tiltak for å støtte opp om denne gruppen. Fattigdom og vanskelige boforhold er sterkt overvurdert som inspirasjon, men er en klar risiko for å slutte som bildende kunster til fordel for tryggere kår. Unge Kunstneres Samfund har gjennom flere år jobbet for å etablere en assistentordning for billedkunstnere. Dette har Kristelig Folkeparti sammen med de andre forslagsstillerne støttet. Jeg er veldig glad for at det nå er et samlet storting som støtter å innføre denne gode og målrettede ordningen. Kunstnerassistentordningen er etter vår mening en modell som vil bidra til både erfarings- og kompetanseoverføring mellom de etablerte og de nyutdannede kunstnere. Det vil gi profesjonalisering og produksjonsmuligheter samt bidra til å styrke inntektsmulighetene for begge parter, slik det skrives i forslaget. En slik assistentordning kan fange opp og utvikle nye talenter innen billedkunstfeltet. Dette vil ikke bare styrke kunstnerne, men også kunsten og kunstopplevelsene. Ordningen vil gi nyetablerte kunstnere mulighet til å jobbe som assistent for en mer etablert kollega. Dersom begge parter skal få optimalt utbytte av ordningen, bør den nyutdannede og den mer etablerte kunstneren i samarbeid kunne søke om midler. Kristelig Folkeparti har i flere av sine alternative budsjetter foreslått midler til opprettelse av en slik ordning, og vi er glad for at vi fikk på plass 4 mill. kr i budsjettavtalen med Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Det burde tilsi at et nærmere forslag om innretning og innføring vil komme raskt, og vi legger til grunn at innretning for ordningen etableres i tett dialog med kunstnerorganisasjonene, herunder Unge Kunstneres Samfund.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Norge er et av verdens mest demokratiske land – det er bra. Det er resultatet av langvarig jobbing for mindre forskjeller mellom mennesker og ikke minst utjevning mellom kjønn. Å kjempe for at alle mennesker i et land er like mye verdt, er et tydelig politisk mål for Arbeiderpartiet. Det er likevel slik at vi har en del å gå på. Barn og unges rett til å medvirke i alle saker som omhandler dem, er kanskje nettopp et av de områdene vi har mest å gå på. Ingen er uenige i at barn og unge skal få medvirke, men voksne mangler ofte kunnskap om og selvtillit for hvordan man kommer i gang med systematisk arbeid som sikrer nettopp dette. Tysvær kommune i Rogaland er en av de kommunene som systematisk siden 1980-tallet har jobbet godt med unges påvirkning i absolutt alt kommunen foretar seg som omhandler barn og ungdom. Når en ny ungdomsskole skal planlegges, inviteres det til samråd, og de unge representerer ulike syn som legges ved som høring. Forslaget vi i dag debatterer og skal stemme over, vil vise om vi evner å ta barn og unge på alvor. Det er viktig at vi framover hever kvaliteten på ungdomsarbeidet, øker kompetansen blant ungdomsarbeidere i hele landet og koordinerer fagfeltene ungdomsarbeid, ungdomsinformasjon og ungdomsmedvirkning på en enkel måte. Samtlige høringsinstanser har vært positive til et lavterskelsenter som skal oppleves enkelt å ta kontakt med, og som bidrar til kompetanseheving. Jeg understreker at det er vesentlig at senteret ikke blir en del av Bufdir, slik regjeringen foreslår, nettopp for at det skal oppleves enkelt å komme i kontakt med og ikke minst bli kontaktet av – altså et lavterskeltilbud.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Bakgrunnen for forslaget er at Senterpartiet og Arbeiderpartiet mener at det store behovet for å ta vare på private arkiver i museer ikke ivaretas med dagens ordning, som regjeringen har iverksatt. Da regjeringen Stoltenberg II opprettet støtteordningen i 2010, var det for å bidra til at mest mulig av det viktige historiske materialet ble tatt vare på for framtiden. Behovet var den gang stort og er fremdeles stort. Vi merker oss svaret fra statsråd Hofstad Helleland, der statsråden ikke ønsker å reversere ordningen, men derimot overlater til fagetaten å avgjøre framtiden til privatarkiver. En armlengdes avstand fra egen politikk kan en vel kalle dette, i ordenes rette forstand. Det kan i beste fall være en misforståelse når det gjelder dagens ordning, som altså ikke ivaretar privatarkiver i museer, og det er bakgrunnen for dagens forslag. Museer som oppbevarer private arkiv, må gis mulighet for å søke om midler gjennom støtteordninger. På vegne av forslagsstillerne tar jeg derfor opp vårt forslag, Jeg vil også gjøre rede for at vi subsidiært stemmer for komitéflertallets innstilling.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Ifølge LLP, Landslaget for lokal- og privatarkiv, er det av erfaring i dag ikke mulig for museer å søke om midler til privatarkiv under Arkivverkets eller Kulturrådets støtteordninger etter omleggingen til regjeringen. Dermed blir viktig samfunnsdokumentasjon fra privat sektor ikke tatt vare på eller tilgjengeliggjort, eller kan stå i fare for å gå tapt. Jeg lurer på om statsråden i dag er enig med LLP i at museer med arkiv ikke har tilgang til å søke om midler for privatarkivene sine.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Jeg takker for svaret. Det er godt dokumentert at arkiv fra privat samfunnssektor og særlig digitale privatarkiv er klart underrepresentert i forhold til offentlig sektor, og at vår samlede samfunnsdokumentasjon derfor ikke er like god som den kunne ha vært. Kulturdepartementet opplyser at Arkivverket i årene 2015 og 2016 har bevilget 4,3 mill. kr til ulike privatarkivprosjekter, inkludert utviklingsarbeid, med sikte på å ivareta det digitale privatarkivet. Mener statsråden at dette støttenivået er tilstrekkelig for å sikre at dagens privatarkiv bevares som kilder til forståelse av vår historie og kultur?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Hvis noen var i tvil, har Arbeiderpartiet full tillit til både arkivverk og kulturråd. Det jeg er litt mindre sikker på, er om regjeringen har skjønt utgangspunktet for forsalget, for dette handler ikke om Arkivverket eller Kulturrådet. Dette handler om privatarkiv i museer som i dag ikke har mulighet for å søke støtte hos verken Kulturrådet eller Arkivverket. Dette er tilbakemeldingen fra Landslaget for lokal- og privatarkiv, LLP, dette er begrunnelsen for avslaget fra Arkivverket og Kulturrådet, og det er årsaken til at Arbeiderpartiet og Senterpartiet fremmer dette forslaget i dag. Jeg lurer nesten på om statsråden har skjønt utgangspunktet. Men tilbake til forslag nr. 2, fra Venstre og til stemmeforklaring: Arbeiderpartiet vil støtte det.
Mette Tønder (Høyre), 2017-01-17:
Dette er en sak hvor alle partier er enige om intensjonen, men hvor vi ikke helt klarer å bli enige om hvordan målet skal nås. Barn og unges rettigheter og retten til å bli hørt i saker som angår dem, er slått fast i lov og er viktig for alle partiene i denne salen. Allikevel har vi alle hørt historiene om barn og unges kommunestyrer, som bare er sandpåstrøingsorgan, hvor barn og ungdom ikke får ta del i saker på egne premisser eller ikke får ta del i dem i det hele tatt. I min ordførerperiode var jeg så heldig å ha en drivende dyktig koordinator, som lærte meg mye om hvordan barn og unge skal engasjeres, men dessverre er ikke alle like heldige å ha en Annica, slik som vi hadde. Derfor er vi enige om at det er riktig å samle kompetanse om hvordan barn og unge nås på best mulig måte, men vi er ikke enig i at vi skal opprette et nytt senter. Vi støtter oss til statsrådens svar, som først og fremst viser til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet som alternativ til etablering av et nytt nasjonalt kompetansesenter. Statsråden mener at en videreutvikling av Bufdir som fagdirektorat vil innebære videreutvikling av et nasjonalt kompetansemiljø for barne- og ungdomsarbeid og medvirkning for barn og ungdom og ungdomsinformasjonsarbeid. Det bør også vurderes om Bufdir i større grad enn i dag kan utvikle strukturer der erfaringsutveksling og nettverkslæring kan styrke arbeidet som gjøres i den enkelte kommune. Målet må være at alle barn og unge, uansett bakgrunn, skal ha gode oppvekst- og levekår. Trygghet og omsorg i familie og nærmiljø, gode tilbud og tjenester i offentlig og frivillig regi står sentralt i Høyres politikk. Barn og ungdom skal ha muligheter til å utvikle seg, medvirke og delta på egne premisser i samfunnet. Statsråden gir i sitt svar forslagsstillerne støtte for at det er behov for å styrke arbeidet med kompetanse, kvalitet og tilgjengelighet på feltet ungdomsarbeid. Bufdir har fått i oppdrag fra Barne- og likestillingsdepartementet å følge opp på flere områder. Vi deler denne støtten for behovet for å styrke arbeidet. Vi mener det er en god løsning, men vi har også sett høringsuttalelsene, og vi vil naturligvis følge saken nøye videre for å se om dette gir en god løsning.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-01-17:
Etter ein oppvekst og ei ungdomstid i frivillige organisasjonar og i ungdomsråd må eg seie at dette er eit tema som eg personleg er veldig oppteken av. Ikkje minst som tidlegare ungdomspartileiar vil eg seie at dei unges moglegheit til særleg å påverke politiske prosessar sjølvsagt er noko vi kan seie at vi er flinke til i Noreg – men det er heller ikkje grunn til å slå seg altfor hardt på brystet. Eg har sett altfor mange eksempel på lokalmiljø, kommunar og fylkeskommunar der ungdom ikkje blir tekne tilstrekkeleg på alvor, sjølv om dei kanskje har formelle organ og moglegheit til å seie sitt, som det heiter. Så eg vil rose forslagsstillarane for eit veldig viktig initiativ. No sit ikkje Venstre i komiteen, men eg tek ordet for å kome med ei stemmeforklaring, idet vi kjem til å støtte innstillinga og stemme imot forslaget frå Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti. Det er ikkje fordi vi ikkje synest dette er eit bra initiativ, men vi er ikkje overtydde om at den føreslåtte løysinga med eit nasjonalt kompetansesenter er den beste vegen framover. Eg vil seie at det at spørsmålet blir reist, og at det har fått såpass brei støtte i høyringa, først og fremst er ei ganske stor utfordring for dei som varetek mange av funksjonane i dag, ikkje minst Bufdir. Som regjeringa gjer, slit også vi med å sjå kvifor dette ikkje er ei oppgåve som frå det offentlege si side høyrer mest heime hjå Bufdir. Eg ser ikkje heilt at det å opprette eit eige senter – som eg oppfattar at ein ønskjer skal vere organisert under Kommunal- og moderniseringsdepartementet på eit eller anna vis – skal gi betre svar enn dei vi får i dag. Det er sjølvsagt slik at alle nasjonale etatar og organisasjonar kan opplevast som byråkratiske. Det er nok først og fremst ei utfordring for desse institusjonane og etatane, men å skape nye gjev ikkje nødvendigvis mindre byråkrati. Vi har heldigvis også andre institusjonar, frivillige organisasjonar osv. som gjer ein fantastisk viktig jobb. Eg vil særleg trekkje fram LNU, som sjølvsagt syslar med sitt i det daglege, men som også f.eks. gjennom dei siste valkampane har vore utruleg viktige for å mobilisere unge til å stemme, til å gå ut med informasjon om demokratisk medverknad, og dei har ikkje minst vore sterke pådrivarar for prøveprosjekta med stemmerett for 16-åringar. Det er ein svært viktig organisasjon når det gjeld det vi snakkar om her. I alle fall er ikkje Venstre her og no overtydd om at det framlagde forslaget er løysinga på spørsmålet som blir stilt. Men spørsmålet er veldig godt og veldig viktig, og eg tenkjer at det statsråden seier om at ein skal styrkje innsatsen gjennom Bufdir, er ord som bør følgjast opp med resolutt og tydeleg handling, for vi har framleis ein lang veg å gå.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-01-17:
Kunstnarøkonomi har Stortinget alltid vore oppteke av. Nokon av dei mest betente konfliktsakene i denne salen på 1800-talet og også ut på 1900-talet handla faktisk om nettopp statsstipend til kunstnarar. No er det heldigvis ikkje så spissa problemstillingar vi diskuterer lenger, i alle fall ikkje kva for enkeltkunstnarar som skal få støtte, men politikken rundt kunstnarøkonomi er framleis viktig. No blir den av og til gjort til ein hoggestabbe av enkelte at desse kunstnarane må klare å leve av det folk vil betale dei for å gjere, og ikkje det Stortinget vil betale dei for å gjere. Eg trur vi skal ha med oss i så måte at både kultur og kunst er viktige fellesgode, og også at det kanskje er få, om noko, område på agendaen til Stortinget der ein får så mykje igjen for så små midlar. Berre for å ta ein illustrasjon frå arbeids- og sosialkomiteen, der eg sit, så aukar i år utgiftene til alderspensjon åleine med meir enn heile størrelsen på kulturbudsjettet – ikkje det at ein ikkje får mykje igjen for alderspensjonen, i alle fall dei som mottek den. Venstre er for å etablere ei kunstnarassistentordning. Det har vi vore lenge, og difor var vi også veldig glade for at vi i budsjettforhandlingane i haust fekk gjennomslag for at ein skal etablere ei slik ordning. Det var ein viktig siger for oss, og vi er glade for at vi har med oss våre borgarlege samarbeidsparti på laget. Så er sjølvsagt 4 mill. kr ein beskjeden sum, iallfall til å begynne med, men vi håpar, som komitéleiaren sa, at vi no skal hauste nyttige erfaringar gjennom eit pilotprogram og sjå korleis vi kan etablere og utvikle denne ordninga på best mogleg måte. Til liks med tidlegare talarar ser vi fram til at regjeringa kjem tilbake til Stortinget så fort som mogleg med detaljane rundt det. Det å ha ei kunstnarassistentordning for det visuelle kunstfeltet, som vi er i gang med her i første omgang, vil bidra til svært viktig erfaringsoverføring mellom etablerte kunstnarar og framtidige kunstnarar, både fagleg sjølvsagt og også når det gjeld det å lykkast i marknaden, og det må eg seie personleg at eg trur kanskje er noko av det viktigaste ein kan få med seg i denne erfaringsutvekslinga. Kunstnarar er no ein gong slik at dei tenkjer først og fremst kunst og det å utvikle seg og kunsten sin, men eg trur vi alle er einige om – og det er dei vel sjølve også etter kvart einige om – at ein også må klare å lykkast der ute, og tenkje over ting som ein kanskje ikkje har tenkt så mykje over når ein har teke utdanning og utvikla seg, korleis ein utviklar noko som kan nå eit større publikum, korleis ein når ut til det publikummet, og korleis ein kan tene pengar på det i tillegg. Så for dei som er opptekne av at kunstnarar skal klare å stå på eigne bein – og det er også vi – trur eg at nettopp det å få i gang ei slik erfaringsoverføring er viktig for å nå det målet, at kunstnarassistentar som jobbar i tett samarbeid med etablerte kunstnarar, etter kvart kan få nettopp den erfaringa, dei verktøya dei treng for å lykkast med å stå på eigne bein så langt som det er mogleg.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2017-01-17:
Det er sagt mykje pent om kor viktige private arkiv er, kor stor del av vårt felles minne dei faktisk utgjer i dag, og desse aktørane har over tid ropt varsku om mangelen på støtte og gode ordningar. Det vil kunne medføre store hol i samfunnets felles minne. Så her er det opplagt eit arbeid som må gjerast. Det mindretalsforslaget som ligg i innstillinga, vil ha budsjettverknad. Ut frå samarbeidsavtalen Venstre er forplikta på, kjem vi til å støtte fleirtalsinnstillinga, som vi oppfattar er eit tydeleg signal til regjeringa om eit arbeid som må gjerast. Det er bra. Så vil eg nytte høvet til å ta opp det forslaget som er levert av meg på vegner av Venstre. Vi har hatt ein liten dialog i løpet av dagen, og eg vil no foreslå nokre endringar i det forslaget, som forhåpentlegvis vil kunne samle eit fleirtal. Det eg foreslår, er at ein i forslaget stryk «om å kome tilbake til Stortinget med framlegg til revidering» og heller set inn «vurdere ein revisjon», slik at heile forslaget i kjem til å lyde: «Stortinget ber regjeringa vurdere ein revisjon av kulturlova, der ulike kulturtiltak, herunder relevant lovgjeving om arkiv, bibliotek og museum, vert sett i samanheng gjennom ei forenkling og samling av dagens oppstykka regelverk på feltet, og der dei statlege kulturforpliktingane vert konkretiserte.» Det håpar eg er eit forslag som kan samle fleirtal. Elles er det ikkje første gong Venstre har levert dette forslaget. Allereie då ein vedtok kulturlova, løfta Venstre opp dei poenga som her ligg, nemleg at vi i dag har eit veldig fragmentert regelverk. Eg trur nok at det Dokument 8-forslaget vi har til behandling, viser behovet for litt meir langsiktige føringar her, meir føreseielege vilkår og eit regelverk som heng saman. Med det forslaget håpar eg at regjeringa vil setje i gang eit arbeid som forhåpentlegvis kan munne ut i noko ein kjem tilbake til Stortinget med.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Ungdom har i dag ingen annen formell påvirkningsmulighet nasjonalt enn å engasjere seg i partipolitikk. Denne problemstillingen har vært forsøkt løst tidligere, f.eks. med prøveprosjektet Ungdommens storting, men det fungerte ikke optimalt, bl.a. på grunn av ulike forventninger fra Stortinget og deltakende ungdom. Høringsrundene i saken viser at det er et klart behov og ønske for nasjonalt å koordinere ungdomsarbeid og ungdomsinnflytelse. Alle støtter vår løsning. Behovet for en nasjonal kompetansetjeneste blir f.eks. framhevet i forskning, og det henger tett sammen med medvirkning. Innenfor feltene politisk ungdomsmedvirkning, prosjektbasert ungdomsmedvirkning og ungdomsarbeid i form av åpne fritidstiltak og ungdomsinformasjon ser vi sammenfallende utfordringer og behov som går igjen på tvers av fagfelt. Disse behovene er kompetanseheving, koordinering og samordning, kunnskapsutvikling, nettverk og kvalitetssikring av tilbudet og det arbeidet som gjøres. I de fleste fylkeskommunene finnes det allerede regionale medvirkningsorgan for ungdom, men det er varierende hvor godt de fungerer, og hva slags innflytelse de faktisk har. Et nasjonalt kompetansesenter vil hjelpe både disse og kommunale råd, og best mulig finne plassen de fortjener i samfunnsdebatten. Også disse fylkeskommunale medvirkningsorganene har tatt initiativ til å opprette et nasjonalt medvirkningsorgan for ungdom, som skal gi nasjonal påvirkningsmulighet gjennom et formelt, partipolitisk uavhengig organ. Sånn vil man sikre at ungdom får samme demokratiske påvirkningsmulighet som andre demografiske grupper. Seniorgruppen har f.eks. hatt mulighet til nasjonal påvirkning gjennom Statens seniorråd, som har vært et rådgivende organ siden 1970. Utredningen om nasjonalt kompetansesenter som Tvibit gjennomførte i 2012, konkluderte med at ungdom også bør ha et sånt nasjonalt organ for medvirkning og dermed ha samme mulighet til å uttale seg i nasjonale saker som er relevante for dem som gruppe. De yngste som engasjerer seg, har heller ikke stemmerett, og da blir det desto mer relevant å finne andre måter man kan bli hørt på. Jeg er enig med forslagsstillerne i at behovet ikke er å styrke Bufdir, men heller å etablere et selvstendig, lavterskel kompetansesenter, sånn at det er enkelt å ta kontakt for både kommuner, fylker, organisasjoner og enkeltpersoner. Det vil være viktig for å heve kvaliteten på ungdomsarbeid, øke kompetansen blant ungdomsarbeidere i hele landet og bidra til bedre koordinering av fagfeltene ungdomsarbeid, ungdomsinformasjon og ungdomsmedvirkning. Om jeg får legge til til slutt: Det er selvsagt et paradoks at Fremskrittspartiet heller vil styrke et direktorat enn å være tett på ved å opprette et eget senter for dette.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Jeg er veldig glad for at vi har fått flertall i komiteen for Arbeiderpartiets syn på denne saken. Saksordføreren beskrev godt en bransje som er i tilsynelatende endeløs endring, og at vi hele tiden må følge med på hva slags nye behov som oppstår, og hva slags lover, regler og ordninger som ikke lenger fungerer optimalt. Det ser vi et klart eksempel på her, der lovverket i utgangspunktet var noe uklart og pekte i to retninger, og behovet for å bedre lovgivningen tydeliggjøres nå enda mer, som følge av flere utviklingstrekk. For det første omfattes ikke teknologiske plattformer av dagens lovverk, og for det andre er det vanskelig å finne fram til hvem som har medvirket til publisering, og dermed kan holdes ansvarlig. Det er heller ikke satt klare grenser for ansvar når det kommer til brukergenerert innhold. Arbeiderpartiet ser med bekymring på – slik de siste eksemplene vi har sett, viser – at kildevernet i praksis er under press. Rolfsen-saken vises det til i representantforslaget, og den ble også nevnt av saksordføreren. I tillegg kan man f.eks. nevne politiets behandling av en Dagblad-journalist i 2011 i forbindelse med en sikkerhetskontroll på vei inn i Oslo tingrett. Der ble han fratatt dokumenter som han hevdet var omfattet av pressens kildevern, og det ble også bladd gjennom en tydelig merket presseblokk. Sivilombudsmannen fant at dette var en krenkelse av både journalistens og avisens rett til kildevern etter Den europeiske menneskerettighetskonvensjon artikkel 10. Vi så det også i 2012, ved Hordaland politidistrikts forsøk på ransaking hjemme hos en journalist og i redaksjonslokalene til avisen Hordaland, fordi politiet ville se bilder som journalistene hadde tatt under en demonstrasjon mot mastutbyggingen i Hardanger året før. Det er derfor viktig at regjeringen nå utreder en lov om medieansvar og understreker redaktøransvaret for redaksjonelt stoff, uavhengig av hva slags plattform det er publisert på. I tillegg må vi tydeliggjøre ansvaret for brukergenerert stoff og konsekvensutrede hvordan utviklingen i eksisterende lovverk, bl.a. straffeprosessloven, påvirker kildevernet. Arbeiderpartiet mener hovedregelen må være at man ikke skal etterforske hvem som er medienes kilder, slik det også er i Sverige. Vi mener også journalistenes og medienes rett til å verne kildene må endres til en plikt til å gjøre det. Viktige opplysninger kan gå tapt for samfunnet hvis kilder frykter for egen straffeforfølgelse eller enda verre: for egen sikkerhet. Som komiteen viser til i sin behandling av saken, viser undersøkelser at stoffområdene der det finnes flest anonyme kilder, er innenfor utenriks- og kriminalstoff, og da særlig innen korrupsjon, underslag og bedrageri, med store skadevirkninger for offentlige og private virksomheter. Jeg håper regjeringen vil sette i gang arbeidet med å utrede en ny lov så fort som mulig, slik at vi nå får på plass viktige og etterlengtede klargjøringer om ansvar og kildevern.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Å få på plass en ny lov er en viktig sak for mange, noe som bl.a. kommer fram ved at alle høringsinstanser er for denne saken. Også Redaktørforeningen har etterspurt en medieansvarslov i flere år. Da er det veldig positivt å høre at arbeidet er i gang, og jeg håper det betyr at vi slipper å vente lenge. Når anslår statsråden at vi kan forvente at dette er på plass?
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
Offentlig støtte og gode rammevilkår for kunst og kultur er en viktig investering i ny og annerledes tenkning som utvikler og beriker samfunnet vårt. Regjeringens utredning om kunstnerøkonomi fra 2015, Kunstens autonomi og kunstens økonomi, av det såkalte Skarstein-utvalget, dokumenterer at billedkunstnere er en yrkesgruppe med dårlig inntektsutvikling, og at de ofte er i en sårbar økonomisk situasjon. I utredningens mandat ble man bedt om å vurdere tiltak som kan bidra til å styrke næringspotensialet og etterspørselsperspektivet for kunstnere, samt øke entreprenørskapet, herunder tilrettelegging for kunstnere i etableringsfasen. Arbeiderpartiet ønsker å følge opp utvalgets anbefalinger, og derfor har vi foreslått en kunstnerøkonomireform der man over år trapper opp bevilgningene til de eksisterende stipendordningene samt innfører nye grep som kan styrke kunstnernes evne til å leve av egen kunst. Det vil være en sentral prioritet i vår kulturpolitikk også framover. En styrking av eksisterende virkemidler samt opprettelse av kunstnerassistentordningen er en grundig satsing på kultur og næring ved at man styrker kunstneres mulighet til å leve av arbeidet sitt samt mulighetene til å overføre kunnskap og nå nye marked. Dette perspektivet er dessverre fraværende i regjeringens kulturpolitikk, og det til tross for at en samlet opposisjon i flere år har bedt om en opptrapping og oppretting av kunstnerassistentordningen spesielt. Høyre og Fremskrittspartiet har holdt igjen i regjering. Heldigvis fikk opposisjonen i budsjettet for i år flertall for sitt forslag ved at Venstre og Kristelig Folkeparti sto på sitt i budsjettforhandlingene. Nå blir det endelig kunstnerassistentordning. En kunstnerassistentordning er et presist tiltak som direkte vil kunne øke inntektsmulighetene og tilrettelegge for kunstnere i etableringsfasen, samt øke produksjonsmulighetene og inntektsmulighetene for kunstnere som får tilgang på assistent. Opprettelse av ordningen kan bidra til å fange opp og utvikle nye talent innenfor billedkunstfeltet til erfarings- og kompetanseoverføring mellom etablerte og nyutdannede kunstnere, og det kan bidra til å profesjonalisere og øke produksjonsmulighetene for begge parter. Arbeiderpartiet er fornøyd med at et samlet storting nå ber regjeringen komme til Stortinget med et konkret forslag til innretning og opprettelse av kunstnerassistentordningen, og disse medlemmene peker på at arbeidet med det på ingen måte trenger å ta tid og forventer en sak til Stortinget med forslag til innretting og innføring senest i forbindelse med revidert statsbudsjett for 2017.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2017-01-17:
En samlet opposisjon har i tre år nå hatt forslag om opprettelse av en kunstnerassistentordning i sine alternative budsjetter. Sånn har det reelt sett vært et flertall for å opprette denne ordningen lenge. Men Fremskrittspartiet og Høyre har holdt igjen og strittet imot i regjering. Jeg er glad for at en lang kamp for kunstnernes levekår mot regjeringspartiene nå er over, og at ordningen vil se dagens lys. Men synes ikke statsråden det egentlig er litt flaut at hennes parti og regjering har kjempet imot så lenge?
Svein Harberg (Høyre), 2017-01-17:
Jeg har lyst til å takke for et godt initiativ og en god intensjon, som jeg føler ligger bak det forslaget som er lagt fram av representanter fra SV og Arbeiderpartiet. Det er slik at det er veldig mange på forskjellige nivåer som i dag har denne oppgaven. Det er kanskje derfor det mest er spørsmål om en koordinerende enhet i forhold til dette. Her kan en godt være enig i intensjonen, utfordringen er hvor det skal legges, og hvordan det skal organiseres. Jeg vil gjerne, som en tidligere taler også sa, gi honnør til f.eks. LNU, som jeg synes har vært en særdeles aktiv og god aktør overfor barne- og ungdomsorganisasjoner, slik at de kan gjøre sin jobb på best mulig måte. Det at vi nå også fikk styrket dem i budsjettforhandlingene, er veldig bra, for de har en viktig oppgave, og de vil ha en slags koordinerende funksjon her. Barn og unge og deres deltakelse, deres muligheter og deres engasjement er viktig. Jeg kan fortelle fra min tid som ordfører at det kanskje var, må jeg nok innrømme, møtene i Barn og unges kommunestyre som ofte var de mest konstruktive, der en så de praktiske løsningene, der en ville finne løsninger og hadde stor respekt for de utfordringer som lå rundt løsningene. Noen ganger måtte jeg minne kommunestyret om at de kanskje skulle angripe sakene på samme måte som Barn og unges kommunestyre gjorde det. Det er mye godt engasjement rundt om. Vi støtter intensjonen og vil nok kanskje gi en utfordring videre til statsråden: Hvordan kan vi få til å samordne og ikke minst kanskje dele suksesser og lære av hverandre uten at det blir en for sterk koordinerende funksjon? For kanskje noe av det jeg ville være mest bekymret for, er hvis vi begynner å koordinere det så sterkt at alle skal gjøre det likt. Dette lever forskjellig i de forskjellige kommuner i de forskjellige landsdeler, og det er bra. Det er på den måten vi virkelig gir de unge mulighet og frihet til å bidra selv til å utvikle sin situasjon og sin hverdag og hvordan de skal delta aktivt i debattene. Det har vi lyst til å utfordre statsråden til å jobbe videre med overfor de organisasjonene vi har med å gjøre på dette feltet.
Svein Harberg (Høyre), 2017-01-17:
Flere medlemmer fra komiteen har gjentatte ganger møtt dem som arbeider med det private arkivverket, og fått tilbakemeldinger om at det har vært en utfordrende hverdag. Det er riktig at den særskilte ordningen for privatarkiv ble gjort om, og nå er de omfattet av den samme ordningen som andre har, når de skal søke. Men vi har fått tilbakemeldinger om at det ikke fungerer etter hensikten. Det tar vi på alvor. Derfor er det godt at vi med litt forskjellige inngangsvinkler ser ut til å samle oss til slutt, om at regjeringen skal se på dette på nytt. Å gjenopprette den gamle ordningen er ikke nødvendigvis heller det helt riktige, for vi har også fått tilbakemeldinger om at det ikke var alt med den som var helt topp, og verden utvikler seg. Men det er ingen tvil om at det er behov for å sikre også den delen av historien som ligger i de private arkivene, som de private virksomhetene besitter. Flere bør bidra. Det må skje en bevisstgjøring. Vi stortingsrepresentanter er på mange bedriftsbesøk, og jeg har gjort det til en vane å spørre når jeg er rundt omkring, om hvordan de håndterer sin historiefortelling i de forskjellige virksomhetene som jeg besøker. Det er veldig ymse av svar en får der. Derfor tror jeg det er viktig å finne en framtidsrettet og god ordning som stimulerer både virksomheter og de private arkivene til stor og god virksomhet, og da må vi være med og legge til rette for det. Det kan gjøres gjennom endring av de eksisterende ordninger eller ved å opprette en særordning. Nettopp det er bakgrunnen for at det står at en skal gjøre det i dialog med dem som gjør dette i hverdagen. Fagetatene vet hvordan dette fungerer og vil helt sikkert kunne komme med innspill til hvordan det skal være. Vi vil honorere dem som gjør en god jobb her. Vi vil ta vare på historien. Det er jo slik – og det er vi bevisst på her på huset – at i ettermiddag er denne debatten historie. Slik er det i resten av samfunnet også. Det er viktig å ta vare på for framtiden.