Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2008-06-12:
Først vil jeg som seg hør og bør takke saksordføreren for den jobben hun har gjort, og for det samarbeidet vi har hatt, i hvert fall om deler av de foreslåtte endringene i proposisjonen. Så er det slik at regjeringspartiene og opposisjonen skiller lag når det gjelder store deler av lovendringsforslagene, men om den reelle uenigheten egentlig er så stor, er jeg likevel litt i tvil om. Jeg tror samtlige partier er opptatt av å ha et religions- og livssynsfag som er mest mulig samlende og inkluderende for alle, og at vi alle innser at vi i Norge har en arv - humanistisk og kristen - som det er viktig gjenspeiles i et slikt fag på en ikke-diskriminerende måte. Vi har tradisjon for å sette menneskerettighetene høyt og ikke opptre i strid med de internasjonale menneskerettighetsforpliktelsene vi heldigvis har påtatt oss. Proposisjonen fra Regjeringen innebærer endringer i opplæringsloven for det faget som i dag er kjent som KRL, kristendom, religion og livssynsorientering. Det foreslås endringer i faget for å sikre at kjennskapen til de ulike religioner, livssyn og etikk gis på en kvalitativt likeverdig måte, og at navnet på faget endres i tråd med dette, til RLE. For Arbeiderpartiet er dette en viktig og nødvendig endring for å få et mer samlende og inkluderende fag og sørge for at det ikke er noen tvil om at faget ikke er i strid med dommen i Den europeiske menneskerettighetsdomstol, EMD. Personlig vil jeg si at disse endringene ville vært på sin plass uavhengig av dommen i EMD. Jeg tror at det nye faget i større grad enn KRL vil være et fag tilpasset vår tid. Den 10. desember 1948 er en merkedag i verdenshistorien. Den dagen vedtok 48 av de da 56 medlemslandene i FN Verdenserklæringen om menneskerettigheter, et uforpliktende dokument som senere har dannet grunnlaget for bindende FN-konvensjoner og for Den europeiske menneskerettighetskonvensjon. Mye har skjedd siden menneskerettighetserklæringen ble vedtatt i 1948. I stadig større deler av verden respekteres menneskerettighetene som universelle og ukrenkelige. I mange land gis menneskerettighetskonvensjonen forrang framfor nasjonal lovgivning, bl.a. i Norge. Det er en seier for menneskeheten at vi har internasjonale rettsregler og forpliktende avtaler som regulerer hvordan stater skal behandle sine innbyggere når det gjelder grunnleggende rettigheter og friheter. En siste ting om dette lille sidesporet til saken: Da statslederne i 1948 skulle enes om felles rettigheter, møtte de på flere utfordringer. En av utfordringene var hvordan de skulle møte spørsmålet om religion. Flere land ønsket at menneskerettighetene skulle henvise til en spesiell religion. Det de gjorde, var å droppe henvisningen til en bestemt form for religion, nettopp for at det skulle være universelle rettigheter som skulle gjelde alle, uavhengig av religion og livssyn. Grunnen til at jeg har brukt litt tid på dette, er at et av de sentrale punktene i denne saken er dommen som er kommet fra EMD. Dommen er bindende for Norge. Menneskerettighetene danner her et bakteppe for de endringer vi vil gjøre i dag. For meg styrker dommen det syn jeg har hatt på faget KRL, som med endringene gjøres mer inkluderende i navn og i presisering av innhold. Det står respekt av dem som valgte å kjøre saken for EMD, etter at man ikke fikk medhold i norske rettsinstanser. Dommen fra EMD slår fast at de valgte å gjøre det rette. Det må vi ta til etterretning. Derfor foreslår vi de endringer vi i dag diskuterer. Så mener opposisjonen at departementet går mye lenger i sine endringsforslag enn det dommen fra EMD gir saklig grunnlag for. Det opposisjonen skal ha rett i, er at dommen fra EMD baserer seg på innkjøringsperioden 1997-2001, og at det senere er blitt gjort endringer for å møte dette noe. Jeg er likevel helt trygg på at vi med de endringene vi gjør i dag, som er en videre oppfølging av de endringene vi allerede har gjort, får vi et fag som står seg. Nå skal ikke jeg gå inn og tolke dommen fra EMD ytterligere. Forslaget fra Regjeringen er i tråd med det den juridiske ekspertisen, både Regjeringsadvokaten og våre fremste menneskerettighetsjurister, anbefaler. Om tilfellet så var at vi kunne gjort mindre endringer, er det for Arbeiderpartiet et dårlig argument mot de endringene som er foreslått. Hvis tilfellet var at vi gikk lenger enn vi absolutt måtte, mener jeg at de endringene vi foreslår, er gode for å sikre et samlende og inkluderende fag, respekt for menneskerettigheter og respekt for hver enkelts tro og overbevisning. Som jeg sa innledningsvis, tror jeg ikke uenigheten om innholdet i faget er så stor som det kan virke som. Det var ønskelig for oss i regjeringspartiene å få med opposisjonen i en samlende innstilling. Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har nok behov for å markere seg i denne saken. Men at Høyre og ikke minst Venstre ikke kunne være med regjeringspartiene, er noe mer underlig. Høyre velger å slå seg sammen med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, også på det punktet som fikk skarpest kritikk av EMD, § 2-4. Hvilken juridisk ekspertise er det Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre bruker for å komme fram til at dette forslaget er greit i forhold til menneskerettighetsforpliktelsene våre? Venstres forslag til § 2-4 er lite avvikende i forhold til forslaget fra Regjeringen. Jeg respekterer at Venstre har behov for å presisere dette med hver religions og hvert livssyns egenart, men inviterer samtidig Venstre til subsidiært å stemme for Regjeringens forslag på dette punktet. Navneendringen skaper også splid, noe jeg har litt problemer med å forstå. Navnet RLE gir et bedre samsvar gjennom utdanningsløpet, og det etterlater ikke inntrykk av at en religion eller et livssyn har forrang. Også Bispemøtet gir sin støtte til den foreslåtte navneendringen. Men Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Høyre mener at det ikke er nok. Det viktigste er selvfølgelig innholdet i faget, men navnet står også som et symbol. Det var også representanten Eriksen inne på. Jeg registrerer at det er symbolsk viktig for Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Høyre å gi kristendommen en særstilling i navnet på faget. Det er det ikke for regjeringspartiene. Komiteen står samstemte om forslaget om fritak. Vi presiserer kravet om at foreldrene skal få god informasjon om innholdet i opplæringen. Den nye § 2-3 a første ledd sikrer fritak fra enkelte deler av undervisningen, men ikke fra kunnskapsinnholdet i læreplanen. Ses dette i sammenheng med de endringene som skal bidra til et mer samlende og inkluderende fag, tror jeg vi får et fag som vil passe de aller fleste, og som bidrar til kunnskap, forståelse og toleranse. Det har skjedd store endringer siden skolen startet og kristendomskunnskap ble innført som et obligatorisk fag i 1739 - en rekke lovendringer fra dissenterloven i 1845, via lov om trudomssamfunn og ymist anna i 1969, livssynsundervisning som alternativ i 1974 og endringen til KRL i 1997. Én ting kan vi iallfall konstatere: Lover har kommet og gått, lovbestemmelser har blitt innført, endret og fjernet - alt for å tilpasse seg nye realiteter og et nytt samfunn. Det er heldigvis sånn at vi fortsatt har et storting som kan vedta nye lover og endre eldre, og at ting ikke er vedtatt én gang for alle. Samfunnet forandrer seg. Vi får ny innsikt og står overfor nye realiteter vi er nødt til å forholde oss til. De lovendringene vi i dag vedtar, bidrar til et nytt religions-, livssyns- og etikkfag som er bedre tilpasset dagens samfunn. Innholdet skal være kvalitativt likt når det gjelder alle elementer i faget, samtidig som man anerkjenner at Norge har en lang historie som et kristent land, og at det også gjenspeiles i faget. Navnet på faget fjerner all tvil om at noen religion eller noe livssyn gis forrang - ikke minst fjerner vi fagets manglende overensstemmelse med våre internasjonale menneskerettighetsforpliktelser.