Olemic Thommessen (Høyre), 2003-12-11:
I tråd med forliket om statsbudsjettet for 2004 i finanskomiteen blir også rammeområdet for kultur vedtatt på basis av en avtale mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Det har vært konstruktive forhandlinger som viser at når alt kommer til alt, er det temmelig stor konsensus om viktige deler av kulturpolitikken. Komiteens leder, Sonja Sjøli, vil si mer om dette i sitt hovedinnlegg, som kommer senere, i debatten om Arbeids- og administrasjonsdepartementets og Barne- og familiedepartementets budsjetter. For kulturbudsjettets del består forliket av en omprioritering av vel 8 mill. kr. Dette har gitt rom for økte bevilgninger til en rekke gode tiltak. Et av disse, som vi fra Høyres side er særlig glade for, er at vi gjennom en bevilgning på en halv million kr har sikret videre drift for BEK, Bergen Senter for Elektronisk Kunst. BEK er en del av Produksjonsnettverk for elektronisk kunst, der også virksomheter i Oslo og Trondheim er med. Virksomheten dreier seg om hvordan elektronisk baserte uttrykk kan benyttes i kunstnerisk sammenheng. Den griper altså direkte inn i hele det spennende og viktige feltet som handler om utviklingen av morgendagens uttrykk, uttrykk vi kommer til å leve med gjennom dataskjermene, mobiltelefonene eller andre kommunikasjonsredskaper vi kanskje ennå ikke kjenner. Typisk for denne virksomheten er at den er nettverksbasert, den knytter seg til et i kultursammenheng uvanlig bredt spekter av virksomheter, fra næringsliv til forskning, utdanning og kulturinstitusjoner, og den er genreovergripende, fra billedkunst til musikk, film og andre medier. Den elektroniske kunsten er et felt som er i sin spede begynnelse. Betydningen dette feltet har for kommunikasjonssamfunnets utvikling, gjør dette til et svært viktig område i fremtiden. Feltet reiser nye og viktige kulturpolitiske problemstillinger vi vil komme tilbake til i forbindelse med kulturmeldingen. Et annet av morgendagens medier er spill. Det skal derfor ikke stikkes under stol at det smertet et Høyre-hjerte at vi måtte gjøre kutt i den prisverdige satsingen kulturministeren hadde lagt opp til på dette området. Når vi allikevel kan leve med det kuttet som ble gjort, er det fordi vi fortsatt står igjen med en betydelig økning for 2004, sammenlignet med det vi har hatt for inneværende år. Årets kutt må ikke oppfattes som et signal om at spill ikke er en viktig satsing fremover. Elektroniske spill er en helt naturlig del av mange – kanskje særlig unge – menneskers mediehverdag. At vi også i Norge bør ha miljøer som utvikler slike spill, er like selvsagt som at vi ønsker produsenter innenfor andre genrer. Spill er en god kanal for ivaretakelse og utvikling av språk og kulturell forankring for øvrig. Med relativt beskjedne endringer blir altså årets kulturbudsjett i all hovedsak vedtatt. Det betyr at hovedlinjene i norsk kulturpolitikk videreføres. Alle kapitler oppjusteres med mer enn prisstigningen, og budsjettet er en fin basis for videre vekst i Kultur-Norge. ABM-feltet – arkiv-, bibliotek- og museumsfeltet – får også i år gode påplusninger med sikte på oppfølgingen av de store reformene som er under arbeid på dette området. Det er svært positivt å se at mange museer nå konsolideres inn i større enheter, og at fagmiljøene i stor grad slutter opp om reformen. Dette gir de beste forutsetninger for å høste i form av styrkede faglige miljøer og bedre utnyttelse av ressursene. Kulturmeldingen har ved sin grundighet og uttalte ambisjoner om å tilføre kulturlivet økte ressurser skapt store forventninger i mange miljøer. Blant annet med dette som bakteppe har deler av opposisjonen hevdet at årets budsjett ikke lever opp til kulturmeldingens ambisjoner. Jeg håper selvsagt at vi i årene som kommer, vil måle vår kulturpolitikk opp mot de ambisjoner Stortingets behandling av kulturmeldingen gir, men jeg synes nok det er litt tidlig å forlange at fullbyrdelsen skal begynne før Stortinget har sagt sitt. Jeg tror ikke Stortinget ville ha satt særlig pris på om kulturministeren hadde tatt behandlingen på forskudd, og lagt om kursen etter egen pipe. For øvrig gir departementet noen klare signaler innenfor kulturmeldingens satsingsområder. Et eksempel på dette er satsingen på kunstområdet med en sikring av Momentum i Moss og styrking av Office for Contemporary Art Norway, OCA. OCA faller godt inn i kulturmeldingens perspektiver for norsk kulturlivs samhandling med utlandet. Office for Contemporary Art skal være en brobygger mellom norske og utenlandske kunstnere. Gjennom en bredt anlagt satsing med workshops, internasjonalt atelierprogram, opplegg for reise- og transportstøtte, norsk deltakelse ved internasjonale utstillinger, besøksprogrammer osv. er OCA nettopp et eksempel på en mer offensiv politikk i forhold til internasjonal utveksling. Den oppjusteringen som budsjettet gir her, er derfor meget kjærkommen. Et annet tilbakevendende tema er hvordan vi forholder oss til møtet mellom kultur og næring. I en tid da kulturbasert næringsutvikling er en av de sterkest voksende næringsveier, blir de kulturpolitiske virkemidlene satt på prøve. I disse dager har eksempelvis professor Egil Bakke reist kritiske spørsmål om flere av de virkemidler vi har i dag, som pressestøtten og bokbransjeavtalen. Det viktigste med Bakkes utspill er kanskje ikke konklusjonene han trekker, men spørsmålene som stilles. Der børs og katedral møtes, må også politikken på de respektive områder møtes. Næringspolitikken må avfinne seg med kulturpolitiske mål, og det kulturpolitiske virkemiddelapparatet må fungere innenfor markedets rammer. Som jeg f.eks. var inne på i replikkordskiftet med Arbeiderpartiet, blir det et problem i forhold til konkurransevridning når man bruker kulturpolitisk begrunnede tilskudd i næringsmessig sammenheng, som forholdet er mellom lokalradio og lokalavis. I vår vurdering av hvordan vi best bruker offentlige midler, må vi hele tiden se hvordan markedet for egen maskin faktisk imøtekommer våre behov. Dette krever klare kulturpolitiske mål og forståelse av hvordan markedet fungerer. Filmen er et område som gjennom hele sin historie har vært et slikt møte mellom børs og katedral. Film er big business når den lykkes. Nasjonal hjemmeproduksjon av film er i de fleste land et viktig kulturpolitisk mål, også i vårt, og filmen er derfor sterkt subsidiert de aller fleste steder. Samtidig er det få bransjer som er så internasjonale, trendsettende og markedsavhengige som filmen. Nedleggelsen av Norsk Film AS representerte en viktig fornyelse i norsk filmpolitikk, der virkemidlene ble konsentrert om tilskudd til den enkelte produksjon gitt gjennom Norsk filmfond. I kjølvannet av dette er det viktig at vi bidrar til å skape gode rammebetingelser for norske filmprodusenter. Her er det viktige utfordringer å ta tak i både i lys av at Norge er et lite land med små produksjonsmiljøer, og på bakgrunn av den sterke internasjonale konkurranse det er med hensyn til rammebetingelser knyttet til film. En annen viktig forutsetning er at vi også må ha et fungerende marked når det gjelder leveranser til filmproduksjon. Denne delen av Norsk Film ble ved nedleggelsen videreført i et eget AS under navnet Norsk filmstudio AS. Dette selskapet har videreført virksomheten ved filmparken på Jar, og er således et rent infrastrukturselskap som leverer tjenester til filmproduksjon. Etter de grep som ble gjort ved nedleggelsen av Norsk Film, er det verken logisk eller riktig at staten skal drive denne virksomheten. Et fortsatt statlig eierskap av Norsk filmstudio, slik bl.a. SV ønsker, vil virke mot sin hensikt dersom man ønsker å utvikle norsk filmproduksjon. Konkurransevridning og omstillingsevne er her nøkkelord. Regjeringens planer for salg er derfor et riktig grep, som vi er glade for at vi nå får støtte fra Arbeiderpartiet til å gjennomføre. Ved overgangen fra statlig eierskap til privat drift er det imidlertid viktig at det ikke legges opp til et rent slaktegilde der studiokapasiteten forsvinner etter kort tid. Dessuten må man søke å ivareta enkelte viktige funksjoner, eksempelvis avdelingen for etterarbeid, der miksekinoen er en nødvendig del. Regjeringen bør altså gjennom salget av aksjene i Norsk filmstudio bidra til en myk overgang, der man om nødvendig renonserer på pris for å ivareta de overordnede behov for å fullføre omstillingen innenfor filmområdet. Stortinget vedtar i dag et godt kulturbudsjett. Ved behandlingen av dette budsjettet har komiteen selv, og på bakgrunn av utspill under høringene, i mange sammenhenger vist til problemstillinger av mer overordnet karakter. Tiden for å ta opp sentrale spørsmål i kulturpolitikken er altså mer enn moden, og det er derfor grunn til å imøtese behandlingen av kulturmeldingen, slik at resultatene fra dette kan tas med i senere års budsjetter.