Erna Solberg (Høyre), 2003-06-16:
La meg få understreke at jeg er enig i kritikken når det gjelder den korte høringsfristen. Bakgrunnen for det er at med den tilknytningen vi har til Schengen, blir dette gjeldende norsk rett i september. Den korte høringsfristen er satt for at Stortinget skal fatte formalvedtakene, slik at de er en del av norsk lov før det tidspunktet loven faktisk gjelder i Norge. Vi synes det er greit at det står i norsk lov, når det faktisk vil være gjeldende prosedyre og det vi har sluttet oss til. Det gjør at jeg synes at vi bare unntaksvis skal ha slike korte høringsfrister. Men jeg har forståelse for høringsorganet som har problemer med å uttale seg med en så pass kort frist. La meg så si at dette er en viktig sak for Norge. Dublin-konvensjonen, slik den fungerer i dag, gjør at det tar meget lang tid. Vi har valgt for antatt grunnløse søkere ikke å benytte Dublin-konvensjonen, fordi saksbehandlingen går hurtigere når vi gjør det selv. Vi kan raskere returnere folk. Man unngår at de må sitte, som nå i dag, opptil seks måneder og vente på at et annet land skal bli ferdig med sine prosedyrer for å motta dem. Dette koster som kjent relativt mye, ifølge revidert nasjonalbudsjett. 21 pst. av de vedtakene som ble fattet i 2002 når det gjelder asylsøkere, dreide seg om asylsøkere som ble returnert til et annet Dublin-land på grunn av Dublin-regelverket. Da er det et ganske stort antall hvis denne prosessen tar lang tid. Derfor er det egentlig en gledelig endring, som skal gjøre at dette går hurtigere i Norge. Jeg har bare lyst til å understreke at vi gjør faktisk det som representanten Karin Andersen sier. Vi foretar på selvstendig grunnlag en vurdering av om andre land overholder disse konvensjonene. Derfor stoppet jeg videre utsendelse til Hellas vinteren 2001-2002, fordi det var satt spørsmålstegn ved Hellas´ praksis i forhold til tsjetsjenerne. Det ble da både gått runder i Utenriksdepartementet og fattet vedtak som gjorde at man ikke har sendt tilbake de angjeldende tsjetsjenerne, men de har fått oppholdstillatelse i Hellas. Det er ikke et spørsmålet om hvilken praksis man har i Hellas, men heller et spørsmål om hvilken behandling asylanter får i Hellas. Den er betydelig annerledes enn den behandlingen de får i Norge i forhold til ytelser og mulighet for å bo i landet. Det synes jeg ikke er et grunnlag for å suspendere bruken av Dublinkonvensjonen. Derimot er det helt klart at vi har et selvstendig grunnlag for å sikre oss at ingen blir sendt ut, også ved at vi bruker Dublinkonvensjonen, til situasjoner hvor beskyttelsesbehovene deres ikke blir ivaretatt. Men det har vi ingen klare indikasjoner på at noen av de landene vi har vurdert i den sammenhengen, faktisk har gjort. Vi har også bedt om å få det dokumentert fra de organisasjonene som har jobbet med dette. Jeg har lyst til å understreke at på det området er det slik at da min statssekretær reiste til Hellas og møtte den greske Helsingforskomiteen, var de glade for det arbeidet vi gjorde, at vi sendte tilbake tsjetsjenere til Hellas for vurdering, og at vi presset på og fulgte så sterkt med på det myndighetene gjorde i forhold til dette. Det bidrog faktisk til å heve Hellas’ fokusering på asylbehandling, i stedet for at vi hadde latt et land som kanskje noen ganger spekulerer litt i sin egen asylbehandling og den lange tiden det tar, vinne når det gjelder byrdefordelingsbiten, og fortsette å ha en dårlig behandling og eventuelt ikke en korrekt behandling. Det er derfor av og til viktig at vi setter ned foten overfor andre land og sier at vi følger med på hva de gjør, at vi undersøker med høykommissæren hva deres faktiske praksis er, og at vi følger enkeltvedtak. Det kommer vi til å forsette å gjøre, slik at vi i Europa får en bedre total behandling av asylsøkere enn det situasjonen er i dag. I den sammenhengen er Norge meget forskjellig fra mange av de landene i det sørlige Europa.