trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-10:
Senterpartiet støtta endringa i opplæringslova då kravet om politiattest for alle som blir tilsette i barnehage og grunnskule, vart gjort gjeldande. Så behandlar vi i dag eit forslag frå Framstegspartiet om innføring av politiattest i vidaregåande skule. Forslaget blir fremma m.a. på bakgrunn av fleire tilfelle av overgrep som er avdekte det siste året. Eg deler nok den oppfatninga som har vore hevda av fleire her, at det er forskjell på barnehage og grunnskule og vidaregåande skule. Vi har likevel kome til den konklusjonen at det ikkje er rett å ha ulike avgjersler ved tilsetjingar i grunnskule og vidaregåande skule på dette punktet. Elevar i vidaregåande skule skal ha det same kravet til vern mot overgrep. Det er nettopp kravet om tryggleik for elevane som veg tyngst i Senterpartiet si vurdering av forslaget. Elevar og føresette skal kjenna seg trygge på tilsette dei møter i skulekvardagen. Dei skal kjenna seg trygge for at dei tilsette ikkje er dømde for seksuelle overgrep. Dagens regelverk gir ikkje, etter vår oppfatning, tilstrekkeleg styringsmoglegheiter for skuleeigar til å hindra at straffedømde blir tilsette i den vidaregåande skulen. Så veit vi at mange overgriparar for det fyrste aldri blir avslørte, og at politiattest har avgrensa effekt når det gjeld å hindra overgrep. Difor er det som det blir sagt i innstillinga: Openheit om temaet overgrep er viktig. Bevisstgjering av personalet og elevar om at overgrep kan skje, er i seg sjølv eit viktig førebyggjande tiltak, i tillegg til politiattest. Innstillinga viser at det er ulike syn på om ein politiattest skal innførast, slik forslagsstillarane føreslår, og kva ein politiattest skal innehalda. Som det går fram av forslaget frå Senterpartiet, Arbeidarpartiet og SV, meiner vi at politiattesten berre skal innehalda informasjon om søkjaren er domfelt for overgrep eller ikkje. Så er det andre skuleslag enn grunn- og vidaregåande skule, f.eks. folkehøgskule, som ikkje er omfatta av forslaget. Vi er difor tilfredse med at ein samla komite bed Regjeringa ta ein full gjennomgang av praksisen med bruk av politiattestar innan utdanningssektoren og ei brei vurdering av korleis ordninga med politiattestar bør utformast. Lat meg til slutt understreka at førebygging av overgrep mot barn og unge må gjerast på mange plan. Behandling av overgriparar er berre eitt av mange tiltak. Endring av opplæringslova, som betyr innføring av politiattest for tilsette i vidaregåande skule, er likevel eit viktig skritt i dette arbeidet, både fordi det kan vera ei direkte hjelp i ein tilsetjingsprosedyre, og fordi det gir ein signaleffekt.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Man må heller ikke underslå at vi de siste to årene har gitt 30 mill. kr til prosjekter som dreier seg om etablering og kompetanseoppbygging knyttet til innføringen av introduksjonsordningen, noe som gjør at det som går på kompetanseoppbygging og nyetableringer, faktisk er finansiert ved andre midler i de fleste kommuner enn bare det som kommer gjennom integreringstilskuddet. Det foregår for øyeblikket et arbeid knyttet til en gjennomgang av de faktiske utgiftene, knyttet til hva man trenger i forhold til etableringen av introduksjonsordningen. Når vi får konstatert de faktiske utgiftene og ikke bare har foreløpige regnestykker fra en interesseorganisasjon, kommer vi, som vi har sagt hele tiden, tilbake til en vurdering av det i forbindelse med budsjettet. La meg da si i forhold til den siste ordningen: Hver gang vi innfører en ordning der staten i begynnelsen overtar utgifter som i dag ligger på kommunebudsjettene, foretar man uttrekk, og så vil den videre veksten - og den veksten kommer til å bli stor i årene fremover - komme på statsbudsjettet istedenfor på kommunebudsjettene. Det er fordi man bl.a. innenfor systemene nettopp har disse utgiftene inne i inntektsoverføringen til kommunene i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Først vil jeg bare få lov å si én ting. Fremskrittspartiet har i innstillingen foreslått et nytt vedtak om at vi skal utrede disse forholdene og komme tilbake med bosettingsmodeller og annet. Jeg har lyst til å minne om at vi i revidert nasjonalbudsjett nå har utkvittert fire anmodningsvedtak som til dels har vært med kryssende flertall og til dels har hatt forskjellige premisser knyttet til akkurat de samme forholdene. Jeg synes det ville være uhyre uryddig hvis Stortinget i dag nok en gang skulle vedta at vi skal lage noe, uten noen særlig sterkere instrukser om hva Stortinget da vil ha igjen av svar, for nå har vi gitt en redegjørelse i revidert nasjonalbudsjett. Så til spørsmålet om det er sammenheng mellom bosetting og asylmottak. For øyeblikket tror jeg det er ganske forskjellig. Asylmottakene har i dag vært overrepresentert i enkelte områder, i såkalte grisgrendte strøk av landet. Og bosettingsmodellen bosetter jo nå mot mer sentrale strøk enn tidligere. Det er derfor ikke tydelig at det er noen overrepresentasjon av bosetting i de kommunene som asylmottakene ligger i.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Jeg er enig i at det er en ny rettighet i form av introduksjonsordningen. Men det er klart at også under dagens lovverk har personer som er bosatt og har rett til å være i Norge, rettigheter i den kommunen de flytter til, hvis de ikke kan returneres til sin hjemkommune. Det standpunktet var SV veldig klar på i forrige stortingsperiode. Da hadde man f.eks. rett til sosialhjelp. Man hadde rett til de samme hjelpetiltakene som andre har. Det er klart et annet rettighetsgrep rundt introduksjonsloven, men det var jo ikke rettighetsløst i perioden tidligere. Når det gjelder spørsmålet om hvorvidt mindre penger på tilskuddene vil innebære at man får vanskeligheter med bosettingen, legger jeg ikke skjul på at det godt kan tenkes at boligtilskuddet kan virke psykologisk på den måten. Men når det gjelder søknadsinngangen hittil i år, har den gått ned i forhold til de senere årene. Det har heller ikke vært et viktig poeng for kommunene å peke på nettopp det området. Og vi har bl.a. forbedret bostøtteordningen nå i flere omganger, som gjør at vi har andre målrettede boligtiltak.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Representanten Meltveit Kleppa gjør nå den feilen å koble muligheten til å få bolig sammen med boligtilskuddet. Boligtilskuddet er et tilskudd som gis slik at kommunene kan kjøpe boliger. Det er ikke det samme som at det ikke er tilgjengelig hvis man ikke har boligtilskudd og faktisk får tak i en bolig i det vanlige leiemarkedet innenfor den vanlige boligmassen. Og det blir lettere å håndtere utgiftene for kommunen i det øyeblikket man har bostøtte knyttet til disse personene, som altså utvides i forbindelse med introduksjonslovinnføringen, for da har man en stabilitet knyttet til betalingen. Det som har vært vårt budskap i forbindelse med boligmeldingen, er at det er viktig å se at det ikke nødvendigvis er kjøp av bolig som er begrensningen for kommunene, men å være sikker på at man får gode betalingsordninger knyttet til det. Derfor tror jeg ikke det er en slik avhengighet som ble nevnt her. Når det gjelder det andre spørsmålet: Ja, vi ser på alle våre tilskudd knyttet til frivillige organisasjoner og andre. Men i tillegg til de som er på vårt budsjett, er bl.a. de midlene som Barne- og familiedepartementet har, også målrettet mot det flerkulturelle og integreringsarbeidet.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Det ble i løpet av trontaledebatten i fjor og i forbindelse med Kommunaldepartementets budsjett i fjor vedtatt, med litt ulike flertall, fire ulike anmodningsvedtak som berører enten hvordan asylmottak etableres, eller hvordan bosettingsmodellen fungerer, og det er gitt en redegjørelse for Regjeringens politikk og for hvilke endringer og hvilke områder vi ser på i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Angående det å ha en egen sak som bare dreier seg om akkurat de utfordringene som ligger i de kommunene som både skal bosette og ha asylmottak, må jeg si at substansen i det dekkes bl.a. i den diskusjonen man har om vertskommunetilskuddet og muligheten til å gjøre endringer i det også knyttet til revidert nasjonalbudsjett. Det er helt riktig at ingen av anmodningsvedtakene er helt identiske med det forslaget som fremmes i dag, men det er på en måte samme tema. Og kanskje det ville ha vært lurt om man gav en litt mer konkret bestilling hvis man vil ha nye utredninger om hvor man vil hen, for blant de forrige vedtakene var bl.a. et vedtak som både sa at vi ikke skulle bruke mer penger, og at det skulle være frivillig likevel. Da blir det litt vanskelig å finne på noe nytt.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Hovedgrunnlaget mitt for å komme tilbake til Stortinget er ikke hvor mange høringsinstanser som er uenig i det som er foreslått av Stortinget, men det faktum og det grunnlaget de er uenige på: Skulle vi regulert det, hadde vi kommet i strid med grunnleggende menneskerettigheter og forpliktelser som vi har undertegnet, og som er en del av vårt lovverk. I tillegg ville det opprinnelige vedtaket, hvis vi skulle ha praktisert det sånn som det var, i større grad virket kvinnediskriminerende enn det ville virket kvinnehjelpende, bl.a. fordi kvinner som ikke ville ha fått skilsmisse, og som allerede er i Norge, ville ha vært forhindret fra å få familiegjenforening med en ny mann fra sitt hjemland, fordi den første mannen nektet skilsmisse. Det tror jeg faktisk de fleste vil se ikke var intensjonen ved det man forsøkte å regulere. Da bør man kanskje være litt mer lavmælt og ikke så kritisk. Jeg har lyst til å understreke at det ikke er sånn at i islam er religionen overordnet det privatrettslige systemet når det gjelder ekteskap. I islam er giftermål en privatrettslig kontrakt, ikke en religiøs kontrakt.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Spørsmålet om vi skal fjerne systemet med bosettingstillatelse, vil ikke jeg svare på over bordet uten at vi har vurdert hva vi i så fall skal ha som alternativ. I forhold til utvisning kan man jo si at det å ha en bosettingstillatelse blir en operasjonalisering av at kravet til å kunne bli utvist er høyere jo lengre botid man har i et land, fordi man har nærmere tilknytning. Så man kan si at alternativt måtte vi ha lagt det inn i en forholdsmessighetsvurdering, for det er klart at jo lenger man har vært i et land, jo sterkere tilknytning har man, og jo mer urimelig vil en utvisning være. Det er da operasjonalisert gjennom at man har en strafferamme på to år, etter dette forslaget, fremfor ett år og seks måneder, etter det andre. Noe annet som er viktig i forhold til bosettingstillatelse, er f.eks. at personer som har giftet seg til landet, etter tre år har rett til å bo her selv om ekteskapet oppløses, som har vært en viktig garanti for mange kvinner som lever i vanskelige ekteskap, og som gjør at de på selvstendig grunnlag ellers ikke ville ha fått oppholdstillatelse.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Det er forskjell på å gi rettsråd og å gi fri advokatbistand. Når vi gir informasjon om situasjonen for flyktninger, hvilke rettigheter de har, gir man altså rettsråd gjennom en frivillig organisasjon, som selvfølgelig skal ha kompetanse når det gjelder å gi rettsråd, ikke bare individuelt, men på et generelt og bredt grunnlag om hvordan prosessen er, hvilke rettigheter man har. Det betyr at vi mener vi oppfyller dette, at vi gir rettsråd gjennom hele prosessen overfor den enkelte. Men advokatbistanden, som er en særlig form for rettsrådsbistand, gis bare i klagesaker. Hovedtyngden av de europeiske landene har valgt den modellen som vi har, med mindre vekt på informasjon fra uavhengige organisasjoner i førsteinstansbehandlingen, men har det i klagerunden i ettertid. Jeg tror at det gir en konsentrert og bedre behandling, og det gir faktisk også en tyngde på rettshjelpen som på advokatnivå. At Advokatforeningen er imot det: Vel, enhver fagforening ville nok vært det.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Vi holder på med forholdsmessighetsvurderingen. Jeg er redd for å stå i denne sal og gi en tidsangivelse med hensyn til når vi er ferdige, rett og slett fordi vi får så mange nye oppdrag at vi har forandret alle arbeidsplanene våre tre ganger allerede i år, bl.a. på grunn av mange oppdrag fra denne sal om å komme med nye proposisjoner, osv. Forhåpentligvis vil vi være i havn rundt juletider, i begynnelsen av januar/februar neste år. Planen var å være ferdig i høst, men vi har tilmålte ressurser, og når andre oppgaver prioriteres høyere, må vi skyve på dem som ikke er like tidsaktuelle. Jeg tror ikke jeg vil love noe overfor Stortinget med hensyn til når vi kan være ferdige med vurderingen, for det er også et spørsmål om hvor komplisert den etter hvert utvikler seg til å være, avhengig av hvordan man skal definere juridiske begreper, slik at det ikke gis et annet meningsinnhold enn det f.eks. å kodifisere hoveddelen av den type praksis som vi har i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Har det en preventiv effekt eller ikke å kunne utvise? Vi kan alltid diskutere hvorvidt strafferammer og annet har preventiv effekt, men i denne saken har de i alle fall en veldig klar forebyggende effekt hvis vi kan utvise folk som har foretatt gjentatte brudd på besøksforbud, før de slår i hjel konene sine, for å si det litt ekkelt og vulgært. Det er litt av det som ligger til grunn for noen av disse sakene. Det gjelder personer som gjentatte ganger har brutt noen av disse bestemmelsene, f.eks. i en typisk kvinnevoldssituasjon med akselererende utvikling av situasjonen, noe som har endt i drap. Det har vist seg at hvis man hadde grepet inn på et tidligere tidspunkt, hadde man kunnet gjøre noe med disse sakene. Jeg er helt enig i at det må gjøres noe med norske kvinners situasjon på samme område, men det er altså på dette området mulig å utvise. Faktisk har forholdsmessighetsvurderingen tidligere ofte gått gal vei, fordi man har måttet ta hensyn til felles barn. Man har i en del slike saker lagt vekt på det for å la personer få bli, og det er en av grunnene til at vi ser på forholdsmessighetsvurderingen. I slike situasjoner er de man har kontakt med, faktisk ofrene, og det kan være grunnlag for å si at vi må endre måten man tenker på i forhold til den type forholdsmessighetsvurdering. Det er helt riktig at vi ikke har fulgt opp hele Knoff-rapporten. Vi har fulgt opp mye av den, men det er noen hovedtrekk som vi har valgt å gjøre på en annen måte. Det har vi gjort, fordi vi har lyttet til UDI. Vi har lyttet til mange andre som jobber i felten på dette området, og har fått tilbakemeldinger hvor de gir uttrykk for at det er andre måter å organisere det på. Vi har også sett på andre lands organisasjonsformer. En evalueringsrapport dreier seg ikke om at vi skal spise alt, og si at det er politikken. Men vi må gjøre en totalvurdering av det Knoff - og professor Bernt, som har vært den som har gjennomført dette for Knoff - har gjort som et viktig innspill i saken. La meg bare til slutt si noe om skilsmissesaken. Det er vanskelig å ha tre forskjellige saker og diskutere dem i en kort debatt. Hovedutfordringen for kvinner som trenger å få skilsmisse, er at skilsmissen må være registrert lokalt på kontorer i hjemlandet deres. Det er ikke den religiøse biten som er hovedproblemet. Den er et problem de tar med seg, men selv en kvinne som har fått rettslig fungerende norsk skilsmisse, må også få registrert sin skilsmisse i hjemlandet for å være sikker, f.eks. i de land hvor man praktiserer sharialovgivning, som innebærer bl.a. å bli anklaget for hor. Det er en av grunnene til at vi som et viktig tiltak foreslo å jobbe for at det skulle bli lettere å få til denne registreringen. For Marokkos del er det slik at man må gå til ambassaden her i Norge, og så kan man få papirene sine. Man får da registrert det lokalt, og så har man ordnet de hjemlige forholdene. Det har vært vår hovedgrunn for å si at vi skal rydde opp i dette.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-06-10:
Flere talere har sagt at vi tar fra minoritetsspråklige elever retten til morsmålsopplæring, og at vi tar fra dem rettigheter de har i dag. Hvor disse representantene som sier det, har det fra, vet ikke jeg. Men jeg vil gjerne sitere den lovteksten som vi i dag skal vedta: "Elevar i grunnskolen med anna morsmål enn norsk og samisk har rett til særskild norskopplæring til dei har tilstrekkeleg dugleik i norsk til å følgje den vanlege opplæringa i skolen. Om nødvendig har slike elevar også rett til morsmålsopplæring, tospråkleg fagopplæring eller begge delar." Så at dette fjerner rettigheter, er ganske fremmed for meg. Det har også blitt snakket en del om forskning her. Det er jo alltid slik at man kan trekke opp én forsker her og én forsker der. Men jeg tenkte egentlig jeg skulle holde meg til de forskerne representanten Reikvam nevnte. For det første var det interessant å se hvordan en SV-representant plutselig tar amerikansk forskning til inntekt for sitt syn - det er veldig sjelden. Når han først gjør det, overser han viktige ting i den forskningen. Det er nemlig slik at de amerikanske forskerne han refererte til, Thomas og Collier, dokumenterer gode resultater når det gjelder tospråklig undervisning, men det kan ikke uten videre overføres til norske forhold med flere språk i én klasse. Det er altså det som skiller eksemplet med spansk fra eksemplet i norske klasserom. Dette ble også påpekt av disse forskerne under en konferanse i Oslo fredag 4. juni. Der anbefalte de en modell for gruppeundervisning som ikke eksplisitt omfatter morsmålsundervisning. Det finnes også forskning fra Norge. Skogen med flere skrev en rapport i 2003 der lærerne som er med i undersøkelsen, mener at undervisningen i og på morsmål ikke gir tilfredsstillende utbytte for elevene, og at det meste av morsmålsundervisningen foregår i egne små grupper, noen ganger på tvers av klassetrinn, som altså virker segregerende og ikke integrerende. Jeg syns det for så vidt er ganske skremmende når en del av representantene her i kveld uttrykker det som om vi tar fra noen en rett, noe vi altså ikke gjør. Jeg syns det er mer egnet til å skremme dem som er på en skole, og som skal ha morsmålsundervisning eller tospråklig fagopplæring, når disse representantene mener at en rett blir borte. Det gjør den altså ikke. Fokuset endres fra system til elev. Rettighetene består. Det kuttes ingen steder, verken i økonomi eller i rettigheter, så hvor dette kommer fra, vet, som sagt, ikke jeg.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-06-10:
Jeg kan ikke dy meg helt når representanten Bjørnstad tar ordet på den måten han gjør, i et varmt forsvar for morsmålopplæringa. Det er det fint at han gjør, men han glemmer jo forhistorien til sitt eget parti og sin egen byrådslederkandidat, Rune Gerhardsen. Før valgkampen i 2001 hadde Rune Gerhardsen fra Arbeiderpartiet en kampanje for at morsmålsundervisninga skulle fjernes i Oslo-skolen. Omfanget av omtanken nå må nok også ses i lys av hva Arbeiderpartiet sjøl har vært med på å foreslå. Det er ikke slik at en strengere nødvendighetsvurdering betyr bortfall av retten - langt ifra. Men det betyr faktisk at når man har tre komponenter i et opplæringsløp og kanskje bare har behov for to, kanskje har behov for en, eller kanskje har behov for alle tre, må man foreta en vurdering ut fra hva som er best for eleven, ikke ut fra hvordan systemet skal fungere. Det er videre interessant hvordan Vidar Bjørnstad tolker forslaget som kutt i økonomiske overføringer til kommunene. Det som helt korrekt står, er: "Dersom lovendringa fører til nedgang i talet på elevar som får morsmålsopplæring og/eller tospråkleg fagopplæring, vil det kunne føre til " Det er altså ikke noe noen steder som tilsier at det skal kuttes noe som helst, men man sier at dersom det er færre som har denne formen for opplæring, og det ikke er behov for pengene, skal man vel heller ikke overføre dem. Men det ligger altså ingenting i forslaget nå om at det skal kuttes noe som helst. Så må jeg nesten få lov til å avlegge en visitt til Magnhild Meltveit Kleppa. Jeg forstår ikke hvordan det skal være mulig at et system som er mer opptatt av elevene, mer opptatt av individtilpasning, skal kunne skape flere tapere. Tvert imot vil det skape flere vinnere. Jeg synes det er veldig viktig at det nå kommer en stipendordning for minoritetsspråklige lærere. Hvis dette er så viktig - og har vært så viktig - for representanten Meltveit Kleppa, hvorfor i all verden innførte ikke Meltveit Kleppa sjøl en slik ordning da hun var statsråd?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-06-10:
Jeg er nødt til å oppklare en liten misforståelse i representanten Meltveit Kleppas innlegg, for hun går nettopp utenom det som er kjernen i forslaget. Hun sier at det vil kunne føre til en svekket rett til morsmålsopplæring og dermed tospråklig fagopplæring for en del elever. Hele poenget er jo nettopp at det vil være forskjell på de elevene som har behov for morsmålsopplæring, de som har behov for forsterket norskopplæring, og de som har behov for tospråklig fagopplæring. Det ene utelukker ikke det andre, og det ene avhenger ikke av det andre. Det er altså ingen sammenheng mellom det at man f.eks. ikke skal ha morsmålsundervisning, og det at man ikke skal ha tospråklig fagopplæring. Jeg er på ingen måte tråkket på tærne. Jeg syns det er interessant å merke seg hvordan det som statsråden gjør nå, framstår som veldig viktig og riktig. Man har hatt muligheten tidligere til å gjøre noe med situasjonen for tospråklige lærere i norsk skole, uten at man har gjort noe særlig med det. Jeg syns også det er litt påfallende at debatten her egentlig er snevret inn til å dreie seg om morsmålsopplæring. Det har egentlig ikke vært fokusert verken på tospråklig fagopplæring eller på særskilt norskopplæring. Det er fokusert på morsmålsundervisning. Det er jo helt riktig, som representanten Lyngstad sa, at det i norsk skole er slik at både tospråklig fagopplæring, særskilt norskopplæring og morsmålsopplæring er støttefunksjoner og verktøy for å lære norsk godt. Det er ikke fag som har en relevans i seg sjøl som fag, men som fag for å lære norsk godt nok til å kunne følge den vanlige undervisninga i norsk skole.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2004-06-10:
Det ble sagt av representanten Arne Sortevik at jeg var mest opptatt av å problematisere. Men jeg kan love representanten Sortevik at jeg overhodet ikke ønsker å problematisere ungdoms behov for beskyttelse. Det jeg derimot ønsker å problematisere, og som jeg kanskje kunne ønske at flere i komiteen gjorde, var at vi støter an mot et annet viktig felt når vi diskuterer spørsmålet om politiattest. I Fremskrittspartiets primærforslag ønsker de en politiattest dersom "det er teke ut sikting eller tiltale mot ein tilsett". Å ta ut en siktelse eller en tiltale er svært langt fra det å straffedømme. En siktelse tas jo ofte ut for å styrke rettighetene til en person som er mistenkt for noe, ikke for å svekke dem. Det er langt derfra til å være straffedømt. Det er et grunnleggende prinsipp i norsk rett at enhver er uskyldig inntil det motsatte er bevist, og bevist i denne sammenheng betyr avgjort ved en rettskraftig dom. Det betyr ikke siktet eller tiltalt. Vi har å gjøre med sensitive saker. Det er også komiteen oppmerksom på. Dette er en type sak hvor det er lett og fort gjort å bli feilaktig beskyldt eller mistenkt for å ha gjort noe galt. Det skal ikke medføre et yrkesforbud. Jeg er litt overrasket over at Fremskrittspartiet, som vanligvis pleier å si at de er veldig opptatt av rettssikkerhet, ikke ser de problemstillingene. I tillegg er jeg litt overrasket over hvorfor ikke Femskrittspartiet sjøl problematiserer mer det faktum at alle straffedømte har rett til å komme tilbake til samfunnet etter at de har sonet sin straff og gjort opp for seg. Det gjelder for alle typer straffedømte, enten du har nasket i butikken eller begått et drap. Men det betyr jo ikke at alle personer som har begått seksuelle overgrep eller drap, skal få jobb i den videregående skolen, langt ifra, men det problematiserer i hvert fall det poenget at alle har en rett til og skal ha en rett til å komme tilbake til samfunnet etter at man ha sonet sin straff. Hvis man ikke hadde den retten, kunne man jo bare låse forbrytere inne på livstid og aldri ta dem ut igjen. Så man bør ha litt mer prinsipiell tankegang rundt det som går på hvor man skal sette grensene for hvilke forbrytelser som skal kvalifisere til yrkesforbud, prinsippet om siktelse og tiltale, som altså er langt fra en domfellelse, og i tillegg prinsippet om at alle har og skal ha en rett til å komme tilbake til samfunnet etter at man har sonet sin straff.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
La meg først benytte anledningen til å rette opp noe. Det er for tiden hektiske dager i Stortinget, og jeg fikk nå en rettelse fra læreren. I mitt innlegg kom jeg i skade for å si at det var tospråklige elever som fikk stipend i dag, men det skal visstnok være tospråklige lærere. - Jeg trodde faktisk jeg hadde sagt lærere, men så feil kan man ta! Så merker jeg meg at statsråden selv ikke er villig til å forsvare saken her i Stortinget, en sak det er stor uenighet om, og som vi er delt i. Det henvises til praktiske problemer som et av hovedargumentene. Jeg skulle likt å se på hvilket annet område, f.eks. innenfor sykehussektoren, en hadde henvist til at praktiske problemer vil svekke rettighetene. Fleksibilitet blir det henvist til. I dagens lov heter det seg at det er en plikt å gi nødvendig morsmålsopplæring, tospråklig opplæring og særskilt norskopplæring inntil en kan norsk godt nok til å delta i fagopplæringen på norsk. Da spør jeg meg: Den fleksibiliteten må vel kunne innebære en vekting mellom disse komponentene? Det er da jeg sier det er viktig å beholde retten til de tre komponentene, for det som går fram av proposisjonen som det henvises til, og som bl.a. støttes av Barne- og familiedepartementet og Kommunaldepartementet, som skulle ha særlig greie på barn og særlig greie på integrering, er at man har tilstrekkelig dokumentasjon til å fastslå at morsmålsopplæring sammen med norskopplæring gir de beste resultater. Jeg mener faktisk at dette er en svekkelse av rettigheten. Det er en gradering i hvert fall, uten grunnlag. Og når Ine Marie Eriksen vil prøve å motbevise det, har jeg i hvert fall noen momenter. 19 høringsinstanser, altså nesten halvparten av høringsinstansene som var mot denne endringen, hadde nettopp den hovedinnvendingen. Statsråden har selv bekreftet at noen elever faktisk vil få en strengere vurdering når det gjelder begrepet "nødvendig" i lovteksten. Når det nevnes økonomiske konsekvenser, antydes det en nedgang, og at det dermed trengs mindre overføringer til kommunene. Det tror jeg heller ikke er noen tilfeldighet, men det henger sammen med at her blir det en begrensning i rettigheter, og en begrensning i bruk.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Jeg skal ikke forlenge debatten, men bare si at jeg vil understreke at når vi bruker begrepet "svekkede rettigheter" her, er det rett og slett fordi det i proposisjonen står at: "Fleire høringsinstansar viser til forskinga som er gjord på området, og gir uttrykk for at å svekkje den tospråklege opplæringa og morsmålsopplæringa ikkje synest å vere i samsvar med hovudtyngda av denne forskinga. Det blir m.a. peikt på at det gjennom forsking ligg føre tilstrekkeleg dokumentasjon som understrekar at undervisning i og på morsmålet gir dei beste resultata når det gjeld den språklege og faglege utviklinga til elevane, og når det gjeld å tileigne seg god dugleik i eit nytt språk". Og videre: "Desse er mellom andre Barneombodet Barne- og familiedepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet." Dette er ikke noe vi har sugd fra eget bryst. Vi ønsker ikke å svekke rettighetene, men rett og slett å ta tak i de faktiske problemene og bruke den fleksibiliteten som vi mener er i loven, til å gi en tilpasset opplæring.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Representanten fra Venstre har beskrevet skolehverdagen slik den kan være enkelte steder i et land som altså har hatt en løssluppen innvandringspolitikk over en lang periode, og bl.a. derfor ender opp med å drive morsmålsundervisning i hele 112 språk. Det sier seg selv at da har det vokst utover alle fornuftige og håndterbare grenser. Vi i Fremskrittspartiet går ut fra at når Regjeringen fremmer denne saken, er det for å få en effekt. Vi går ut fra at hovedsaken ikke er å frata noen rettigheter, men tvert imot å sørge for at integreringen blir bedre. Vi leser denne saken som en god integreringssak. Det finner vi støtte i i departementets egen vurdering: "Slik lovforslaga er formulerte, vil særskild opplæring i norsk bli det fremste verkemiddelet for at minoritetsspråklege elevar skal tileigne seg tiltrekkeleg dugleik i norsk til å kunne følgje den vanlege opplæringa i skolen, og dermed få god integrering i det norske samfunn." Så jeg går ut fra at hensikten med lovendringen er å få god integrerende effekt, og at vi altså ikke snakker om en liten justering som ikke skal ha noen virkning. Vi håper at det blir en god, stor og tydelig integrerende effekt. Vi vil også understreke at det er norsk som er morsmålet. Det må jo også være slik at de som er kommet hit, og ønsker å være her, i sin integreringsprosess, og i sin integreringsiver etter å tilpasse seg norske forhold, er interessert i å lære seg norsk på en god og hurtig måte. Det er grunn til å understreke at normalen i Norge er norsk, og at norsk er morsmål i Norge. Det er også grunn til å understreke at oppe i denne saken - som ingen snakker om - er det faktisk et foreldreansvar, for foreldre til barn med minoritetsbakgrunn. Det må faktisk være et innbyggeransvar, et borgeransvar for dem som er og vil være bosatt i landet, slik at de skaffer seg god innsikt, gode ferdigheter og god kunnskap i det språket som er hovedspråket i landet man har valgt å bo i.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Først til foregående taler i forhold til siktet, tiltalt og dømt. Det er altså slik, som jeg forsøkte å gi uttrykk for, at vi vil kopiere lovteksten fra det som gjelder i grunnskolen, til å gjelde for videregående skole, og da er svaret gitt. Vi skal ha det eksakt likt, og vi bruker de samme begrepene. Jeg er overrasket over at Høyre ikke har tatt uttalelsene fra bl.a. Utdanningsforbundets arbeidstakerorganisasjon til etterretning, hvor de uten omsvøp og uten forbehold støtter vårt forslag om å kreve politiattest. Problematikken knyttet til yrkesforbud skulle være vel ivaretatt av det store arbeidstakerforbundet. Jeg forsøkte i mitt hovedinnlegg også å gi uttrykk for at vi legger større vekt på elevene, i dette tilfellet elever i videregående skoler, enn på dem som er straffedømt, har avtjent sin straff og skal tilbake i samfunnet. Det kan ikke være naturgitt eller en lovbestemt rett at man skal få jobb som lærer i videregående skole uansett hva man har gjort før man søker en slik jobb. Men det som fikk meg til å ta ordet, var selvfølgelig innlegget fra SV-representanten Inga Marte Thorkildsen. Jeg kunne jo valgt å la meg provosere i forhold til dette med barnevernet, i og med at jeg faktisk vet en del om barnevernet, og i og med at jeg faktisk har tatt initiativet til og gjennomført landets hittil eneste offentlige høring av barnevernet i Norges nest største by høsten 2000 - jeg skal gjerne gi dokumentasjon til representanten - men jeg skal la være. Jeg tror fortsatt det er slik, inntil vi senere skal behandle forslaget som SV også har vært med på, at SV faktisk støtter forslag som de har lagt frem. Jeg hadde faktisk trodd at når det kom et innlegg fra en representant fra SV, som er med på å innføre en politiattest, at man faktisk ville holde seg til det, men det har man ikke gjort. Så dette gikk jo fra det som startet meningsfylt, til det som ble helt meningsløst. Vi snakker i dette private lovforslaget om å lukke et hull. Det er et hull i den forstand at det er en ulikhet mellom to skoleslag i grunnutdanningen. Det ønsker Fremskrittspartiet ikke å ha. Vi ønsker likebehandling av elever i grunnutdanningen. Vi ønsker den samme tryggheten for dem som går i videregående skole, som for elevene i grunnskolen, i den grad kravet om politiattest gir trygghet - og noe trygghet gir det. Vi skal også understreke at det selvfølgelig ikke er nok, og at det ikke skal bli en sovepute. Det er heller ikke hensikten, men vi fjerner en helt unødvendig ulikhet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Først en liten kommentar til Trine Skei Grandes beretning om at den loven vi har i dag, var skapt i en annen tid. Den lovteksten vi har i dag, ble altså skapt på slutten av forrige århundre. Det er riktig, men det er ikke mer enn fem-seks år siden, og tiden var ikke dramatisk annerledes for fem-seks år siden i forhold til dagens situasjon. Det var mange innvandrere, og vi hadde mange minoritetsspråklige også på slutten av forrige århundre. Så hennes beretning derifra virket dramatisk. Jeg håper ikke vi har sagt at loven fratar noen rettigheter. Det vi har prøvd å si, er at den endringen som nå blir lagt fram, svekker elevenes rettigheter til morsmålsopplæring. Det var det vi prøvde å si. Jeg forstår ikke den polemikken som Ine Marie Eriksen driver, og det er litt uklart hvem hun driver den mot. Den lovteksten man har i dag, svekker elevenes rettigheter til morsmålsopplæring. Vi i mindretallet har stort sett den samme oppfatning som iallfall en del av flertallet. Jeg oppfattet Arne Sorteviks innlegg slik at han oppfatter det på samme måte som oss, at dette fører til vesentlig mindre morsmålsopplæring. Det er iallfall hans intensjon. Det er mulig at Ine Marie Eriksen har en annen intensjon, men han har iallfall den intensjonen. Det har han gitt klart og entydig uttrykk for. Så til det at jeg viste til amerikansk forskning, og at det ikke er vanlig for SV-ere å vise til amerikansk forskning. Det var da også en merkelig påstand. For oss er det rimelig uinteressant hvor forskningen er utført. Vi har full tillit til forskning og forskernes integritet. Om forskningen er utført ved et amerikansk universitet eller utført ved et norsk universitet, har vi full tillit til forskningen og forskeren så lenge forskningen er gjennomført på en skikkelig og god måte og tåler den kritikk som forskning skal tåle. Den nye lovteksten som flertallet i dag vedtar, åpner ikke for større fleksibilitet enn det som er i dagens lovtekst, selv om den gir en utvidet rett i forhold til det som er dagens. Etter det som nå blir vedtatt, har kommunene selv full pedagogisk frihet og kan legge til rette opplæringen. Dagens lovtekst, som nå blir endret, begrenser ikke denne friheten. Det ligger ikke noen økt frihet i dette, verken for kommunen som skal tilby opplæringen, eller for dem som skal etterspørre dette. Den er den samme. Den eneste endringen er at noen får en svekket rettighet i forhold til dagens. Jeg sier det enda en gang: De får en svekket rettighet i forhold til det som er dagens lovgivning.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2004-06-10:
Kristelig Folkeparti er en del av flertallet i innstillingen fra kirke-, utdannings- og forskningskomiteen som støtter Regjeringens forslag til endring av opplæringsloven og friskoleloven. Jeg vil her begrense mitt korte innlegg til spørsmålet om særskilt språkopplæring for elever fra språklige minoriteter i grunnskolen. Kristelig Folkeparti mener god opplæring i norsk er viktig for vellykket integrasjon i vårt samfunn. Skolen og barnehagen er det viktigste instrumentet vi har for å gi norskopplæring til barn og unge fra minoritetsgruppene. Den lovendringen som Regjeringen har foreslått, er ikke noen svekking av minoritetselevenes rettigheter til opplæring i norsk eller i morsmål. Det er heller en presisering av at særskilt opplæring i norsk blir det fremste virkemiddel for at minoritetselever i grunnskolen skal få tilstrekkelige ferdigheter i norsk til å følge den vanlige opplæringen i skolen. Så lenge eleven ikke har gode nok kunnskaper i norsk til å følge opplæringen, vil elevene i tillegg kunne få morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring. Kjernen i lovendringen er dermed at vi forsterker den særskilte opplæringen i norsk. I Kristelig Folkeparti tror vi ikke den praktiske konsekvensen av dagens lovendring vil bli så stor. Representanten Reikvam fra SV la stor vekt på opplæringen i morsmål i sitt innlegg. I Kristelig Folkeparti mener vi hovedutfordringen er å få til en vellykket språkopplæring i norsk. Her har jeg tiltro til at lærere og skoler klarer å vurdere hvilke tiltak som kan gi best resultat. For mange barn vil det være snakk om å utvikle en funksjonell tospråklighet der de behersker både morsmålet og norsk. I mange tilfeller vil de største utfordringene være å lære seg norsk, det språket som ikke brukes i hjemmet. Her viser erfaringene at plass i barnehage er en vesentlig faktor for små barns utvikling i norsk språk. Kristelig Folkeparti er fornøyd med at Regjeringen har satt sterkere fokus på opplæring i norsk gjennom å legge fram tiltaksplanen "Gi rom for lesing" og strategiplanen "Likeverdig utdanning i praksis". Sistnevnte skal bedre læringen og øke deltakelsen av minoritetsspråklige i barnehage, skole og utdanning. Dette viser at Regjeringen tar integrering av minoriteter i vårt samfunn på alvor. Kristelig Folkeparti støtter dette arbeidet. Kristelig Folkeparti er også, i motsetning til Fremskrittspartiet og representanten Sortevik, villig til å bruke de pengene som er nødvendig for at barn og unge fra minoritetsgrupper skal få lære seg norsk.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2004-06-10:
Det som får meg til å ta ordet en gang til, er representanten Reikvams innlegg, hvor han prøver å få fram at det er en svekket rettighet i forhold til i dag. Men da må jeg si at hensikten med denne lovendringen er å gi bedre norskopplæring. Hensikten er også, som representanten Sortevik var inne på, å sørge for bedre integrering gjennom bedre norskopplæring. Det er det viktige. Da blir det feil for meg når representanten Reikvam argumenterer på en slik måte at en nå regner med å bruke mindre midler på dette. Det er jo ikke det som er målsettingen. Målsettingen er å gi bedre norskopplæring og dermed bedre integrering. Derfor reserverer jeg meg mot den tolkningen av dagens vedtak at det nødvendigvis vil gi så mye mindre utgifter over det offentlige budsjettet. Poenget er jo at vi skal gi bedre norskopplæring, og dermed bedre integreringen. Jeg synes også det blir litt rart når en argumenterer veldig sterkt i forhold til morsmålsopplæringen. Morsmålsopplæringen er selvfølgelig viktig for ens egen identitet osv., men i norsk skole er morsmålet en støttefunksjon i forhold til norskopplæringen. Igjen blir det viktig å ha klart for seg at hensikten er bedre norskopplæring og bedre integrering. Jeg synes at de som går imot lovendringen, ikke tar fram det perspektivet tilstrekkelig.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2004-06-10:
Vold og seksuelle overgrep overfor barn og unge i skolen er uakseptabelt og et alvorlig tillitsbrudd. Barn og unge har rett på et trygt skolemiljø, og det er et ansvar for skoleledelsen å forhindre at tilsatte i skolen misbruker sin betrodde stilling. På denne bakgrunn har Kristelig Folkeparti støttet innføring av krav om politiattest ved tilsetting i grunnskolen. Denne politiattesten viser arbeidsgivere om vedkommende er siktet, tiltalt eller dømt for seksuelle overgrep mot barn. Når det gjelder tilsettinger i videregående skole, er det også her grunn til å være oppmerksom på at stillinger kan misbrukes og overgrep mot ungdom skje. Lovbestemmelsene i opplæringsloven om det psykososiale miljø legger ansvaret klart på skoleeier og skoleledelse når det gjelder å sikre elevene et trygt miljø. Videre skal skoleeier gjøre tiltak for å hindre at noen av skolens personale begår overgrep i forhold til elevene. Vi har også bestemmelser i straffeloven som gir domstolene mulighet til å fradømme en person retten til å inneha en stilling, slik representanten Ine Marie Eriksen henviste til. Kristelig Folkeparti ønsker at domstolene mer aktivt enn i dag foretar en slik vurdering. Jeg føler at vi allerede har gode bestemmelser som sikrer elevenes rett til et trygt skolemiljø. Spørsmålet blir om en politiattest ved ansettelser er et ytterligere egnet virkemiddel som kan øke elevenes sikkerhet mot vold og seksuelle overgrep. I Kristelig Folkeparti erkjenner vi at en slik innføring vil være en ytterligere understrekning av og et symbol på at vi ikke aksepterer vold og seksuelle overgrep i videregående skole. Jeg er imidlertid i tvil om en politiattest reelt vil øke elevenes sikkerhet. Det er derfor Kristelig Folkeparti har gått inn for å få en helhetlig gjennomgang og evaluering av praksis med bruk av politiattester innen utdanningssektoren. Vi trenger en bredere vurdering av dette tiltaket når vi kommer til institusjoner som arbeider med ungdom og unge voksne. I motsetning til representanten Sortevik mener jeg vi må kunne anta at barn og mindreårige vil ha et større beskyttelsesbehov enn ungdom og unge voksne. Dermed må vi også kunne ta med oss andre prinsipielle hensyn i vurderingen, f.eks. at det er en allmenn enighet om at straffedømte skal få en sjanse til å komme tilbake til samfunnet. I Kristelig Folkeparti mener vi det er mest ryddig å foreta denne helhetlige vurderingen før vi konkluderer med hvordan ordningen med politiattest bør utformes. Derfor vil vi ikke støtte forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i denne omgang.
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-06-10:
Jeg har behov for å komme med noen kommentarer, spesielt etter at Sortevik hadde behov for å markere at vi var enige. Jeg tror nok vi har en veldig annen innfallsvinkel på den "løsslupne" innvandringspolitikken, da vi faktisk er for å åpne for mye mer innvandring, også arbeidsinnvandring. Men det som er feil i fokuseringen til Sortevik, er at det at unger kan noe ekstra, er et problem. At unger kan et språk ekstra, kan da umulig være noe problem! Problemet med den lovteksten, problemet med formuleringen og problemet slik som vi har organisert hele skolen, er at de ungene som har kunnet noe ekstra, nemlig et annet språk, har vi satt i et eget rom fordi dem var det noen spesielle problemer med. Vi vet mye ut fra forskning, f.eks. svensk forskning. Jeg har personlig snakket med en forsker som har gått i dybden på en svensk familie. Mor var finsk, og far var fra et arabisk land. Mor og far snakket engelsk sammen. Mor snakket finsk til ungene, far snakket arabisk til ungene, og ungene snakket svensk sammen. Ungene kunne turnere alle de fire språkene uten problemer. Og det forskeren sa, var at for de aller fleste unger er ikke det noe problem. For noen er det et problem, og der må man sette inn ekstra tiltak. Men den vurderingen må skje fra unge til unge, og må skje i forhold til de forutsetningene ungen har. Problemet med loven er at den har helt feil fokusering, nemlig det at unger som kan noe ekstra, er et problem. Dette må behandles spesielt, og ikke slik at ungene faktisk skal settes inn i den skolehverdagen og den samfunnshverdagen de faktisk lever i. Så vil jeg gi honnør til statsråden i forhold til det med tospråklige lærere. Det er ikke bare fordi det øker kvaliteten på skolen å ha tospråklige lærere, det har også noe å gjøre med at jeg mener at lærere er autoritetspersoner i samfunnet. Alle autoritetspersoner i samfunnet må rekrutteres bredt. Og det er viktig at de ungene som går på skole på østkanten i Oslo, og som har minoritetsbakgrunn, får mulighet til å se speilbilde av seg selv også bak kateteret. Da jeg reiste rundt som skolebyråd, brukte jeg å si til alle lærere at hvis dere klarer å få noen av disse ungene til å søke på lærerskolen, har dere gjort hele lærergjerningen deres. Så til Vidar Bjørnstad, som mente at han hadde en link til helsevesenet i forhold til morsmålsundervisning. Linken til helsevesenet er fra mitt synspunkt: Om noen ligger til sengs, skal vi da gjøre dem kjempegode til å ligge til sengs, eller kan vi kanskje lære oss å begynne å gå med en gang?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
I motsetning til min kollega representanten Sortevik lot jeg meg faktisk provosere av representanten Thorkildsens innlegg. Maken til angrep på Fremskrittspartiet har jeg sjelden hørt fra en som tilsynelatende jobber for det samme og trekker det samme lasset. Som komitemedlem i familiekomiteen opplever jeg SV som et parti vi samarbeider godt med. Da blir det totalt uforståelig for meg at SV-representanten så til de grader går til angrep på oss. Så må jeg oppklare en åpenbar misforståelse. Jeg var saksordfører i saken om incestsentrene, der en samlet komite faktisk ber om at denne saken kommer tilbake til høsten, at man får en orientering fra Regjeringen om hvilket tilbud sentrene skal gi, hvordan tilbudet skal organiseres og finansieres og om tilbudet skal lovfestes. SV var forslagsstiller når det gjelder incestsentrene, men jeg kan ikke akkurat si at man inviterer til samarbeid ved å gå så til de grader til frontalangrep på Fremskrittspartiet. Det er ikke bra. Også i forhold til dette med barnevern synes jeg Thorkildsen er utrolig urettferdig overfor Fremskrittspartiet. Vi har kjempet barnevernsbarnas sak, og det var vi, takket være representanten Sortevik, som greide å få i gang hele prosessen med barnevernssakene i Bergen, og også erstatningssaken mot de tidligere barnevernsbarna. Ja, vi ønsker å nedlegge barnevernet - i sin nåværende form - men det betyr ikke at det ikke skal være noe i stedet, kanskje noe som er enda bedre og noe som kan ta tak i alle på en riktig måte. Så jeg vil oppfordre representanten Thorkildsen til å være litt mer ydmyk, ikke se på dette så svart-hvitt, men være åpen for samarbeid med Fremskrittspartiet. For jeg tror at i bunnen tror både SV og jeg på samme sak.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Nå måtte jeg et øyeblikk lese teksten i saken som vi behandler, at det er politiattest fra personer som søker arbeid i den videregående skolen, vi faktisk har til behandling her. Når det gjelder incest, tror jeg kanskje representanten Thorkildsen bør ta seg en prat med sine medlemmer i komiteen, det samme gjelder også MST, som hun henviste til, som SV har sluttet seg til i komiteen. Når det gjelder hva Woldseth lærer og ikke lærer, så har jeg gått i skole - jeg har jobbet på sosialkontor og har sittet i barnevernsnemnder, så jeg tror kanskje at jeg har lært i livets skole. Og representanten Thorkildsen burde kanskje ta seg en tur ut og se om ikke hun også har noe å lære der. Visst skal barn få hjelp. Men det aller viktigste har allerede blitt sagt, og jeg skal ikke trekke ut dette møtet med å hisse meg mer opp enn jeg allerede gjør. Det er godt at vi har en felles forståelse av behovet for å ha politiattest også for dem som jobber i videregående skole. Så får vi håpe at vi nå kan la denne debatten ligge.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-03-09:
Jeg foreslår Finn Martin Vallersnes og Elisabeth Røbekk Nørve.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
Mindretallet er skuffet over Arbeiderpartiet, med de ambisjonene de har, og som Stoltenberg hadde i sin IT-redegjørelse for noen år siden, da man hadde noen bunnplanker i årene 2002 og 2004. Jeg hadde håpet på en langt mer offensiv holdning, uten de små endringsforslagene som kommer fra dette forliket med regjeringspartiene. Så til spørsmålene. Som vi skriver i våre merknader i innstillingen, kan vi selvfølgelig ikke si at beløpet blir eksakt 3 milliarder kr. Det vil selvfølgelig bero på etterspørselen fra kommunene. Derfor skriver jo vi i våre merknader at vi må kunne justere disse bevilgningene etter det antatte behovet, slik som det vil melde seg. Det at enkelte kommuner nå har vært ute og vært fremtidsrettede og bedret forholdet og konkurransedyktigheten for innbyggerne og bedriftene i den enkelte kommune, er positivt, men det løser ikke samordningsproblemene. Et bredbåndsfond vil løse samordningsproblematikken som Regjeringen og Arbeiderpartiet ikke har noe svar på.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
I departementet har man jobbet med en prosess angående BaneTele, uten at det er noen føringer som skulle tilsi styrket konkurranse på telesektoren i Norge. Alle vet at Telenor har en markedsdominans som de forsøker å utnytte, og det er jo ikke noe merkelig at et aksjeselskap vil forsøke å gjøre det beste ut av sin situasjon. Men uten føringer på salg av BaneTele kan man f.eks. risikere at et børsnotert selskap kjøper opp BaneTele, slik det er i dag. Da har man ingen som helst garanti for at man får utviklet et landsdekkende ende-til-ende-nett som kan yte full konkurranse i forhold til Telenor. Det ønsker Fremskrittspartiet å ha oppe først. Det vi sier i våre merknader, er at de som i dag eier fiberen, kan gå inn som deleier i forhold til hvor mye fiber de eier, i BaneTele. Men på sikt – som det også står i merknadene – er også vi åpne for, som det står, «et første trinn i en prosess mot en mulig privatisering».