Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-10:
Rammene for offentlig forvaltning og den offentlige forvaltninga utvikler seg ikke som følge av en naturlov, men som resultat av hvilke krefter som er på offensiven, og som følge av vedtak, både i storting og kommunestyrer, og særlig av gutta i de lukka rom i finansinstitusjoner og konsern. Utviklinga er altså menneskeskapt. Det går som en rød tråd gjennom hele den forvaltningspolitiske redegjørelsen at vi skal tilpasse oss utviklingstrekka. Fordi utviklinga er styrt av mektige kapitalkrefter som sprenger nasjonalstatens rammer og opptrer friere og friere på et uregulert verdensmarked, får vi altså et press på offentlig sektor i alle land. Resultatet er også press på kommuneøkonomien, som vi ser resultatene av nå. Fra NHO og høyrekreftene kjøres det systematiske og massive kampanjer for omgjøring til AS, fristilling av kommunale og statlige selskap, for privatisering av offentlig sektor, for konkurranseutsetting, og nå altså det nye ordet, som vi lærte i redegjørelsen, konkurranseeksponering. Det er sterke privatøkonomiske interesser som ser offentlig sektor som et viktig ekspansjonsområde – nye markeder skal erobres, der det er mulig å oppnå stor avkastning. Resultatet er større forskjeller, men også at bedriftsøkonomisk tankegang sniker seg inn i offentlig sektor, der hver enhet skal lønne seg – og det er slett ikke den beste ramme for helhetstenking – og der det er krav om effektivitet i betydningen løp fortere, ta unna flere pasienter eller brukere, stapp flere unger inn i klassene og barnehagene. Dette fører til et enormt press på forvaltningas viktigste ressurs, nemlig menneskene. Når statsråden har som ambisjon å tilpasse seg utviklinga, ikke styre den så det er mulig å få mer ressurser til offentlig sektor, en offentlig sektor der folk har tid til å gjøre en bedre jobb, legges det altså til rette for ei høyredreining av forvaltningspolitikken. Derfor er Fremskrittspartiet såre fornøyd. SV vil forsvare en sterk offentlig sektor, en sterk velferdsstat og sterke velferdskommuner, fordi dette er den beste måten å organisere samfunnet på. Vi vil ha lik rett til deltakelse i samfunnet, uavhengig av kjønn, alder, etnisk bakgrunn eller økonomiske og sosiale ressurser. Bare en sterk offentlig sektor kan sikre denne retten, og sikre alle lik tilgang til velferdstjenester ut fra behov. Den offentlige forvaltninga er det beste redskapet for rettferdig fordeling. Markedet er en elendig fordeler. Derfor vil SV sammen med fagbevegelsen, sammen med brukere som er borgere og ikke kunder, jobbe for en bedre offentlig sektor og mot privatisering. Vi er mot at demokratisk, folkevalgt styring svekkes ved at avgjørelser i økende grad overføres til markedet, til de lukka styrerom, der offentlighet og åpenhet ikke står særlig høyt. Et forsvar for offentlig sektor betyr ikke at vi er såre fornøyd med tingenes tilstand. Tvert imot betyr det å forsvare offentlig sektor å se med kritiske øyne på tjenestene. Jeg er helt enig med statsråden i at serviceholdning og respekt for det enkelte menneske skal være forvaltningas kjennemerke. Alle skal kunne beholde verdigheta si i møte med forvaltninga. Vi vet at det ikke alltid er sånn. Altfor mange ganger er folk blitt møtt med en A4-holdning og ekstrem regelstyring. Når vi hører om slike opplevelser, må vi spørre om hvorfor. Hvorfor skjer det? Sjølsagt har det noe med holdning å gjøre. Men kravet om effektivitet i betydningen gjør ting fortere, fremmer ikke det gode møtet mellom enkeltmenneske og den som skal hjelpe. Når nå serviceerklæringen holdes opp som et middel for å nå målet om en bedre forvaltning – og det kan kanskje være veldig bra – må den ikke inneholde et standardkrav om behandlingstid. Mennesker skal ha hjelp ut fra forskjellige behov, og de har krav på individuell behandling med ulik bruk av tid. De har krav på helhetlige tilbud, at ulike etater virkelig samarbeider, fordi det er hele mennesker som har behov for tjenester eller hjelp. Som leder i en kommune har jeg tenkt en del over hvordan vi skal få til dette samarbeidet over etats- og forvaltningsnivå som trengs for at den enkeltes møte med offentlig forvaltning skal bli bedre. Og jeg har bl.a. funnet ut at det overordna kravet om streng budsjettdisiplin i den enkelte etaten eller ved det enkelte kontoret, gjør at de som trenger mest hjelp, blir skjøvet mellom kontora – svarteperspill. Vi må gi de ansatte rom og muligheter til å samarbeide og til de nødvendige omstillinger ved å satse på de ansattes kreativitet, erfaring, kompetanseutvikling og bedre organisasjons- og ledelsesstrukturer. På denne måten kan vi fornye og forsvare offentlig sektor.