trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Arbeidet med å fornye offentlig sektor handler om å få folk ut av kontorene og få flere til å produsere tjenester og velferd for befolkningen. Det er altfor mange ansatte i offentlig sektor som driver med administrasjon, rapportering og kontroll. Vi ønsker mindre av det og mer av velferdsproduksjon – helse og utdanning og de andre viktige velferdsoppgavene. Derfor er vi i gang med helse, med forsvar, med skole og mange andre sektorer. Det er en fordel for hele landet, også for Distrikts-Norge. Det er kanskje også verdt å merke seg – jeg understreker at de som nå protesterer i Finnmark, protesterer mot alle partier – at befolkningsveksten i Finnmark, eller utviklingen i Vadsø spesielt, var god i første halvdel av 1990-tallet. Det er faktisk de siste årene – når Senterpartiet har sittet i regjeringskontorene – at man har hatt den kraftigste nedgangen i Vadsø kommune, der jeg var på besøk nylig. Så jeg tror at alle partier, inklusiv Senterpartiet, bør være litt varsomme med å forsøke å slå politisk mynt på dette.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Når man neste gang skal inngå avtale med flyselskapene, vil vi også vurdere tiltak som kan bidra til å redusere flyprisene. Det får vi komme tilbake til da. Det som er situasjonen, er jo at man i løpet av de siste årene har doblet kjøp, eller utgifter til kjøp, av flytjenester – dvs. subsidier til flytilbud i Finnmark – fra 70–80 mill. kr til ca. 140 mill. kr. Det betyr at hver enkelt billett er subsidiert med 750 kr. Det er meget mulig at man bør se på om det skal økes ytterligere, men innsatsen er altså nylig fordoblet i forhold til å redusere kostnadene ved flytilbudet i Finnmark. I tillegg brukes det store penger på å drive flyplassene. Det kommer i tillegg til det som går direkte på kjøp av flytjenester. Jeg vil minne om at i Finnmark, som altså er halvparten så stort som Norrbotten län, er det elleve flyplasser – alle med statlige tilskudd og subsidier. I Norrbotten län, som er dobbelt så stort, er det fem flyplasser, hvorav én har tilskudd. Det sier noe om at det satses mye på infrastruktur også i Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er opptatt av å sikre mer videreforedling av fisk i Finnmark og i Kyst-Norge generelt – jeg presenterte en del forslag om det da jeg var i Finnmark i går og i forgårs. Jeg er opptatt av å utvikle havbruk og oppdrett som en viktig næring også i våre nordlige landsdeler. Der har vi mange konkrete forslag. Vi er i gang med det, bl.a. når det gjelder bidrag til utvikling av en ny næring, nemlig torskeoppdrett, i tillegg til lakseoppdrett. Men jeg vil advare litt mot å kreve like rammevilkår, for det er jo nettopp ulike forutsetninger som gjør at vi må ha ulike rammevilkår for å utjamne levekårsforskjeller. Det er f.eks. åpenbart at hadde vi hatt 14 pst. arbeidsgiveravgift i Finnmark, som man har i Oslo, ville det vært meget urimelig mot Finnmark. Derfor må vi ha lavere skatt i Finnmark enn i Oslo. Det er den type ulike rammevilkår som bidrar til mer like levevilkår.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er uenig i at det foregår en nedbygging av distriktstiltak. Det foregår en omlegging for å bli mer målrettet og mer treffsikker i forhold til det vi mener er hovedmålet, nemlig å opprettholde bosettingen. Og jeg tror representanten Bondevik skal være veldig varsom med å si at folkeopprøret i Finnmark er mot Arbeiderpartiet og for sentrumsregjerings politikk. Problemene, ikke minst i Vadsø, som er utgangspunktet for protestene, skjøt fart fra midten av 1990-tallet og fram til i dag. Det er en periode hvor Bondevik har hatt et vesentlig ansvar for politikken i Finnmark og distriktspolitikken generelt. Arbeiderpartiet har vært en pådriver for de særskilte ordningene vi har i distriktspolitikken. Vi skal fortsatt være det, og vi kommer til å fremme nye forslag, men vi er opptatt av at de skal være mest mulig treffsikre. Når det gjelder landbruksoppgjøret, mener vi at det var fullt ut forsvarlig, etter at vi hadde gått med på en lettelse på 800 mill. kr gjennom skattesystemet overfor landbruket, å bidra til noen innstramning i selve landbruksoppgjøret. Det mener vi ikke rammer distriktene. Det mener vi er en forsvarlig landbrukspolitikk som bidrar til lavere priser, som er til fordel for forbrukerne.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Vi skal evaluere tiltakssonen. Det jeg gjorde i Finnmark når noen der sa – og det var ulike meninger, man mente forskjellige ting – at staten ikke gjør noen ting for å bidra til bosettingen i Finnmark, var å si klart fra om at det er feil, og at det er uklokt av dem som ønsker å ivareta Finnmarks interesser, å skape et inntrykk av at man ikke gjør noen ting når det er betydelige skattelettelser, null arbeidsgiveravgift og betydelige overføringer fra staten til Finnmark og Nord-Troms. Jeg vil også minne om at det er nettopp det at det er ulike levekår som vi må ta utgangspunkt i. Problemet i Finnmark og i en del andre deler av Distrikts-Norge er høye flypriser. Problemet i f.eks. Oslo er høye boligpriser. Da er vi nødt til å ta hensyn til at det nettopp er ulikhetene som gjør at vi må ha litt ulike virkemidler i ulike deler av landet for å opprettholde bosettingen. Vi skal nå evaluere tiltakssonen. Den siste gangen vi gjorde det, gav evalueringsrapporten gode svar, nemlig at de personrettede tiltakene har bidratt til å opprettholde bosettingen. Jeg regner med at vi vil få noen av de samme svar ved den nye evalueringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Nå vil jeg rose representanten Sponheim. Jeg synes det han nå sa, var veldig klokt, både det at vi må erkjenne at det er en krevende oppgave å opprettholde bosettingen i vårt langstrakte land – det betyr ikke at vi ikke skal forsøke, men vi skal erkjenne at det er en krevende oppgave selv om vi bruker mye ressurser for å få det til – og det at vi skal forsøke å tenke «nytt og smart», som Sponheim kaller det. Jeg viste i Finnmark bl.a. til at jeg har vært med på ganske krevende omstillinger i Kirkenes, hvor vi nedla A/S Sydvaranger – 700 mann mistet arbeidet. Nå er det framgang og vekst i Kirkenes-samfunnet, fordi man har tenkt nytt og smart der. Jeg viste til Mo i Rana, hvor vi nedla 1 200 arbeidsplasser. Nå er det flere arbeidsplasser innenfor jernverkstomten enn da vi hadde Jernverket. Jeg viste til Rena Karton – 200 arbeidsplasser gikk tapt. Nå går det bra i Åmot og på Rena. Slik er det i Horten, og slik er det på Kongsberg. Så det er mange gode eksempler i Norge på at vi har greid å snu nedgang til framgang ved å tenke nytt og smart, slik Sponheim gjør, og da er IT én nøkkel. En av omstillingene vi har hatt i offentlig sektor de siste årene, er fornyelse i telesektoren. Prisene er nå en tidel av hva de var for ti år siden. Det er viktig for Utkant-Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er enig i at toleranse også handler om å akseptere andre standpunkter enn dem man selv har. Samtidig er det slik at privatskoleloven fullt ut hjemler at når det er et undervisningsopplegg som man mener strider mot viktige prinsipper i forhold til norsk utdanningspolitikk, f.eks. mot grunnleggende ting når det gjelder syn på likestilling, forholdet mellom kvinne og mann, om kvinnen skal være underordnet mannen osv., er det et fullt grunnlag for å avslå en søknad. Det er en vurdering som kirke- og undervisningsministeren har gjort, og som har min støtte.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Vi har lang erfaring i Norge for at vi i all hovedsak har et offentlig skoleverk, en fellesskole for alle. Så har vi lang erfaring for at vi har hatt et supplement til det norske skoleverket gjennom privatskoler, der ulike retninger, ulike skoler, har fått offentlig støtte, det være seg Steinerskoler, ulike kristne skoler og andre skoler. Det lov- og regelverket har Arbeiderpartiet forvaltet gjennom mange tiår. Vi har gitt offentlig støtte til privatskoler, og vi kommer fortsatt til å gjøre det – og vi kommer fortsatt til å godkjenne dem. Men privatskoleloven innebærer samtidig at det skal foretas en vurdering av om det pedagogiske tilbudet er slik at man mener det grunnleggende sett strider mot noen viktige prinsipper for norsk utdanningspolitikk. Det mener vi er tilfellet her, og derfor har vi sagt nei til den skolen. Det betyr selvsagt ikke at vi skal si nei til skoler som Arbeiderpartiet tidligere har sagt ja til, det være seg kristne eller andre skoler som har fått støtte, og som er private.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Først litt til historieskrivningen til representanten Bondevik. Han gir inntrykk av at Arbeiderpartiet nærmest er tvunget til å akseptere at vi skal ha privatskoler her i landet som et supplement til det viktige felles offentlige skoletilbudet, og at det at de får statsstøtte, også er noe Arbeiderpartiet er tvunget til. Det er åpenbart feil. Vi har hatt skoler, som f. eks. Steinerskolen, helt tilbake til 1950-tallet. Da hadde Arbeiderpartiet rent flertall på Stortinget, og det er ingen tvil om at statsstøtten til, og tillatelsen, godkjenningen av en privatskole som Steinerskolen tilbake på 1950-tallet ikke skjedde fordi Kristelig Folkeparti presset Arbeiderpartiet til det, for den gangen hadde vi flertall alene på Stortinget. Så jeg tror at det å forsøke å fremstille det som at Arbeiderpartiet er for et monolittisk skolesystem uten mangfold, uten supplement, er feil. Men vi er for en sterk offentlig skole til alle. Vi har åpnet for et privat supplement, men vi er uenig i og redd for at det private supplementet kan skape et todelt skolesystem eller et skolesystem som strider mot viktige prinsipper. Det er begrunnelsen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Enten har vi en lov som sier at enhver som søker om å danne privatskole, kan få lov til å få statsstøtte, uansett – den loven tror jeg ingen her i salen er tilhenger av – eller så har vi en lov som sier at etter søknad basert på vurdering etter nærmere kriterier der det utøves et skjønn, et forvaltningsskjønn, skal man eventuelt kunne få støtte. Det skjønnet må utøves i departementet. Det er mange enkeltsaker, mange læreplaner, mange enkeltelementer å vurdere. Arbeiderpartiregjeringen har opp gjennom årene utøvet det skjønnet, sagt ja til en lang rekke privatskoler. Her er vår vurdering at dette strider mot viktige prinsipper, og derfor er svaret nei.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det er åpenbart at en regjering ikke bør gå i krig med stortingsflertallet. Det gjelder uansett, men det gjelder spesielt når vi har mindretallsregjeringer, hvilket vi har hatt i Norge i svært mange år. Samtidig er Regjeringen i henhold til lovverket som Stortinget har vedtatt, forpliktet til å utøve et skjønn. Det skjønnet er utøvd i denne saken, og vi har kommet til at basert på de retningslinjer og de kriterier som er satt for loven og forarbeidene, er det riktig å avslå den søknaden som har kommet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Først vil jeg si at er jeg glad for støtten til Regjeringens beslutning. Dernest vil jeg si at denne debatten illustrerer – og det er ikke noen kritikk av spørsmålsstilleren – hvor viktig det er at vi nå ikke starter en prosess der vi ender opp med saksbehandling av enkeltsøknader i Stortinget, for det krever et helt annet beslutningsgrunnlag i hver enkelt sak – når det gjelder hver enkelt søknad, hver enkelt læreplan, lærebøker og læreopplegg – for at man så kan ta stilling til det. Og det vil bli et stortingsregjereri som jeg ikke tror noen vil være tjent med – heller ikke de som er opptatt av å sikre privatskolene, slik også Arbeiderpartiet har vært opp gjennom svært mange år. De skolene som har fått godkjent sine søknader, har fått dem. Det kan vel hende at arbeiderpartiregjeringen har utøvd et annet skjønn i enkelte konkrete saker som den forrige regjering vurderte annerledes – det har jeg ikke forutsetning for å ta stilling til. Hvorvidt det skal foretas ny vurdering av de sakene, er avhengig av vilkårene i tillatelsene som er gitt. Det er ikke mulig å frata noen en tillatelse dersom vilkårene som står i den, er oppfylt, og det betyr at man skal være veldig varsom, tror jeg, med å skape usikkerhet rundt de godkjenningene som allerede er gitt. For framtiden får vi utøve vårt eget skjønn og håndtere de sakene som måtte komme.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Hvis noen mener at det her er fattet en beslutning som er i strid med loven, er det en helt ordinær sak – da får det være en sak for rettsvesenet. Her tror jeg hele debatten illustrerer viktigheten av at vi er litt ryddige i forhold til hvilken myndighet som ligger hvor. Hvis man mener det er tatt et beslutning i strid med privatskoleloven, så er det domstolene som tolker loven, eller som tar stilling til spørsmålet om det er begått et lovbrudd. Hvis det er slik at Stortinget mener at loven er gal, kan selvfølgelig Stortinget endre loven – uten at jeg anbefaler det. Hvis det er slik at Stortinget ønsker å frata Regjeringen utøvelsen av det skjønn som Regjeringen er tillagt i henhold til loven, vil jeg fraråde det på det sterkeste, for da ender vi i en situasjon der Stortinget skal behandle enkeltsøknader og utøve et krevende skjønn i enkeltsaker. Det vil jeg fraråde generelt, men også selvsagt innenfor privatskoleloven.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Først vil jeg si at vi hadde det hyggelig i Valdresgata Borettslag, Kristin Halvorsen og jeg. For det andre vil jeg si at det er med delt glede jeg hører hva boligprisene er nå, sammenlignet med hva de var da jeg flyttet derfra. For det tredje vil jeg si at hvis det var slik at det Regjeringen gjorde, var å øke presset på Valdresgata Borettslag og andre boliger i Oslo-området og det ble bevisst fraflytting fra Distrikts-Norge, så hadde det selvsagt ikke vært klok politikk. Men det er ikke det Regjeringen gjør. Regjeringen bruker et betydelig antall milliarder kroner på å opprettholde bosetting i Norge, vesentlig mer enn det man gjør i Sverige og i Finland, og det har bidratt til å dempe en utvikling med sentralisering som vi har sett i svært mange land. Vi vil gjerne ha en dialog med alle gode krefter – SV er inkludert blant dem – om hvordan vi kan gjøre enda mer. Det handler om økonomiske bidrag fra staten i form av lavere skatter, økte tilskudd til veiutbygging og den typen tiltak, men det handler ikke minst om at disse samfunnene i større grad må utvikle egne bedrifter og eget næringsliv. Jeg nevnte eksempler, Kirkenes, Mo i Rana og Åmot kommune, der omstillinger har vært vellykket. Der har vi greid å stanse en dramatisk fraflytting. Det er viktig, og da skal vi lære av de gode erfaringene, bl.a. for å bidra til lavere boligpriser i Valdresgata Borettslag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Her må vi rydde litt opp i hva SND driver med og ikke driver med. SND Invest er overhodet ikke noe distriktspolitisk virkemiddel. Stortinget har vedtatt at det skal være helt vanlige forretningsmessige investeringer for å bidra til egenkapital i norske bedrifter over hele landet uten noen distriktspolitisk profil. Det er null subsidier, det er forretningsmessige investeringer. Det kan man være for eller mot, men det handler ikke om distriktspolitikk, det handler ikke om subsidier, rentestøtte eller tilskudd. De subsidierte ordningene i SND, som er billige lån, risikolån eller tilskudd, har en veldig klar fordelingsprofil og distriktsprofil. Hver sjette bedrift i Finnmark har fått en eller annen form for støtte fra SND. Det er knapt noen bedrifter i Oslo som har fått støtte fra SND i betydningen billige lån, risikolån eller direkte tilskudd. Så det er ett eksempel på en klar distriktspolitikk som vi fører gjennom SND, og å blande inn SND i SND Invest blir veldig feil. Bredbånd, IT, er veldig viktig for Distrikts-Norge. Det gir mange muligheter. I Vågå har de fått flyttet ut arbeidsplasser bl.a. ved å bruke informasjonsteknologi. Men da må det være billig, og ved å omstille Telenor er kostnadene nå en tiendedel av hva de var for ti år siden.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg vil gjerne gå inn i en konstruktiv debatt, jeg, fordi dette er vanskelig. Det er ikke åpenbart hvordan vi skal bidra til å opprettholde bosettingen, selv om vi er villige til å satse betydelige summer på det, så den debatten hilser jeg velkommen, og jeg deltok i den debatten også i Finnmark. Men begrepet «bygge ned» statlig infrastruktur mener jeg er feil. For eksempel det som har skjedd i Posten, har ført til at vi nå har flere poststeder enn på mange år. Det blir flere steder hvor man kan gå på postkontor og hente og levere post og betale regninger, enn før, men det er en omstilling. Når det gjelder telestrukturen, er det riktig at det er færre ansatte, men det er et vesentlig bedre teletilbud. Finnmark var det fylket som først ble digitalisert. Vi jobber nå med en voldsom utbygging av bredbånd, og kostnadene for en ti minutters telefonsamtale fra Hammerfest til Oslo, som for ti år siden kostet ca. 23 kr, koster nå 2,94 kr. Det er veldig viktig for Finnmark og for hele Utkant-Norge at kostnadene med å bruke den nye informasjonsteknologien, Internett og andre typer ny informasjonsteknologi er gått dramatisk ned. Men det er en utbygging av den offentlige infrastrukturen, ikke en nedbygging, og det er gjort ikke minst av hensyn til Distrikts-Norge. Det er riktig at det er nedlagt postkontor, men det ble også nedlagt et betydelig antall postkontorer da – ja, jeg skal ikke være polemisk, men bare si at det er mange som har ansvaret for det som har skjedd innenfor Posten. Men alt i alt er det flere poststeder nå enn før.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg mener at det ikke er helt åpenbart at f.eks. eierstrukturen i bankene har noen direkte påvirkning i forhold til om distriktene greier seg eller ikke. Jeg tror det som er avgjørende for Distrikts-Norge, er at man har gode banktilbud, billige banktjenester og banktjenester over hele landet. Jeg tror akkurat det samme i forhold til f.eks. viktige deler av fiskeindustrien. Det viktige er at det kommer inn kapital, at noen vil investere og utvikle virksomhetene. Enten det har vært Frionor, Nestlé, Kjell Inge Røkke eller andre, har utlånskapital – det man kan kalle sentral, norsk kapital fra Oslo-området – vært viktig for utviklingen av Distrikts-Norge. Og jeg tror ikke at man uten videre kan si at det er negativt for Distrikts-Norge at den type kapital finnes. Det avgjørende er å se på mulighetene. Det er mange kystsamfunn nå som har framgang, bl.a. gjennom oppdrettsnæringen. Jeg tror, i likhet med mange i Finnmark, at oppdrett, i tillegg til tradisjonelle fiskerier, er en stor mulighet som Finnmark ikke har utnyttet godt nok ennå.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
I vinter og før jul ble Regjeringen, utenriksministeren og jeg kritisert for at vi ikke var kritiske nok overfor Israel og Israels håndtering av opptøyene i de okkuperte områdene på Vestbredden. Nå kritiserer Røsjorde oss for at vi ikke er kritiske nok til palestinerne og har stor nok forståelse for israelerne. Jeg tror den debatten, og det at kritikken kommer fra begge sider, illustrerer to ting: for det første at det er en komplisert og vanskelig konflikt, der det ikke er enkelt å si at den ene parten har alt ansvaret og den andre parten ikke har noe ansvar, og for det andre at Regjeringen har prøvd å føre en linje som tar innover seg at det nettopp er to parter, at vi alle har et ansvar for å bidra til fred, og at Norge ønsker å spille en rolle i forhold til det å bringe partene sammen, bidra til dialog, og dermed ikke alltid kan ha en like høy profil i offentligheten som man kanskje kunne ønske, fordi vi mener det er viktigere å spille en rolle i forhold til i konflikten og i forhold til partene. Når det gjelder medienes dekning, vil det være veldig galt av meg å gi karakteristikker i forhold til om jeg mener at den er objektiv eller ikke.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det avgjørende for oss er hva slags politikk som føres. Nå er vi i den situasjon at det ennå ikke er dannet en regjering. Det ser ut til at det blir en regjering der også arbeiderpartiet kommer til å delta, og der det bl.a. har vært spekulert i at Shimon Peres kan bli utenriksminister. Det er klart at en bred samlingsregjering med Sharon som statsminister og Shimon Peres, fredsprisvinneren, som utenriksminister vil være en regjering man vil ha store forventninger til, men jeg vil også si en regjering med en del usikkerhet i forhold til hva som vil bli den faktiske politikken. Jeg tror vi skal vurdere en israelsk regjering på grunnlag av hva de faktisk gjør. Arbeiderpartiet og Regjeringen vil selvsagt også gjøre det, uavhengig av hvilke partier som til enhver tid sitter i regjeringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Regjeringen arbeider for en offentlig fellesskole som gir et likeverdig opplæringstilbud med et mangfold som ivaretar alles behov. Den enkelte elev skal stå i sentrum, det skal legges vekt på moderne formidling av kunnskap. For å møte utfordringene fra kunnskapssamfunnet vil det være behov for å styrke og videreutvikle kvaliteten i skolen. Det er Regjeringens klare mål, og det vil vi få anledning til å komne grundig tilbake til i månedene som kommer. Når det gjelder pengebruken, eller ressursbruken, i grunnskolen, viser tall fra Gunnskolens informasjonssystem at antallet delingstimer pr. klasse har økt noe, mens antallet spesialundervisningstimer pr. elev sank fra skoleåret 1999-2000 til skoleåret 2000-2001. Det tyder samlet på at pengebruken, eller ressursinnsatsen, er stabil i perioden. Det foreligger av naturlige grunner ikke tall for inneværende år. Jeg er kjent med resultatene fra den spørreundersøkelsen Kommunenes Sentralforbund har foretatt, der 185 kommuner og 16 fylkeskommuner har svart. Ifølge denne undersøkelsen peker grunnskolen seg ut som den sektor flest kommuner ønsker å prioritere i 2002 gitt at det er rom for økt aktivitet. For inneværende år legger 22 kommuner av de 185 kommunene som har svart, opp til å utvide grunnskoletilbudet, og 96 kommuner vil opprettholde tilbudet. Dette utgjør totalt 64 pst. av de kommunene som har svart. Videre svarer 57 kommuner, eller 31 pst., at det i de foreløpige prioriteringene for 2001 legges opp til nedskjæringer i grunnskolen. Det er i utgangspunktet bekymringsfullt at enkelte kommuner planlegger nedskjæringer i grunnskolen. Det er i dag like fullt bred enighet i denne sal om at kommunene i større grad skal ha ansvaret for å foreta egne prioriteringer på viktige områder. Nå skal vi også huske at undersøkelsen det vises til, baserer seg på foreløpige prioriteringer, og ikke på endelige regnskapstall. En bør derfor være forsiktig med å trekke endelige konklusjoner på basis av denne undersøkelsen. Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet vil følge situasjonen i kommunene nøye. I forbindelse med tilstandsrapportene fra Statens utdanningskontorer våren 2001 vil departementet be om at kommuner som skiller seg ut med relativt lav ressursbruk, skal vurderes særskilt, for det må være helt klart at alle elever i vårt land skal sikres et tilbud i samsvar med bestemmelser i både lov og læreplan.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er helt enig i at dette grunnleggende sett handler om hvor mye penger vi skal bruke i fellesskap på felles velferdsordninger, som vår offentlige skole er en viktig del av. Vi kommer til å legge opp til økte inntekter til kommunene i årene som kommer. I budsjettet som er vedtatt for inneværende år, som var det første min regjering la fram forslag om i fjor høst, har vi en historisk sterk økning i kommunenes inntekter, sterkere enn på kanskje 10 år – 5-6 milliarder kr netto. I tillegg ble økte lærerlønninger kompensert for kommunene, slik at det ble totalt 8 milliarder kr, som er et historisk høyt nivå, og som har gjort at mange kommuner kan satse på skolen. Det viser jo også undersøkelsene, med alle mulige forbehold, at et flertall av kommunene som har svart på KSs undersøkelse, enten skal opprettholde eller øke bevilgningene til skolen. Så er det et mindretall som sier de skal bruke mindre, og da er situasjonen den at det er litt tidlig å si for det første om de kommer til å bruke mindre på skolen, og for det andre hva som er årsaken til at de kommer til å bruke mindre. Det kan jo være endringer i antallet elever, i skolestruktur og andre ting som faktisk gjør at det ikke er galt at det brukes noe mindre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er helt enig. Jeg mener at noe av det aller viktigste vi kan gjøre, er å sørge for at den offentlige skolen, grunnskolen, den videregående skolen og høyere utdanning, er god og blir bedre. Den er god allerede, men den er ikke god nok, og den kan bli vesentlig bedre. Men det er likevel slik at Norge nå er det landet i hele den vestlige verden som bruker mest penger pr. elev innenfor skoleverket, vi er det landet i Europa som har flest lærere pr. elev, vi har innført skolestart for 6-åringer, utvidet timetallet, innført videregående skole for alle, økt lærerlønningene med 30 000 kr i snitt på ett år og etablert skolefritidsordning. Det er mangler og problemer, men i løpet av de siste årene er det altså gjort betydelige løft innenfor skolesektoren, og vi skal gjøre nye løft. Det vi i tillegg sier, er at når Norge er det landet med flest lærere pr. elev i den industrialiserte verden og vi likevel har lærermangel, sier det kanskje noe om at i tillegg til å bevilge mer penger, må vi se på hvordan skoledagen er organisert og hvordan vi bruker ressursene i skoleverket. Det er å fornye skolen – og det arbeidet er vi også i gang med.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-02-28:
Jeg har en litt annen vinkling på spørsmålet enn Carl I. Hagen hadde. Jeg vil ta utgangspunkt i det faktum at det folkeopprøret vi nå registerer i Distrikts-Norge bl.a., har som utgangspunkt at det offentlige tjenestetilbudet svekkes. La meg nevne tre eksempler: de såkalte Rattsø-taperne, småkommunene som får kompensasjonen sin svekket med mange millioner kroner neste år, kraftskatten, som Regjeringen nå har iverksatt – et eksempel er Ulvik kommune, som mister 70 pst. av sine inntekter fra denne sektoren – og ikke minst Regjeringens prestisjeprosjekt, nemlig moderniseringen av offentlig sektor, som mer og mer framstår som et sentraliseringsprosjekt. Innser statsministeren at en i forbindelse med budsjettet nå må la de distriktspolitiske hensyn få større gjennomslag i den praktiske politikk, inkludert spørsmålet om videreføringen av det såkalte moderniseringsprogrammet for offentlig sektor?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Vi har ikke fått prøvd oss ennå, men hvis vi får det, er det ikke sikkert de vil protestere mot oss. Avstandsulempe og infrastruktur har vært en viktig bit av denne dialogen så langt. Finnmark er vel det fylket som er mest avhengig av fly, både for å komme til sentrale strøk og også når det gjelder intern kommunikasjon innenfor fylket. Og selv om det er offentlig kjøp av kortbanenettet, er det meget dyrt. Da vi hadde besøk i samferdselskomiteen av en liten delegasjon på tre – mens vi behandlet Transportplanen – fortalte de at den timen de fikk hos oss, kostet dem 23 000 kr i flybilletter. Da er mitt spørsmål til statsministeren: Neste gang man legger ut kortbanenettet til offentlig kjøp på anbud, er man da villig til å legge inn en reduksjon i flyprisene som en del av det anbudet? Er man også villig til å vurdere å legge ut stamrutenettet innenfor Nord-Norge og mellom nord og sør, til offentlig kjøp? For det er det eneste som hjelper. En liten avgiftslette betyr ingenting.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-02-28:
Det er vel for mye å forlange at statsministeren skal være i stand til å legge fram Arbeiderpartiets distriktspolitikk i en muntlig spørretime. Men jeg har, i likhet med alle andre, registrert kystopprøret, som startet ved at jeg kom inn på Stortinget. Jeg har stort sett talt for døve ører. I går presterte Stortinget å stemme ned et forslag om 10 milliarder kr som skulle stille distriktene likt med Osloregionen. Problemene i Finnmark og på kysten er vel større enn at de kan løses her i en muntlig spørretime, men: Hva har statsministeren tenkt å gjøre for at fiskeriene i Finnmark skal få levert sine fangster i Finnmark? Fiskeriene er det viktigste Finnmark har for å drive næringsutvikling og for å berge bosettingen. Hva har statsministeren tenkt å gjøre for å sikre at de kvotene som er tildelt, blir ilandført her? Og forstår statsministeren at folk i Finnmark har like stort behov både for investeringer og like rammevilkår som den øvrige del av landet?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-02-28:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Vår nytilsatte kystdirektør hevder i Aftenposten at Kystverket har ansvaret for overvåking av kysten i fredstid og Forsvaret i krigstid. Det er vel slik at Kystverket har et ansvar for å overvåke og veilede skipstrafikk for derigjennom å verne miljøet i særlig utsatte områder. Kan kystdirektørens avisinnlegg tolkes dit hen at Kystverket ser seg om etter flere oppgaver som skal løses, basert på brukerfinansiering og økte kostnader for en allerede presset næring?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-02-28:
Jeg takker for svaret og har et tilleggsspørsmål til fiskeriministeren. Kystdirektøren hevder at trafikksentralene med ekstra investeringer kan benyttes for å overvåke hele kysten. Alle trafikksentraler er plassert i Sør-Norge. Jeg antar at det ikke vil være tilstrekkelig med to mann på vakt dersom en trafikksentral skal ha ansvaret for overvåking av hele kysten. Har ministeren noen formening om hvor mye ekstra personell det er snakk om?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-02-28:
Jeg har et tilleggsspørsmål til. I kystdirektørens artikkel refereres det også til bruk av fremtidig AIS-system, som først vil være fullt utbredt i 2007. Det synes også som om kystdirektøren mener at bruken av AIS er mer kostnadseffektivt enn radarovervåking. Det vises også til et prisoverslag. Jeg antar at overslaget er basert på bruk av Forsvarets infrastruktur, og at det er Forsvaret som skal ta ansvaret for driften av dette. Har fiskeriministeren noen formening om hvordan man skal oppta fartøyer som ikke omfattes av bestemmelsen om bruk av transponder, eller de fartøyene som velger å skru av det systemet?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg har også et spørsmål til statsministeren. Selv om han nå ikke overraskende har vært en del inne på Nord-Norge og Finnmarks-politikken, er det grunn til å forfølge spørsmålet om distriktspolitikk mer generelt, også fordi jeg har en annen innfallsvinkel enn Carl I. Hagen hadde. Det er nemlig ikke så underlig at vi får et distriktsopprør nettopp under arbeiderpartistyre. Det henger selvsagt sammen med den politikk Arbeiderpartiet, nå også Stoltenberg-regjeringen, fører. Det henger også sammen med måten en møter representanter fra distriktene på. Da Stoltenberg-regjeringen overtok, satte den straks i gang nedbyggingen av en del distriktspolitiske tiltak. Flere tilskuddsposter i revidert nasjonalbudsjett i fjor ble kuttet: jordbruksoppgjøret, som tidligere var kommet i havn i forståelse med landbrukets organisasjoner, gikk mot brudd for første gang på flere år, Nasjonal transportplan hadde en for dårlig distriktsprofil osv. Så mitt spørsmål er: Harmonerer denne nedbyggingen av distriktstiltak med det statsministeren nå sier om ønsket om en satsing på distriktene?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg må gjøre statsministeren oppmerksom på at mitt spørsmål ikke gikk på Finnmark spesielt, som statsministeren nå fortsetter å svare på, men det gikk på distriktspolitikken generelt, for det er en uro, ikke bare i Finnmark, men utover i distriktene generelt. Jeg sa heller ikke at dette var en aksjon mot Arbeiderpartiet og for sentrum, men at det ikke er tilfeldig at dette kommer under et arbeiderpartistyre. Det er ikke lett å snu flyttestrømmen. Sentrumsregjeringen satte inn en rekke tiltak som gjorde at den faktisk ble avdempet, selv om den ikke ble snudd, hvis vi ser distriktene under ett og ikke bare Vadsø spesielt. Jeg tror dette også har noe med hvordan Arbeiderpartiet møter distriktene på. Statsministeren sa ifølge avisen Finnmarken da han var i Vadsø, at i indre Oslo øst er det mange som synes vi bruker for mange penger i Distrikts-Norge. Ser ikke statsministeren at dette kan virke som en unnskyldning, at det kan virke som om man setter grupper opp mot hverandre, og at en trenger tiltak begge steder, men på helt ulike vis? Og til slutt: Vi ble under budsjettforhandlingene i fjor høst enige om en evaluering av tiltakssonen for Nord-Troms og Finnmark. Hvor står den saken?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Vi kjenner gjennom mange år til Arbeiderpartiets motvilje mot private skoler. De har gått mot at de skulle få en skikkelig økonomisk støtte, som ville ha gjort at ikke bare barn med rike foreldre ville kunne gå der. Nå har de akseptert å styre på basis av loven, men gjør så godt de kan for å hindre private skoler. Når det gjelder den konkrete skolen som Jan Petersen tok opp spørsmål om, har skolen faktisk gjort det klart at den vil følge norsk lov, også norsk likestillingslov og eventuelt fjerne det som måtte være i strid med den, fra undervisningsmateriellet. Det er ikke selve avslaget, men begrunnelsen fra kirke- og undervisningsministeren som er mest oppsiktsvekkende. Han sier at han antar at skolens læreplan strider mot FNs barnekonvensjon. Hva bygger han det på? Han sier at skolen legger for stor vekt på individuelt arbeid, noe vi forsøker å stimulere til i den offentlige skole. På samme måte er det når det gjelder tverrfaglig arbeid, som det er en skepsis mot, ifølge departementets begrunnelse, når det dreier seg om religion. Begrunnelsene er oppsiktsvekkende. Ser statsministeren at dette er så dårlig og ugjennomarbeidet at det bør tas opp på nytt?
Lars Sponheim (Venstre), 2001-02-28:
Etter åtte år med sammenhengende vekst i norsk økonomi er det sterke krefter som virker sentraliserende, og de kreftene er nok så sterke at selv om vi legger alle gode hoder i bløt for å finne gode virkemidler i distriktspolitikken for å motvirke dette, så synes det å være vanskelig. Den erkjennelsen tror jeg vi skal dele mellom flere regjeringer. I denne fasen er det helt avgjørende at de virkemidlene vi kjenner til, og som fungerer, brukes med den kraft som ligger i dem. Jeg vil likevel bruke denne anledningen til å fortelle statsministeren hvordan vi kan komme i gang med å tenke nytt og smart i distriktspolitikken. Vi vet at vedtak i denne sal fører til en ny norsk østlandsby, Fornebu, og ny utbygging rundt Gardermoen, og alt dette skal slåss om den samme knappe ressursen: menneskene i dette landet. Hvordan kan vi tenke nytt og smart der unge mennesker har andre resepter for hvordan og hvor de ønsker å leve sine gode liv? Jeg tror mye av svaret ligger i den nye informasjonsteknologien. Den forrige regjeringen la fram stortingsmeldingen «IT-kompetanse i et regionalt perspektiv». Vi vet at det skjer mye der ute, men vekstkraften er så sterk i sentrale strøk. Den drukner dessverre litt i Fornebu-debatten. Kan vi fortsette å ha en dialog med Regjeringen på dette feltet?
Jan Petersen (Høyre), 2001-02-28:
Mitt spørsmål går til statsministeren. Statsråd Giske har med ryggdekning fra statsministeren avslått søknaden fra den kristne barneskolen Oasen i Songdalen. Det anfekter to meget viktige prinsipper. Det ene er foreldreretten, at foreldrene skal sikres at barna får gå i den skolen de ønsker, og det andre er toleransebegrepet. Jeg aksepterer at statsministeren ikke er enig i det grunnlaget Oasen bygger på, men er det ikke slik at toleranse nettopp dreier seg om å akseptere andre standpunkter enn dem man selv står for? Og hvorfor har ikke statsministeren fulgt opp dette i praksis?
Jan Petersen (Høyre), 2001-02-28:
Denne beslutningen har skapt stor uro og er kritisert fra mange kretser, bl.a. av generalsekretæren i Human-Etisk Forbund, som nettopp sier: «Toleranse handlar nettopp om å kunne leve med meiningar og haldningar ein sjølv er djupt usamde i.» Det er en viktig ting. Samtidig har seks kristne ledere, og det dekker alt fra syvendedagsadventister og Misjonssambandet til Oslo katolske bispedømme, skrevet et sterkt kritisk åpent brev nettopp om dette spørsmålet. De reiser nå faktisk spørsmål om det er slik at de kristne skolene etter privatskoleloven virkelig kan få lov å være kristne skoler med de begrunnelsene som altså statsråden har gitt. Mitt spørsmål er: Hvordan har statsministeren tenkt å sikre at de kristne skolene skal få lov å være kristne skoler?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
Nå er det slik at Arbeiderpartiet ikke har vært med på alle endringer i privatskoleloven, de stemte bl.a. mot siste endring. Som representant for et parti som i sin tid her i salen hadde saksordføreren for privatskoleloven, er det som vekker min bekymring som liberaler, at statsråd Giske i løpet av håndteringen av Oasen-saken har klart å bruke tre sett ulike argument. Først kom et argument om trusselen for grendeskolen. Så har Stortinget funnet en løsning på hvordan man kan sikre det. Så kom argumentet om likestilling. Så sier skolen at man skal følge likestillingsloven. Så kommer et tredje sett nye argumenter, slik som representanten Bondevik viste til. Det som blir det forunderlige, og som i hvert fall skaper uro hos meg, er at istedenfor å si at hva vil nå skolen svare på utfordringene fra oss, dette er våre vilkår, så tar man med tredje sett argumenter og kjører igjennom. Da skapes det etter min mening en type rettsvilkårlighet som man ikke kan ha, selv innenfor det forvaltningsskjønn som Regjeringen har, hvis man skal bli oppfattet å være fair. Derfor har vi selvfølgelig fått denne uvante alliansen mellom Human-Etisk Forbund, syvendedagsadventistene og Den katolske kirken, og Venstre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
Mitt spørsmål går til sosialministeren. I dagens utgave av Dagsavisen resonnerer bl.a. generalsekretæren i Kirkens Bymisjon over den elendighet som narkomane lever under i Oslo sentrum. Hun, sammen med en fagansvarlig, resonnerer rundt det om vi ikke nå bør være åpne for å drive forsøk med sprøyterom, ikke fordi vi skal gi opp kampen for å berge folk mot stoff, ikke fordi vi skal gi opp kampen mot kriminelle, men fordi vi overfor folk i elendighet kanskje har en plikt til å sørge for at elendigheten blir mindre. Vil statsråden vurdere en hjemmel som gjør at man kan få utprøvd forsøk under betryggende rammer, bl.a. i rammer hvor man kan sørge for at det finnes et utvalg av være- og møtesteder, hvor sprøyterommet ikke er det eneste, men er en del av en større helhet?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
Jeg har den dypeste respekt for konvensjoner. Min utgangsideologi er i grunnen at det dør flere i Norge av mangel på tro på at det nytter å hjelpe, enn av heroin. Vi er i en situasjon som også handler om veldig slitne mennesker, bokstavelig talt slitne, som lever i elendighet. I hjertet av den store byen vi er i, må det også være plass for de utstøtte. Når bl.a. Kirkens Bymisjon i dag reiser debatten om sprøyterommet, er ikke det for å gi avkall på strengheten og striksheten i norsk narkotikapolitikk, men det er for å stille spørsmål om en ikke skal gå et stykke på veien for å lindre hverdagen for noen som er i en så krevende situasjon at livet deres bare er forferdelig. Det var bakgrunnen for mitt spørsmål. Vi er i ferd med å få overdosedødsfall i et antall i Norge som passerer tallet på trafikkdrepte. Vi vet hvor sterkt vi reagerer på trafikkdrepte, men overdosedødsfallene må vi nå begynne å se på. De kan ikke ligge så høyt som de gjør, det kan de ikke fortsette med.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
Jeg har dette spørsmålet til samferdselsministeren: «T-banen i Oslo er Norges suverent største skinnegående transportsystem, med ca. 70 millioner reisende per år. Oslo kommune har forpliktet seg til å ta igjen vedlikeholdsetterslep og fornye vognmateriellet. For å få en moderne metro kreves det også investeringer utover dette. Hvordan vil staten bidra til utviklingen av T-banen i forbindelse med det handlingsprogram som snart skal legges fram i forbindelse med Nasjonal transportplan?»
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
Jeg oppfatter det som svært positivt at det i forbindelse med handlingsprogrammet vil bli vurdert om deler av ekstrasatsingen for å bygge ut T-banen til metro vil bli tatt opp, og ser selvfølgelig med forventning fram til vurderingen av det. Det er vel kjent at det systemet som ble utbygd i sin tid, har vart lenge, og når noe slites ned, koster det mye å ta det igjen. Å ta inn et vedlikeholdsetterslep på 1,6 milliarder kr er viktig. Det har Oslo kommune forpliktet seg til. Å ta igjen vognmateriell på 4 milliarder kr er helt nødvendig. Men mitt tilleggsspørsmål til statsråden er: Er han åpen for at det påslaget som kommer i Oslopakke 2 knyttet til bomringen eller til en eller annen form for trafikantbetaling etter 2007, ikke bare skal brukes til å kjøpe nytt materiell i forbindelse med T-baneringen, men også kan gå inn i fornyelsesprosessen med de vognene som allerede er nedslitt?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
Jeg deler selvfølgelig statsrådens syn på spleiselag. Spleiselag er ofte avhengig av psykologi og de riktige skritt, og grunnholdninger er viktige. Når jeg stilte spørsmålet om å åpne for at noe av det som skal komme inn snarest mulig – der er statsråden og jeg enige – ved påslaget i bomringen til å kjøpe materiell, også kan brukes til å fornye, vil det åpne for et incitament til å forplikte seg til dette. Det var derfor jeg stilte det spørsmålet slik jeg gjorde. Jeg håper i hvert fall at statsråden tar med seg den tanken videre som ett av bidragene til å forløse de gode krefter i det spleiselaget han selv beskrev på en utmerket måte.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Det er grunn til å gi ros til Regjeringen for det arbeidet som er gjort med denne skolen. Det virker som om det er gjort et grundig og skikkelig arbeid. Men det som gir grunn til bekymring, er at vi har ganske mange skoler som driver med det samme pedagogiske materialet, som står i den samme tradisjonen, og som tilhører den samme organisasjonen. Vi vet også at den organisasjonen som driver disse skolene, har ambisjoner om å etablere ganske mange skoler i løpet av et visst antall år – vi har jo sett planen deres. Mitt spørsmål til statsministeren blir: Vil statsministeren gå inn og se på det? Vi vet jo at skolene innenfor denne religiøse bevegelsen bruker stort sett det samme undervisningsmateriellet, som er oversatt fra amerikansk og sørafrikansk. Og mitt spørsmål til statsministeren er: Vil statsministeren gå inn og vurdere de øvrige skolene som har fått statstilskudd, og som bruker dette materiellet, slik at de eventuelt skal behandles likt som Oasen?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Evalueringen av KRL-faget har påvist at det er behov for omfattende etterutdanning av lærere. Dette er uavhengig av andre organisatoriske og/eller innholdsmessige endringer. Det er viktig at ulike miljøer tar ansvar og får støtte til kurs. For å skape aksept og bedre forståelse for faget er det viktig at minoritetsmiljøer og andre organisasjoner får mulighet for å legge til rette etterutdanningstilbud. Vil statsråden benytte ulike organisasjoner i arbeidet med etterutdanning i faget?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg takker for svaret. Vi får en stortingsmelding og skal behandle hele faget, både det som har med fritaksrett å gjøre, og det som går på organisering av innholdet osv. – strukturen, progresjonen i faget og hvor vi skal legge de ulike emnene. Det blir en sak for seg, og det blir en viktig sak. Uavhengig av dette har disse rapportene også påvist at det er behov for etterutdanning, og det er behov for å sette i gang et omfattende arbeid for å heve kompetansen til lærerne. Det blir tydeligvis gjort, og det er jeg glad for. Men når vi skal satse på etterutdanning innenfor dette faget, tror jeg det er viktig at vi har en praktisk tilnærming til det og ikke bare en rent akademisk tilnærming. I den forbindelse er jeg opptatt av at en benytter den kompetansen som finnes innenfor ulike organisasjoner, minoritetsorganisasjoner osv., for vi vet jo at det er minoritetselevene som har de største problemene i forhold til faget. Mitt spørsmål er: Vil statsråden ta et initiativ for å benytte seg av den typen organisasjoner, trekke inn den kompetansen, den faktiske tilnærmingen som de har mulighet til?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg synes det er bra at det blir etablert nettverk mellom ulike utdanningsinstitusjoner, høyskoler og universitet, med sikte på å få til en god etterutdanning. Og det arbeidet er tydeligvis i gang. Jeg er også enig i at det er kommunene som eier og driver skolene, som har hovedansvaret for etterutdanningen. Men her er vi inne på et område hvor det også er ganske mye statlige midler inne. Som statsråden påpekte i sitt første svar, er dette prioritert når det gjelder statlige midler. Det som er viktig for meg, er at disse statlige midlene blir satt inn på en slik måte at vi får en praktisk tilnærming til dette faget, at de ulike organisasjoner som har kunnskap, som sitter med erfaring, som er i stand til å bygge tillit og dermed også formidle en kompetanse, blir tatt i bruk på en riktig og fornuftig måte i forhold til etterutdanning i dette faget. Så jeg avslutter med en oppfordring til statsråden om at han tar i bruk den kompetanse som finnes innenfor de ulike organisasjonene, når det skal gis etterutdanning i dette faget.
Inge Lønning (Høyre), 2001-02-28:
Det er første gang i fredstid at en norsk regjering i løpet av så kort tid har klart å fremskaffe en allianse av alle livssynssamfunn i hele Norge, som henvender seg til Stortinget og uttrykker sin bekymring for livssynsfriheten. Jeg konstaterer at det ikke bekymrer statsministeren – det burde det gjøre. Mitt spørsmål går på den konkrete kgl. resolusjon av 9. februar d.å. Den innfører en ny og tredje begrunnelse for det samme standpunkt som statsråd Giske har inntatt hele veien. Men den begrunnelsen som er brukt for å gi avslag på klagen, er av det samme departement tidligere brukt – i nøyaktig samme form – som vilkår for godkjenning. Det er, så vidt jeg kan skjønne, ganske kontant i strid med det grunnleggende rettsprinsipp likhet for loven – like saker skal behandles likt. Bekymrer ikke det heller statsministeren?
Inge Lønning (Høyre), 2001-02-28:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Lånekassen opplyser i brev 14. februar 2001 at forskriften om delvis dekning av skolepenger for elever ved utenlandske og/eller internasjonale videregående skoler faller bort fra og med høsten 2001. Bortfallet rammer flere hundre elever, og kan gjøre det vanskelig for flere av de berørte skolene å fortsette sin virksomhet. Er dette tilsiktede konsekvenser av Regjeringens budsjettforslag?»
Inge Lønning (Høyre), 2001-02-28:
Jeg takker for svaret, selv om det ikke var et svar på spørsmålet. Det jeg spurte om, var om det var tilsiktede konsekvenser av Regjeringens budsjettforslag at disse skolene helst bør nedlegges, eventuelt at de elevene som hittil har mottatt en støtte i størrelsesorden 40 000 kr pr. år eller litt mer, for fremtiden må finansiere skolegangen fullt ut selv. Det siste vil jo i så tilfelle for familier med ikke altfor sterk økonomi bety en ganske drastisk merbelastning, og dette vil ramme elever som er midt inne i et studieløp, som har gjennomgått ett år, og som fra dette ene året til det neste altså får en økning i skolepengesatsen på over 40 000 kr. Jeg gjentar spørsmålet: Er dette en tilsiktet virkning av Regjeringens budsjettforslag, eller er det et arbeidsuhell?