Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Jeg vil først si at partienes hovedtalere, så vidt jeg skjønner det, her gir bred tilslutning til hovedlinjene i Regjeringens politikk, og det setter jeg pris på. Et hovedpoeng i redegjørelsen var jo å illustrere at våre nære interesser - dette som svar til representanten Larsen - også er knyttet sammen med vår evne til å bære byrder i en verden hvor avstand ikke lenger spiller den samme rollen. Og da mener jeg det er viktig at vi klarer å fokusere på de sammenhengene. Man kan godt si at det som skjer på Afrikas Horn, ikke berører grenseovergangen mellom Norge og Russland, men henger sammen med den store økt det er å bære byrder og ta tak i de krevende oppgavene vi står overfor. Så vil jeg si at denne redegjørelsen etter mitt skjønn ikke var harmoniorientert. Jeg legger vekt på at det er for lite politisk vilje til å ta fatt i de virkelige problemene i verden, ikke for mye. Og hvis min omtale av Russland i denne redegjørelsen er harmoniorientert, er jeg ikke sikker på at det samsvarer med den måten russerne leser den på. Jeg har også gjort det klart av vi skal bruke anledningen til å være meget fokusert i vår kritikk overfor Kina. Representanten Solberg fant mindre retorikk og mer realisme, men mindre Soria Moria. Det er jeg ikke enig i. Nå har det gått tre år, og denne redegjørelsen gav en framdriftsorientering på veldig viktige områder av Soria Moria. Så det vi gjør nå, er å forklare hvor vi er i viktige prosesser, og det var en viktig inspirasjon for å lage redegjørelsen. Representanten Høglund er inne på et poeng han ofte kommer tilbake til: Har norsk engasjement i disse prosessene egentlig tjent norske interesser? Det har vi debattert flere ganger, og han er en ordentlig debattant på disse områdene som jeg verdsetter. Men la meg stille spørsmålet tilbake: Har det engasjementet skadet norske interesser? Det har jeg vanskelig for å se. Det kan være en og annen sak der vi ikke er enige med alle våre allierte. Det tåler demokratiet veldig godt. Men min erfaring er jo at i møte med USA er det de kommer til Norge for å snakke om, i tillegg til punkter på vår bilaterale dagsorden og enkelte alliansepunkter, disse engasjementene: Norges rolle, Norges bidrag, norske erfaringer. Så i den sammenhengen mener jeg det er viktige punkter som tjener våre interesser. Så sier representanten Høglund at med Fremskrittspartiet blir det bare en forsiktig dreining av kurs når det gjelder utenrikspolitikken. Vel, hvis han skal følge opp det Fremskrittspartiet sier, er jeg ikke sikker på det. Hvis han skal følge sin partiformann, som sier at FN er en trussel mot verdensfreden, er jeg ikke sikker på det. Hvis han skal følge opp kuttlisten sin i det alternative budsjettet for 2008, som handler om 88 pst. kutt i støtten til Afrika, 98 pst. kutt i støtten til Asia, 60 pst. kutt i støtten til Midtøsten, 85 pst. kutt i støtten til Latin-Amerika og 61 pst. kutt i støtten til FN, er ikke det en forsiktig kursjustering. Jeg som sitter og driver Utenriksdepartementet, kan si at 100 mill. kr i kutt på drift i UD på alt det som gjelder den delen av verden som Høglund er mest opptatt av, nemlig Vest-Europa og nord og den utviklede verden, blir ikke noen kursjustering, det blir nok noe langt mer dramatisk enn det. Når det gjelder vårt forhold til de landene som står oss nær, er både representanten Solberg og Høglund veldig opptatt av å minne om at Norge er et lite land. Det sa også Solberg nå: Jeg må minne om at Norge er et lite land. Mitt svar på det er å si at ja, i noen sammenhenger kan det hende. Men hvis vi snakker om hvorvidt Norge er lite eller stort, så la oss bli enige om hva vi snakker om. Vi er den sjuende største finansielle bidragsyter til FN. Vi er verdens tredje største gasseksportør, verdens femte største oljeeksportør - og vi kunne nevnt flere tall videre - og vi har høyest BNP per capita. Det er ikke slik at vi da blir sett på som et lite land. Det er jo også hvordan vi framstår i verden, og hva vi er med på å bære av byrder, som blir tatt på alvor. Når det gjelder Burma, la meg si det slik: Selvfølgelig vil en endring av norsk Burma-politikk bli tatt opp i Stortinget. Det er ingen endring i norsk Burma-politikk. Denne redegjørelsen inneholdt en prinsipiell debatt om virkemiddelet sanksjon og isolasjon, og representanten Solberg sa det veldig tydelig: Hvis bare noen er med, virker det ikke. Sør-Afrika var et annet eksempel. Jeg skal ikke ta Burma-debatten på dette nå, men jeg registrerer at i Burma-spørsmålet om boikott er jo ikke de viktigste landene med, og dermed kan man si det slik at resultatet er diskuterbart. Det som er helt sikkert, er at det iallfall er kuttet veldig viktige muligheter for å nå fram med kritisk dialog i det regimet det her handler om. La meg si det slik - og det er svaret på det spørsmålet representanten Høybråten stilte - at for Raymond Johansen handler det nå om det humanitære imperativ. Vi kan stå overfor at hundretusenvis av mennesker nå vil dø i ukene som kommer. Da er det én prioritet, og det er å fokusere på det humanitære hjelpearbeidet. Men Raymond Johansen har med seg et brev fra statsministeren til juntaens leder som er veldig tydelig på hva Norge mener i de prinsipielle politiske spørsmålene. Men hvis Johansen brukte sin reise nå til å drive en høyprofilert runde på alle de politiske temaene som burmeserne kjenner godt, kunne vi gitt dem rett innen juntaen som sier: Slipp ikke inn hjelpearbeidere utenfra, da blir det bare politikk og fokus på det! Nå handler det altså om å redde liv, og det må være vår prioritet. Ellers vet alle for øvrig hva Norge mener. Når det gjelder Afghanistan - som kom opp her - vil jeg si til representanten Høglund: Ja, kamp mot korrupsjon er avgjørende. Derfor er den kommende konferansen i Paris om Afghanistans utvikling, utforming av det dokumentet, Kai Eides rolle i å være med og påvirke det, vårt sterke engasjement der, svært viktig. Kampen for den dødsdømte journalisten er for oss en hovedprioritet. Jeg vil gi det svaret til representantene her og også til de avisene i dag som har påpekt det: Dette er en sak Norge følger løpende hver dag fra vår ambassade og også fra Regjeringen og fra afghanske myndigheter - senest i dag. Vi forsøker også å legge dette inn i et bredere perspektiv, nordisk-europeisk osv. Det er klart at en slik uakseptabel sak - om det skulle skje - vil være noe som giversamfunnet, Afghanistans støttespillere, vil følge meget nøye. Så vil jeg bare til representanten Høybråten si at det ikke er riktig at Norge brøt ut av en internasjonal enighet når det gjaldt vår støtte til den palestinske folkevalgte presidentens forsøk på å samle mer enn 90 pst. av den folkevalgte forsamlingen. Hvis det skal være en snever gruppe land, riktignok toneangivende land, som definerer hva som er internasjonal enighet, mener jeg det bærer feil av sted. Jeg merker meg at Frankrike, det påtroppende EU-formannskapet, nå har dialog med Hamas. Viseministeren i utenriksdepartementet som var sammen med meg foran Europaparlamentet sammen med Tony Blair for en måned siden, sa det veldig tydelig: Vi må erkjenne at det går ikke an å lage fred med bare halve befolkningen. Det er nødt til å være en dialog også den veien. Så er det riktig at USA startet Annapolis-prosessen, men la meg minne om at da president Bush trakk opp den forhandlingsprosessen, nevnte han betydningen av at Norge fikk liv i AHLC og kjørte det sporet. Vi jobber altså parallelt med amerikanerne her, og vi støtter hverandre, og det er en rolle vi er ganske godt vant med når det gjelder Midtøsten. Så vil jeg også si til representanten Høybråten at det er ikke riktig at jeg måtte streve med begrepet «alle må med» - et godt slagord for øvrig - i denne redegjørelsen. Alle kom dessverre ikke med, og man får ta noen temaer. Men Afrika er med i veldig mange av hovedsakene som er nevnt. I tillegg til freds- og forsoningsprosessene, Afrikas Horn, Somalia og Sudan er mange av de andre satsingsområdene her ting av avgjørende betydning for Afrika og kampen mot ekstrem fattigdom. Så vil jeg få avslutte med å si at utenriksdebattene er bra og viktige. Vi merker fra Utenriksdepartementets side i vårt arbeid med stortingsmeldingen om norske interesser i en globalisert verden, som jo Høglund ønsker velkommen, den store interessen det er for utenrikspolitikk i norsk samfunnsliv. Det er ikke, slik som det var i tidligere tider, enten det handlet om Vietnam-krig eller EU-kamp, én stor sak som trumfer alle andre, men det er et veldig bredt engasjement. Som representanten Valle peker på: Fra det sivile samfunns organisasjoner og enkeltmennesker er engasjementet veldig tydelig, og jeg tror det er vår oppgave både som regjering og politiske partier å gå ut av dette hus også og møte dem i debattene. Jeg kan da bare oppfordre stortingsrepresentantene til å følge med på hjemmesidene våre om de arrangementene vi har i serien Refleks, med viktige debatter, mye her i hovedstaden, men også rundt om i landet, og hvor også Stortingets representanter er hjertelig velkomne til å delta, for det er livlige og spennende debatter som kan trenge hele mangfoldet av norsk politikk.