Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-05-29:
Eierseksjonsloven er en viktig lov for svært mange her i landet. Jeg har notert meg at loven vil omfatte over 45 000 eiendommer som er delt inn i ca. 350 000 eierseksjoner. 91 pst. av eierseksjonene er boliger, resten er næringsseksjoner. Det er også verdt å merke seg at eierseksjoner finner vi over hele landet. Riktignok er 58 pst. av dem i landets ti største byer, men boliger organisert som eierseksjoner finner vi både i bygd og by, på fjellet og ved sjøen, siden også mange fritidsboliger har denne eierformen. Eierseksjonsloven har først og fremst som formål å etablere et lovverk som bidrar til at boligsameieformen skaper en trygg og forutsigbar måte å bo på for personer og familier. Komiteen har bestrebet seg på å etablere et lovverk som skaper denne tryggheten. Vi deler oppfatninger om mye, men skiller også lag på en del områder. Mulighetene for korttidsutleie av boliger, f.eks. til turister gjennom Airbnb, er en av utfordringene som må rammes inn bedre enn dagens lovverk gir rom for. Oppkjøp av boligseksjoner for utleie eller ombygging av leiligheter til små hybler er andre utfordringer som må reguleres bedre enn vi gjør i dag. Etter dagens lov er det forbudt å kjøpe eller på annen måte erverve flere enn to boligseksjoner i ett og samme eierseksjonssameie. Dette omgås ved at det etableres selskap som står som eier av to enheter, men slik at samme eier står bak flere selskap. Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og SV, fremmer en lovformulering som forhindrer dette gjennom at eierbegrensningene gjelder både direkte og indirekte eierskap. En slik begrensning i mulighetene til å omgå lovens intensjoner ble etterlyst av en rekke høringsinstanser. Forslaget burde derfor etter min mening fått bred støtte i komiteen, men slik ble det altså ikke. I lovframlegget fra departementet foreslås det en ny lovhjemmel i plan- og bygningsloven og i eierseksjonsloven som gir kommunene rett til å vedta reguleringsbestemmelser som forbyr seksjonering av turistanlegg. Departementet viser til at flere kommuner opplever det som et problem at attraktive fritidsboliger i områder som kommunene har regulert til reiselivsformål, blir gjort utilgjengelige for utleie til turister i høysesongen fordi boligene er solgt til enkeltpersoner. Senterpartiet, sammen med SV, støtter regjeringens forslag om å gi kommunene rett til å vedta reguleringsbestemmelser som forbyr seksjonering av turistanlegg. Regjeringen får imidlertid bare vår støtte på dette området, selv om vi registrerer at regjeringen har støtte for lovforslaget, særlig blant mange reiselivskommuner i distriktene. Til Fremskrittspartiet må jeg si at dette er en mulighet for kommunene, ikke et lovpålegg. Det er altså kommunene selv som bestemmer om de ønsker å ha et slikt forbud. Jeg mener det er lett å forstå kommunenes behov for å kunne regulere utbyggingen av et område slik at en sikrer seg at framtidig bruk er i tråd med reguleringsformålet og de investeringer kommunene legger inn for å bygge opp et reiselivsprodukt. Flertallet vil dessverre frata kommunene selvstyre på dette området. Flertallet har her valgt å lytte til eiendomsbransjen og dens behov for største mulig frihet. Små og store spørsmål avgjør om et boligsameie oppleves som en trygg boform, samtidig som et boligsameie gir eieren rådighet og handlefrihet over egen bolig. Slik sett skal boligsameieformen skille seg fra det mer regulerte borettslaget. I en eierseksjon har seksjonseieren ansvar for vedlikehold av sin bruksenhet, mens sameiet har ansvar for fellesarealene. Komiteen deler seg når det gjelder hvor stort krav som kan legges på den enkelte seksjonseier. Flertallet foreslår at omfanget av vedlikeholdet ikke må være større enn at det utløser et pantekrav for hver bruksenhet på to ganger folketrygdens grunnbeløp. Det er det samme nivået som i dag gjelder for borettslag. Mindretallet vil opprettholde dagens bestemmelser. Når det gjelder lovens bestemmelser om regler for årsmøtet, står Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og SV, og sier at innkallingen skal skje skriftlig. Departementet mener at skriftlig innkalling også kan anses ivaretatt ved elektronisk kommunikasjon. Det er ikke vi enig i. Dersom et flertall godtar elektronisk innkalling, kan det gjennomføres, men da slik at de som ikke samtykker, har krav på skriftlig innkalling. Det er mange som verken har tilgang til eller er fortrolig med bruk av datamaskin, og de må få nødvendig informasjon på papir. Til slutt vil jeg ta opp de forslagene Senterpartiet er med på.