trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Statsråden har et merkelig forhold til millioner. Når han snakker om de 50 mill. kr som Arbeiderpartiet har bevilget mer til Aetat, er det plutselig ikke noen penger. Da forlikspartiene skulle prøve å finne 500 000 kr for å holde seg innenfor rammen, klarte de ikke å finne det. Så da må 50 mill. kr være ganske mye penger. Det er også slik at statsråden kaller det å parkere folk på tiltak. Hvem er det som sier det? Det er ingen som snakker om det. Det er statsrådens ansvar å kvalifisere de ledige for de ledige jobbene. Metoden må også være statsrådens ansvar. Under den tilsvarende debatten i fjor ble statsråden spurt om han var bekymret for de mange signalene om at arbeidsledigheten ville øke. Svaret var at det var han ikke. I dag vet vi at statsråden tok feil. 17 000 flere er blitt ledige. Det er en økning på hele 28 pst. Og det har statsråden nå sittet et helt år passivt og sett på og latt skje. Med Regjeringens egne forslag vil ledigheten øke ytterligere neste år, og etter det Statistisk sentralbyrå spår, vil vi i 2004 ha en arbeidsledighet på 5 pst. Da vil jeg stille det samme spørsmålet igjen: Er statsråden fortsatt ikke bekymret? I en slik situasjon er svaret statsråden gir til de arbeidsledige, enda mer urovekkende. Regjeringen vil tydeligvis gjøre livet enda vanskeligere for dem som mister arbeidet sitt, og ikke minst gjelder dette kuttet i forhold til dagpenger, fra tre til to år. Statssekretær Ryssdal i Arbeids- og administrasjonsdepartementet kaller dette tøffe gulrøtter eller pisk for å gi folk et sterkere incitament til å skaffe seg jobb. Men disse gulrøttene kan man ikke leve av – mat må man ha hver dag. Og da vil jeg spørre statsråden: Hva skal de som går ledige utover toårsperioden, leve av når dagpengene tas fra dem?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Bare noen kommentarer helt på tampen av debatten. Det blir litt underlig når det er representanten Sandberg fra Fremskrittspartiet som kommer hit opp og beklager seg over svartmalingen. For hvem var det som gikk ute i Vandrehallen da budsjettet ble lagt fram, og skrek høyest av alle og var ganske indignert på vegne av det norske folk? Men så skjedde det at de fikk noen prosenter i reduksjon på alkoholavgiftene, og da ble budsjettet mye mer spiselig. Man aksepterte både økte egenandeler for eldre og uføre og kutt i gravferdshjelpen, selv om man nå sier at det er ganske graverende. Det er det ikke lett å skjønne seg på! Representanten Sandberg sier at ordførere fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet nå sitter ute i kommunene og legger ned skoler, slik at det ser verst mulig ut. Men dette er jo svartmaling! Det er useriøs svartmaling, for de eksemplene som vi brukte her i salen, gjaldt ikke de kommunene der det er ordførere fra Arbeiderpartiet. Det gjaldt kommuner der det er ordførere fra Høyre og Kristelig Folkeparti, så det må være de som svartmaler! Jeg mener det er en hån mot lokalpolitikerne, og at man er fullstendig bortreist. Og jeg må nesten spørre: Er det lenge siden Sandberg besøkte en primærkommune? Under debatten har jeg også merket meg at Kristelig Folkeparti bruker samme retorikk som Fremskrittspartiet. Ja, man lærer kanskje fort. Kristelig Folkeparti snakker nå om kostnadsproblemer, ikke inntektsproblemer, og de snakker om omorganisering, tvang og å skru igjen i forhold til inntektsgrunnlaget. Kristelig Folkeparti mangler nå forståelse for at kommunepolitikerne klager. Ja, jeg håper mange ordførere fra Kristelig Folkeparti som har et håp om å bli gjenvalgt til neste år, har merket seg det. Til representanten Gitmark og bostøtten. Jeg sa ganske mye om bostøtten i mitt hovedinnlegg. Jeg sa også at jeg var enig i de forslagene som Regjeringen har fremmet i budsjettet. Men det er de i posisjon som ikke har snakket om bostøtten. Det er dere som ikke er opptatt av det. Og da kan man ikke beskylde opposisjonen for ikke å snakke om områder som vi mener er viktige, bl.a. områdene bolig og bostøtte. Til slutt må jeg avlegge en visitt til representanten Østberg, som sier at de har rettet opp i økonomien i Østfold. Men det er ikke riktig. Østfold har mistet 10 mill. kr. Det er derfor et enstemmig fylkesting nå protesterer.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Hva skal man si om dette, da? Her var det få lyspunkter. Arbeiderpartiets Signe Øye fortsetter i velkjent stil med å svartmale. Man blir faktisk fort litt trett av å høre på dette evinnelige sorgens budskap fra Arbeiderpartiet om at alt er så forrykende galt i Kommune-Norge. Så endte det altså opp med at Fremskrittspartiet jammen fikk skylden for dette, vi som nettopp ble beskyldt for å være det partiet som bruker mest penger! For slik jeg oppfattet det, finnes det ifølge Arbeiderpartiet ingen andre løsninger for å forbedre kommunesektoren i Norge enn å bevilge mer penger. Hvor har det blitt av den politiske kreativiteten som en gang i tidligere tider kjennetegnet Arbeiderpartiet? Vi husker også at bare for litt siden hadde Stoltenberg-regjeringen høytsvevende vyer. De snakket om å modernisere, fornye og effektivisere offentlig sektor. I dag hørte vi et arbeiderparti som overhodet ikke snakket om modernisering eller fornyelse. Arbeiderpartiet er altså sterkt imot at den offentlige tjenesteproduksjonen skal konkurranseutsettes, slik jeg skjønte det. Utfordringsretten, som Fremskrittspartiet og regjeringspartiene anbefaler, bannlyses nærmest av Arbeiderpartiet. Er det slik at kampen for å bevare de gamle, gjenlevende offentlige velferdsmonopolene er forenlig med å ville fornye og effektivisere offentlig sektor? Jeg bare spør. Og så vil partiet ta imot flere flyktninger. Er det ikke viktigere at vi nå bremser opp for å få kontroll over den kaotiske situasjonen vi allerede har på dette området? Det gjelder bosetting, språkopplæring, arbeidsløshet, kulturkonflikter og hva det måtte være. Og så vil Arbeiderpartiet bruke 3 milliarder kr mer enn det Fremskrittspartiet og Regjeringen er enige om! Har i det hele tatt Arbeiderpartiet andre forslag for å forbedre og effektivisere kommunal sektor enn bare å ville bruke mer penger? Det er mitt spørsmål.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Representanten Hogsnes fra Høyre sa at kommunene først og fremst har et utgiftsproblem framfor et inntektsproblem. Innlegget til representanten Hogsnes gikk det godt an å høre på. Høyre og Fremskrittspartiet er enige i flere viktige politiske saker, som f.eks. å nedlegge den unødvendige fylkeskommunen, samt å tilrettelegge for god konkurranse innen den offentlige velferdsproduksjonen, slik også Hogsnes var inne på i sitt innlegg. Og jeg tror bestemt at disse to partiene kan utrette mye sammen når det gjelder å forbedre, forenkle og effektivisere offentlig forvaltning for framtiden. For vi har så mye felles. Men på andre områder er det en del politikk som skiller oss. La meg ta et eksempel. Det gjelder spørsmålet om økt arbeidsinnvandring fra land utenfor EØS-området. Jeg tror det framstår som noe underlig for de fleste når man hører at Høyre fortsatt vil jobbe for økt arbeidsinnvandring av ufaglært arbeidskraft fra land utenfor EØS-området. Høyre har sikkert fått med seg at ledigheten er økende, også blant innvandrere i Norge. Hvor lenge skal Høyre fortsette å mene at det er fornuftig å øke arbeidsinnvandringen i en tid da vi altså har økende ledighet, og spesielt blant ikke-vestlige innvandrere? Er ikke representanten Hogsnes enig i at det mest fornuftige må være først å få i jobb de ledige innvandrerne som allerede er her i landet, før man velger å åpne for en stor økning i antall ikke-vestlige arbeidsinnvandrere? Høyre har jo tidligere – jeg bare minner om det – fremmet forslag som i realiteten betyr fri innvandring til Norge. Når skal Høyre ta til fornuften på dette området?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Representanten Andersen fra SV er en engasjert politiker, men står etter mitt syn for gammeldagse politiske løsninger som ville gjøre det vanskelig for henne å realisere sine egne politiske mål. Det beste man kanskje kan si om SV, er at de har gode målsettinger som vi alle kan være enige om. Men partiet står altså for en politikk der stadig høyere skatter og avgifter og mer offentlig byråkrati og styring skal løse alle problemer som samfunnet har. Fremskrittspartiet er sterkt uenig i dette. SVs største problem er at de er mest opptatt av å skattlegge og omfordele goder, framfor å tilrettelegge for arbeidsplasser og reell verdiskaping. Når de nå skal ta 8,5 milliarder kr i økte skatter og avgifter for å lage en enda større offentlig sektor, må jeg si at vi har jo en så stor offentlig sektor fra før, og det er mange som mener at den må slankes, men her har vi et parti som vil utvide en fra før stor offentlig sektor til en enda større. Vi vet også at et oppegående næringsliv som grunnlag for gode arbeidsplasser er det viktigste fundamentet for velferdsstatens eksistens. Hvor er det SV sender regningen sin på 8,5 milliarder kr ekstra til kommunene? Hvilke bedrifter eller arbeidsplasser er det som skal få økte skatter og stå i fare for å bli nedlagt for å finansiere SVs store offentlige pengeforbruk? Og hva vil 8,5 milliarder kr i økt offentlig forbruk bety for kronekurs og rente dersom de skal brukes til økt offentlig etterspørsel etter f.eks. arbeidskraft og tjenester? Har man i SV i det hele tatt foretatt noen beregninger av hvor inflasjonsdrivende en slik oppblåsing av offentlig økonomi kan være?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Statsråd Victor Norman hadde mye fornuftig å si i sitt innlegg, slik jeg vurderer det – skape nye arbeidsplasser, arbeid for alle, lønnsmoderasjon, dette med knapphet på arbeidskraft, at det er stor mangel på arbeidskraft. Det er slik – jeg skal ikke gjenta det med arbeidsinnvandring, det har vi snakket om tidligere i kveld – at vi har en betydelig økning i ledigheten, nærmere 80 000 ledige for øyeblikket. Og det er én ting jeg spesielt vil inn på. Vi har rundt 73 000 yrkeshemmede, og vi vet at staten faktisk er en versting når det gjelder å ansette yrkeshemmede. Så jeg ønsker og håper at statsråden vil jobbe med det mål for øye at flere som er yrkeshemmede, men som vi vet kan gjøre en utmerket jobb, kan få mulighet til ansettelse i statlig virksomhet. Jeg vil også bruke det minuttet jeg har igjen, til å spørre statsråden litt mer generelt. Vi vet jo at statsråden er en moderniserings- og fornyelsesstatsråd – han har fått det stemplet. Og bare for å komme med et spørsmål: Er statsråden så langt fornøyd med tempoet og framdriften for den fornyelse og den modernisering som han har gått meget høyt på banen og proklamert? Eller synes han det har vært vanskelig å få noe særlig fart på moderniseringsprosessen i norsk forvaltning?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-12-12:
Jeg vil få minne om at i 1997 kom det 2 271 asylsøkere til Norge. I år forventes det rundt 18 000 asylsøkere til landet. Tallene viser altså en skremmende økning, men mye taler for at dette likevel bare kan være en mild forsmak på hva vi kan vente oss om vi nå ikke strammer kraftig til, slik Fremskrittspartiet lenge har foreslått. Det var Bondevik I-regjeringen som selv åpnet asylporten på vidt gap gjennom en liberalisering på dette området i 1997. Og samtidig vet vi altså at Erna Solberg jobber ufortrødent videre, slik jeg har forstått det, for økt arbeidsinnvandring til Norge fra hele verden. Dette er etter mitt syn absurd. Vi trenger ikke denne arbeidsinnvandringen. Det vil igjen sende ut signaler om at i Norge vil vi ha arbeidsinnvandrere fra hele verden, og dermed ruller sannsynligvis en ny asylbølge inn over landet igjen. Man har altså lite lært fra 1997, da Bondevik I-regjeringen la ut den røde løperen for asylsøkere for å vise verden hvor snille og storsinnede nordmenn skulle være. I dag ser vi at dette var uheldig. I en tid med kanskje snart 100 000 ledige er det umoralsk å foreslå økt arbeidsinnvandring til Norge. På samme tid er det også svært mange ikke-vestlige innvandrere som sliter med å få seg jobb her i landet. Fremskrittspartiet mener dessuten at det er mye arbeidskraft som kan frigjøres i offentlig byråkrati, landbruk osv. Utfordringen er å ta i bruk den store arbeidskraftreserven vi har i Norge, framfor å importere ufaglært arbeidskraft fra land utenfor EØS. I 1970 fantes det knapt en ikke-vestlig innvandrer i Oslo. 30 år senere, i dag, har 32 pst. av elevene i Oslos skoler fremmedspråklig bakgrunn. Jeg sier dette for å illustrere at det har vært en uhyre rask utvikling på dette området, på tross av at vi har hatt en innvandringsstopp fra 1975. Det høye volumet og tempoet har medført at vi ikke har vært i stand til å håndtere innvandrings-, asyl- og flyktningpolitikken og å stå for en god integreringspolitikk. Det er blitt et eneste kaos på dette området, og jeg vil si at alle de andre partiene, unntatt Fremskrittspartiet, har skylden for dette. Skepsisen mot innvandringspolitikken i det norske folk synes å være proporsjonal med antall innvandrere som er i landet. Og denne debatten og innvandrings- og asylpolitikken er blitt et tema med sterke følelser på begge sider, noe som gjør at det kan være vanskelig å føre en slik debatt. Jeg tror imidlertid at de andre partiene kommer etter Fremskrittspartiet på dette området, men spørsmålet er bare hvor lang tid det vil ta denne gangen før de andre partiene ser at Fremskrittspartiet hadde en fornuftig politikk på dette området, og kommer etter oss.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet står sammen om mye i denne innstillingen, og det meste av det går på retningen. Men vi i SV må si at vi er ikke særlig imponert over den kommuneøkonomien som Arbeiderpartiet legger fram i forhold til de store oppgavene som ligger der. Jeg tror nok også at Arbeiderpartiet er på litt tynn is når de tror at deres opplegg skal sikre norskopplæring til asylsøkere i mottak etter den modellen som ble foreslått. Men jeg skal ikke si mer om det. Jeg skal ta opp et område som jeg trodde var midt i hjerterota til Arbeiderpartiet, der jeg ikke forstår hvorfor de ikke er enig med SV. Det dreier seg om å sette tak på hva et attføringsopplegg skal koste. Jeg skjønner at man i et budsjett ikke nødvendigvis har penger til alt, men at man argumenterer imot det prinsipielt, syns jeg er vanskelig å forstå. Dette dreier seg altså om opplegg som Aetat skal godkjenne og kontrollere, og som de ser er fornuftige i forhold til brukeren. Da kan det faktisk være at noen av de private tilbyderne som tilbyr f.eks. utdanning innen tekniske fag og IT, har dyre og gode opplegg, som gjør at den enkelte lykkes. Å være så gjerrig i utgangspunktet at dette bare skal få lov til å koste 50 000 kr, og i sum aldri mer enn 100 000 kr, må jeg si er en veldig kortsiktig innsparing hvis man kan få en funksjonshemmet over i arbeid på en slik måte. Så jeg har lyst til å utfordre Arbeiderpartiet litt på det. Det er greit at man ikke har funnet rom for denne økningen i dette budsjettet, men hva i all verden er grunnen til at man argumenterer for at det skal være et slikt tak? Kvalitetskontrollen og sjekkingen av at private skoler ikke skal kunne sko seg helt rått på dette, ligger hos Aetat, og den kontrollen må nødvendigvis være der.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Det finnes visst nesten ikke grenser for sjølopptatthet i Fremskrittspartiet når de tror at kommunestyrerepresentanter fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet skulle sitte i kommunestyrene og legge ned skoler og kutte i hjemmehjelpen fordi man vil ramme Fremskrittspartiet. Unnskyld, men det er noe av det mest useriøse jeg har hørt. Jeg skjønner at Sandberg sjøl er litt rammet av denne depresjonen. Det er vel ingen som kan sutre og klage så bra som Fremskrittspartiet, så jeg skal ikke ta opp noen konkurranse med Fremskrittspartiet på det, men realiteten er faktisk at gamle og sjuke nå får svi for kommuneopplegget. Og det har Fremskrittspartiet ansvaret for. Når vi ikke skamroser Fremskrittspartiet for opplegget, er det fordi vår kommuneøkonomi er bedre, vår skattelette til dem med minst inntekt er bedre, vi fjerner alle egenandelene, og vi har til og med de samme avskrivningene på maskinene som Fremskrittspartiet nevnte. Så her hadde det vært mulig å få til et langt bedre opplegg med et samarbeid med oss. Så til en konkret sak som Fremskrittspartiet før har vært enig med SV om, men der de nå har sviktet. Og det gjør de når de har mulighet til innflytelse. Det gjelder de særlig ressurskrevende brukerne i kommunesektoren. Det er de mest funksjonshemmede som må ha hjelp til absolutt alt døgnet rundt. Fremskrittspartiet og SV har før ment at de bør ha en statlig toppfinansiering, en stykkprismodell på alle utgifter over 600 000 kr, slik at de ikke er prisgitt en eventuell kommunal fattigdom eller prioritering fra det ene året til det andre. Jeg har ikke særlig sympati med Fremskrittspartiet når de står her og sutrer fordi de ikke får ros, når de i en sånn prioritering ikke greier å verge dem som overhodet ikke har noen mulighet til å påvirke sin egen situasjon.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Så vidt jeg er kjent med, er alle forslag vi er medforslagsstillere til, tatt opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Jeg deler representanten Sandbergs Se senere korrigering, side 1185synspunkt på at det er viktig at vi nå har et godt samarbeidsklima for å få til et alternativ. Det er kjempeviktig. Men samtidig er jeg også opptatt av at vi i den – man kan si – vennskapeligheten som oppstår i det, ikke glemmer hva det er vi holder på med, altså at vi må slåss for de politiske sakene vi er opptatt av. Jeg tror at politikken og dem vi er her for, er best tjent med at vi er tydelige på det, hver for oss også. Så til boligpolitikken. Vi er ikke imot å øke bostøtten, som Arbeiderpartiet har foreslått, men vi har disponert våre penger på en litt annen måte i vårt budsjett enn det Arbeiderpartiet har gjort. Og det er nok ikke riktig at vi ikke er med på å øke boligtilskuddet. Tvert imot er vår satsing på boligtilskuddet langt større enn Arbeiderpartiets, og det sier litt om vår innretning på det. For vi har vært mer opptatt av å få opp volumet av billige utleieboliger og på boligbyggingen generelt enn det Arbeiderpartiet har vært, fordi vi mener at ubalansen i markedet mellom tilbud og etterspørsel er så stor at det er nødvendig å få en enda høyere fart på boligbyggingen. Ikke minst kan man jo også bruke boligtilskuddet til å kjøpe eksisterende bolig til dem som trenger det. Og det er veldig viktig – hvis jeg kan fortsette litt på det jeg snakket om i stad – for det dreier seg om de bostedsløse. Regjeringen har riktignok lagt inn 80 mill. kr i budsjettet sitt for å hjelpe folk som har problemer med å bo. Men de må jo først ha et sted å bo da, før de skal kunne øve seg i det og få hjelp. Det har vært vår hovedprioritet da vi satte opp vårt budsjett. Så tror jeg vi skal finne en fornuftig fordeling på det etter hvert, men takten i boligbyggingen må altså vesentlig opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Jeg har vel egentlig ingen forventninger om at Fremskrittspartiet skal ha gått inn i vårt helhetlige opplegg og sett på det noe særlig nøye. Men det er slik at vårt opplegg har store skattelettelser i bunnen for folk med lave inntekter. Vi har nullet ut alle de økningene på egenandeler – som jo er en skatt på sykdom, eller en avgift på det å være syk – som Fremskrittspartiet nå har gått inn for. Vi har riktignok økt skatten for dem som tjener mest. Det er mulig at Fremskrittspartiet mener at det er de som tjener mest, og som har utbytte fra aksjer på flere millioner kroner, som trenger pengene mest. Men det mener altså ikke SV. Jeg greier ikke å få noen følelse for at millionærene lider. Jeg er mye mer opptatt av skolen, mye mer opptatt av at gamle folk skal slippe å ligge uten hjelp i timevis, mye mer opptatt av at vi får en kollektivtrafikk som gjør at folk kan få tatt seg att og fram på jobben på et fornuftig vis, og veldig mye mer opptatt av å skaffe boliger til folk, slik at folk kan ha et reelt valg, sjøl ta fornuftige valg, velge en rimeligere bolig så de kan klare sine utgifter sjøl. Så det er klart at vi har et helhetlig opplegg. I tillegg til det har vårt skatteopplegg også noen skjerpelser i forhold til næringslivet. Det er helt riktig. Og det meste av det går i miljøpolitikkens retning – det er grønne skatter, som vi mener er riktig, fordi det vil dreie næringslivet vårt over i en miljøvennlig og framtidsrettet retning. Et gammeldags næringsliv som forurenser, er overhodet ikke moderne eller har framtida for seg. Så skattepolitikken blir nok ikke SV og Fremskrittspartiet enige om.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Først vil jeg be om unnskyldning for at jeg i stad kalte representanten Sandal for Sandberg. Det var ikke meningen. Så til representanten Apelthun Sæle. Det var veldig mye å ta fatt i i det innlegget. Men SVs helhetlige politikk er en politikk for at vi skal bli mindre oljeavhengige, en politikk med satsing på grønne næringer framover, en skattepolitikk som premierer miljøvennlig virksomhet framfor annen virksomhet, vi har en utdannings- og forskningsstrategi som er den eneste fornuftige strategien hvis vi skal lykkes i framtida og ha noe å leve av. Vi kan ikke leve av å verne redere og alle dem som tjener godt i dag. Når det gjelder det at aksjeutbytte er skattefritt: Ja, på mottakers hånd er det skattefritt. I bedriften er det beskattet med 28 pst. For arbeidstakere skatter man altså først arbeidsgiveravgift, og etterpå betaler arbeidstakerne skatt av det. Vi ønsker bare det samme rettferdige system, slik at en krone man tjener på ærlig arbeid, skal skattes likt med en krone man tjener på å flytte papir. Det er ikke slik at alle de pengene enkelte tar ut i aksjeutbytte, nødvendigvis puttes inn i verdiskapende arbeid. Det vet vi ingenting om. Vi aner ikke hva som skjer med de pengene. Her er det snakk om å prioritere det vi mener er viktigst. Og jeg må si at jeg er ganske sjokkert når Kristelig Folkeparti mener at det er viktigere å gi skattefritt aksjeutbytte på millioner av kroner til folk som har høye inntekter fra før, framfor å skaffe tak over hodet, det mest elementære for folk i kalde Norge, der vi vet at folk ikke har det. Jeg synes at det er en stor skam!
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Hvis Venstre mener at vettet er jevnt fordelt mellom oss som sitter her i denne salen, og f.eks. dem som sitter i kommunestyrene, så synes jeg det er underlig at Venstre ikke hører mer på det som kommunestyrerepresentanter også fra Venstre sier, for det er enstemmighet ute i kommunesektoren om at dette reknestykket ikke går i hop, og det er det som er problemet. Det er derfor SV er villig til å se på andre inntekter. Vi synes det er viktigere med eldreomsorg enn med skattelette til de aller rikeste millionærene. Hvis vi ser på akkurat det, så er det slik at de med inntekter over 20 mill. kr er de som har et gjennomsnittlig aksjeutbytte på 21 mill. kr, og det er de som nå skal få alle disse pengene skattefritt. Er det de som trenger det mest? Mener virkelig Venstre at det er de som trenger pengene mest? Så har jeg en annen utfordring til Venstre, for Venstre har før vært ryddig og ordentlig i innvandrings-, asyl- og flyktningpolitikken. Jeg vet ikke om Venstre vet hva Regjeringen gjør nå, men det man gjør, er f.eks. å si at alle som kommer hit på humanitært grunnlag, skal nektes familiegjenforening – og «that"s it». I vår snakket vi om tvangsekteskap og tiltak mot det, og Regjeringen sa i sin handlingsplan at den skulle fremme forslag om forsørgerevne for å kjempe mot tvangsekteskap, og da gjaldt det familiegjenforening med ekteskap. Plutselig gjelder det alle. Og ikke bare det, men begrunnelsen er at det skal komme færre, ikke at det skal bli mindre tvang og vold. Det skal bare komme færre, og det er Venstre med på nå. I tillegg er Venstre med på å kutte i norskundervisningen til asylsøkere som sitter på mottak. Her er ikke Venstre til å kjenne igjen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Det er ikke korrekt at Regjeringen har bekjempelse av ledigheten som sitt hovedmål. Hadde de hatt det, hadde de sørget for at Sentralbanken hadde tolket sitt mandat annerledes, de hadde hatt fokus på det som er viktig for industrien, nemlig kronekursen, og de kunne fokusert på arbeidsledigheten og fått renten raskere ned. Hovedmålet for Regjeringen er ikke dette. Hovedmålet er at det skal bli mer privat rikdom, og at det skal bli store skattelettelser. Det er buljongterningen. Så har jeg behov for å spørre statsråden: Når Regjeringen går løs på deler av ytelsene til de ledige, argumenterer de med at dette skal man bli oppmuntret og stimulert av. Jeg vet ikke om det er sånn for statsråden at han blir oppmuntret og stimulert av å få mindre lønn? Det er mulig han blir det. Jeg kjenner ingen andre. Dette er den gammeldagse høyreideologien som går ut på at hvis du har mye penger, blir du stimulert av å få mer, da jobber du mer. Men har du lite, blir du stimulert av å få enda mindre. Jeg lurer på om ikke statsråden er kjent med at mange av dem som rammes nå, er de som har minst tilknytning til arbeidsmarkedet. Mange av dem er kvinner som jobber i helsesektoren, som sjøl har tatt belastningen ved dårlig helse med å gå ned i stillingsbrøk, ofte ganske langt ned, som ikke har kostet oss andre en krone, og nå skal de få det som takk at de ikke engang skal få dagpenger hvis de blir ledige. En annen utfordring: Jeg vet at denne regjeringen ønsker skarp konkurranseutsetting, særlig i omsorgs- og pleiesektoren. Når vi vet hvordan det fungerer der, det går på lønns- og arbeidsforhold for dem som jobber der, synes statsråden det er rimelig at det er lavtlønte kvinner som skal bære byrdene for at de høytlønte og rike skal få skatteletter?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Ja, det må være en vilje til å prioritere det viktigste foran det uviktige. Jeg skjønner at det er tøft for en Kristelig Folkeparti-representant å oppleve at det nesten er kassaapparatet som kommer inn i kirkene igjen. Så vidt jeg husker, kastet Jesus slikt ut av synagogen for ganske mange år siden, men nå er det altså på vei inn igjen, og det er uverdig. Det dreier seg om en prioritering i hovedsak. Det er ikke kommunene, ikke gamle folk, ikke skoleunger og ikke folk som går på sosialhjelp, som har stukket av med den store gevinsten som denne regjeringen og Kristelig Folkeparti har delt ut. Det har tvert imot vi som sitter her, som er høytlønte; Vi får flere tusen kroner i skattelette! Hva i all verden er det som er meningen med det, når Kristelig Folkeparti-representanten går opp her og sier at det er så trist at kirkene må stenge? Som ikke-kirkemedlem synes jeg også det er en helt hårreisende prioritering. Jeg ville prioritert å ha åpne kirker foran å gi skattelette til dem som har mye penger. Så vil jeg litt tilbake til integreringspolitikken. Lær norsk, har vært et enstemmig budskap til våre innvandrere, til flyktninger og asylsøkere. Det er nøkkelen til alt. Så gjør man altså det geniale grep at man fjerner norskundervisningen til dem som sitter og venter på vedtak. Og vi vet at mange av dem får bli. Mange av dem sitter i måneder, og der skal de sitte og stirre i veggen. Jeg vet ikke hva de skal gjøre, de skal visst få en eller annen slags form for tiltak å pusle med. Hva i all verden er det som er lurt med ikke å la folk få lov til å begynne å lære norsk så fort som mulig, eller la dem få lov til å ha midlertidig arbeidstillatelse, som de har hatt før? Mange av dem har jo jobbet og sørget for seg sjøl. Uansett om de får bli eller ikke, så vet vi at de kommer ut av et slikt opplegg med økt kompetanse og sjølrespekten i behold. De skjønner at de er nødt til å bidra med noe, og at her går det ut på å utnytte sine ressurser sjøl. Det eneste signalet vi sender til dem, er: Her er det bare å sette seg ned, her skal det ikke skje noen ting, bare vent! Dette synes jeg er tålig meningsløst, og jeg og SV er steinharde på at vi nå skal ha et introduksjonsprogram som skal være kvalitetsmessig godt, som alle skal få. Vi mener at det virker totalt mot sin hensikt det Regjeringen gjør nå, å utsette norskopplæringen og utsette det å komme inn i et alminnelig arbeidsforhold med mange måneder for mange av dem som skal bo her i landet. Jeg må si: Jeg skjønner ingenting av det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Jeg spurte statsråden i stad om situasjonen for Gulen kommune sammenliknet med andre kommuner som er i en like vanskelig situasjon. Statsråden har sørget for at én kommune har fått ekstra midler, mens veldig mange andre ikke har fått. Går det an å få en forklaring på hvorfor det er slik for denne ene kommunen? Det virker som det er slik at hvis man har spesielt tett kontakt inn i Regjeringen, så får man, og hvis ikke, får man ikke. Det andre gjelder innvandrings-, asyl- og flyktningpolitikken. Jeg har sittet i fire år i kommunalkomiteen sammen med Erna Solberg, og jeg opplevde at hun var en av de mest bunnsolide forsvarerne av viktige prinsipper når det gjaldt flyktning- og asylpolitikken. Derfor har jeg lyst til å spørre Erna Solberg om hun føler seg vel i det selskapet hun har kommet i, når det nå er Fremskrittspartiet som presser igjennom forslag i flyktning- og asylpolitikken, og når hun hører de holdningene som ligger bak.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-12-12:
Ja, som jeg var tydelig på i mitt innlegg: Dette er et stramt budsjett. Dette er meget utfordrende. Nye milliardoverføringer til kommuner og fylkeskommuner vil bare utsette den nødvendige omstilling og modernisering som burde vært gjennomført for lenge siden. Nå må vi stimulere til å finne nye løsninger. Det betyr ikke nødvendigvis en serie kommunesammenslutninger, men det betyr kanskje samarbeid langs uventede grenser om nye løsninger, også når det gjelder tilbud for eldre, som Reidar Sandal var spesielt opptatt av. Mer fokus på innbyggernes ønsker og behov, og mindre fokus på egen organisasjon. Flere her snakker om mer handlingsrom, men tar i forslag samtidig til orde for mer øremerking og mer sentralstyring. Og som jeg var inne på i mitt innlegg: Vi har hatt noen luftige kalkyler gjennom flere år, og det har gitt stor underfinansiering av en rekke statlige reformer. Til de to spørsmålene: Ja, vi skal alle være urolige over at situasjonen er stram. Det er utfordrende. Så får vi sammen finne de beste løsningene. Jeg tror ellers ordføreren i Ålesund klarer best selv å uttrykke hvilke bekymringer han har. Jeg deler ikke alle hans bekymringer.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-12-12:
Jeg vil aller først få gi uttrykk for at jeg er enig med Torbjørn Andersen når han sier at det ikke er veksten i inntektene som er hovedproblemet for norske kommuner, men veksten i utgiftene. Det er heller ikke vanskelig å si seg enig i at det helt klart er en prioritert oppgave å få ledige innvandrere, som alle andre ledige, i jobb. Det ligger i arbeidslinjen. Videre befinner det seg innenfor en rekke grupper en betydelig restarbeidsevne her i landet som det er viktig å få ut og utnytte. Jeg mener, i motsetning til Torbjørn Andersen, at Høyre har en fornuftig innvandringspolitikk, og deler altså ikke hans bekymring.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-12-12:
Det er jo nettopp dette som preger det statsbudsjettet som vi nå har på bordet foran oss, nemlig at man innretter hjelpen til dem som trenger det mest. Tidligere har man jo vært svært flink til å snakke om hva man skulle gjøre. Denne regjeringen tør å gjøre noe for dem som trenger det mest. Jeg synes både Høyres og Regjeringens politikk henger på greip. Det er ikke riktig, som det ble sagt, at alle oljepengene går til skattelette. Vi bruker da atskillig på andre formål også, mener jeg å kunne se av budsjettet. Men det fritar ikke kommuner og fylker for selv lokalt å prioritere hva de synes er viktig. Det er ikke nok å skylde på at de ikke får penger nok. De har en jobb å gjøre i forhold til å prioritere skole, hvis det er det de vil, å prioritere arbeid for eldre, hvis det er det de vil. Det ansvaret kommer de ikke fra selv om representanten Heikki Holmås mener vi svikter. Det gjør vi ikke. Lokal handlefrihet vil være budskapet om kommunene skal klare oppgavene.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-12-12:
Det er sent, og jeg skal være kort. Det er en enstemmig kommunalkomite som anbefaler at Stortinget gir sitt samtykke til vedtaket i EØS-komiteen om deltakelse for EØS/EFTA-statene i EU-programmet om fellesskapstiltak for å stimulere sysselsettingen. Sysselsettingsprogrammet ble vedtatt av EU den 10. juni i år og har som formål å fremme samarbeid og utveksling av informasjon om sysselsettingspolitikken. Dette er en videreføring av EU-programmet om analyse, forskning og samarbeid på sysselsettings- og arbeidsmarkedsområdet for perioden 1998–2000, der Norge deltok med gode erfaringer. Målsettingene i EUs sysselsettingsstrategi er i hovedsak sammenfallende med norske mål på området. Særlig interessant er de ulike prosessene i EU for utveksling av informasjon og god praksis og utvikling av metoder og instrument for oppfølging og vurdering av strategien. Det er kort og godt nyttig for Norge å delta i programmet, fordi det gir oss, både myndigheter og organisasjoner, tilgang til den metode og kunnskapsutvikling som finner sted innenfor rammen av sysselsettingsstrategien i EU. Flertallet i kommunalkomiteen, representantene for Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, understreker i innstillingen også betydningen av at Norge gjennom deltakelsen i dette EU-programmet får muligheten til å ta del i EUs sysselsettingsstrategi, som ikke omfattes av EØS-avtalen. Denne strategien er en sentral del av EUs såkalte Lisboa-strategi, som skal utvikle verdens mest konkurransekraftige og kunnskapsbaserte marked på et bærekraftig og sosialt grunnlag. Det er etter min mening svært viktig for Norge å delta i denne kunnskapsutviklingen for å kunne stimulere sysselsettingen også her i landet på en best mulig måte.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Det er én ting jeg blir litt fortvilet over i innlegget til Hogsnes, og det er når han snakker om at landet har behov for et så stramt budsjett. Men det han ikke snakker om, er at hovedgrunnen til at det er så stramt i de offentlige budsjettene, er at Regjeringen har bestemt seg for at alle oljepengene skal gå til skattelette og ingenting til bedre velferd for landets innbyggere. Men det er kanskje ikke noe det er betimelig å nevne hele tiden. Det som var hovedpoenget mitt i replikken til Hogsnes, er det som går på Regjeringens slogan. Og Regjeringens slogan er at pengene skal hjelpe dem som trenger det mest. Så ser vi hva som skjer rundt omkring i kommunene: Når det kuttes i kommunene, er det en god del av de folkene som trenger det mest, som blir rammet av disse kuttene. Og det er jo fordi alle de som trenger det mest, bor rundt omkring i en eller annen kommune her i landet – enten det er ressurskrevende brukere, som ikke får oppfølging av assistenter, eller det er sånn som på Kongsvinger, der 750 eldre mennesker risikerer å få kutt i hjemmehjelpen sin, eller det er unger i Engerdal som kan få en reisetid på opptil to timer hver dag, eller det er sosialhjelpsmottakere i Oslo som ikke får en økning i sosialhjelpen i det hele tatt over nyttår. Høyre påstår at de er for lokaldemokratiet, fordi det er lurt og fordi det er riktig. Likevel kutter de i lokaldemokratiets mulighet til nettopp å prioritere dem som trenger det mest. Da er mitt spørsmål til Hans Kristian Hogsnes: Skjønner ikke Høyre dette? Eller ser de ikke at den politikken de fører overfor kommunene, ikke henger på greip når det gjelder å hjelpe dem som trenger det mest? Eller mener Høyre at de som mottar sosialhjelp, de eldre som er avhengige av hjemmehjelp, og andre som nå opplever kutt, egentlig ikke trenger det mest?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Det er i hvert fall én ting jeg har lært av Anita Apelthun Sæle, og det er at jeg aldri, aldri, aldri, hvis mitt parti sitter i regjering, skal forsvare de andre regjeringspartienes politikk med så sterk glød som det hun gjør. Grunnen til at jeg sier det er følgende: Aldri før mens Kristelig Folkeparti har sittet i regjering, har kommunene vært tvunget til å redusere og tvunget til å kutte så mye i tjenestetilbudet som det de gjør i år. Det forteller meg at det ikke akkurat er dette Kristelig Folkeparti er mest fan av å gjøre. I år er det trangt i kommunesektoren. Det er klare meldinger fra alle Kristelig Folkeparti-ordførere om at dette ikke er Kristelig Folkepartis politikk, i hvert fall er det ikke en politikk som er på parti med folket. Dette er et stramt budsjett, men det er bare blåbær mot hva det er som kommer til å komme i 2004. Vi vet at vi får økt arbeidsløshet, som kommer til å føre til at det blir større utgifter, vi vet at sykefraværet i hvert fall ikke ser ut til å bremse opp noe helt enormt, og disse to tingene kommer til å spise opp en del av de offentlige utgiftene. Og når vi da vet at det er neste år de største skattelettelsene som Høyre har lovet, skal prioriteres, lurer jeg på hvordan det skal gå med Kristelig Folkeparti. Da er mitt spørsmål til Anita Apelthun Sæle: Hvor går grensen og hvor liten skal fellesskapets andel av verdiskapingen bli her i landet før Kristelig Folkeparti sier stopp? Kristelig Folkeparti ønsker en balanse mellom det offentlige og det private forbruket. Det ønsker ikke Høyre, de ønsker en mindre offentlig sektor. Da er spørsmålet mitt: Hva slags sultefôring av kommunene er det Kristelig Folkeparti er villig til å akseptere for å betale for Høyres skatteletteløfter?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Jeg møtte Erna Solberg på Tabloid i våres, og da skyldte hun på 11. september for å forklare nedgangen i boligbyggingen. Og hun sa at dette antakelig kom til å bli kortvarig. Men nå har det altså gått et halvt år. Og boligbyggingen synker faktisk enda mer enn den gjorde den gangen. I de tre første kvartalene har den sunket med 14–15 pst. sammenlignet med året før. Og da spør jeg: På tross av at dette skjer, har jeg ikke sett boligministeren Erna Solberg på banen. På tross av at dette er en strukturelt veldig viktig sektor for Norge, virker det på meg som om Erna Solberg ikke er opptatt av å få opp igjen den generelle boligbyggingen. Husbankens rammer har overhodet ikke blitt økt for å prøve å få fart på boligbyggingen. Så gjelder det dette med de bostedsløse, som Solberg tar opp, hvor hun sier at vi er litt krasse. Jeg mener at det i dette budsjettet ikke ligger nok penger til å satse tilstrekkelig på bostedsløse og flyktninger, som Regjeringen mener er de to viktigste gruppene. Det er i hvert fall ingen penger som kan sørge for at det kommer boliger til ungdom. De siste tallene vi har, tyder på at minst 6 200 er bostedsløse. Og det er ingen tvil om at når en rusmisbruker som kommer ut fra sitt opphold i institusjon, blir plassert på hospits istedenfor å få en skikkelig leilighet, så handler dette helt åpenbart om at vi har for få boliger til folk som trenger det. Jeg vil utfordre ministeren: Er hun villig til å ha en ambisjon om å finne ut hvor mange bostedsløse som finnes, og sørge for å lage en plan, slik at vi kan finne en tidsramme for å bekjempe bostedsløsheten?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Hver gang jeg hører boligminister Solberg, føler jeg at når hun sier at det finnes ingen kortsiktige løsninger, så mener hun egentlig at det finnes ingen kortsiktige løsninger som Regjeringen vil prioritere. De finnes, men Regjeringen vil ikke prioritere dem. Jeg vil si to ting: Det ene gjelder Husbankens lånerammer. Da statsråden i fjor høst i budsjettvedtaket strammet inn på lånerammene til Husbanken med 2 milliarder kr i forhold til arbeiderpartiregjeringens forslag til økning, så førte det til at Husbanken gikk tom for utlånsmidler før sommeren. Det er ingen tvil om at det førte til en oppbremsing i igangsettingen av boligbyggingen. Hvis en snakker med bransjeorganisasjonene, så sier de: Ja, det er faktisk sånn at vi har trøbbel med å skaffe oss finansiering til boligbygging, når ikke Husbanken lenger har midler som de kan stille opp med. Og husk at dette er lånerammer som staten tjener penger på! Vi tjener penger på å låne ut disse midlene, og vi får fart på boligbyggingen. Men hvorfor vil så ministeren ikke prioritere dette? Jo, det er to grunner til det. Det ene er at hun ikke vil ha boligbygging, hun vil heller ha skattelette. Og det å satse penger på Husbankens lånerammer – selv om det ikke har noen utgiftsside i statsbudsjettet, men faktisk en inntektsside – kan bidra til å få fart på økonomien i forhold til boligbyggingen. Og det er dumt, tenker Erna Solberg. Men nå er det altså faktisk sånn at boligbyggingen har gått ned, og det burde definitivt være rom for å bruke mer penger gjennom Husbankens lånerammer. Og den andre siden ved dette er den rent politisk-ideologiske Høyre-tenkningen, som går ut på at Husbanken står for en for stor del av lånevirksomheten til nybygde boliger. For Husbanken står for mellom 45 og 50 pst. Det synes vi er bra. Det synes Høyre er for mye, de vil ha ned det, og vil isteden at de private bankene skal finansiere boligbyggingen. Men det fører altså til lavere boligbygging. Og da sier jeg: Vi vil heller ha boligbygging og utlån fra Husbankens side, og så merker vi at Høyre-regjeringen ikke vil det. Men det hadde vært et kortsiktig tiltak som hadde funket. Så over til de bostedsløse. Det er en ubalanse i leiemarkedet. Og det er ingen tvil om at Erna Solberg har helt rett i at en god del av de folkene som er bostedsløse, har behov for flere ting enn bolig. Men problemet i dag er jo at mange av dem ikke har bolig engang, og da må vi begynne der. Og så tror vi at det blir flere bostedsløse når det føres en usosial boligpolitikk fra Regjeringens side. For det er nemlig sånn at når det blir høyere priser, da vil det også bli flere folk som ikke har råd til å betale.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Jeg tror ikke det skaper politikerforakt at folk argumenterer mot hverandre og prøver å forstå hva det er de andre mener. Det jeg tror skaper politikerforakt, er at folk prøver å fraskrive seg ansvaret for det de gjør. Når kommunalministeren sier at det ikke finnes kortsiktige tiltak, må jeg få lov til å påpeke at jo, det finnes faktisk noen kortsiktige tiltak, og så må jeg prøve å forklare hvorfor hun prøver å si at det ikke finnes noen kortsiktige tiltak. Når jeg sier at de bostedsløse og de fattige ikke blir hjulpet, er det fordi det faktisk er sånn at kommunene har så dårlig råd at de ikke prioriterer å gi sosial oppfølging til de narkomane i bolig. Grunnen til det er den stramme kommuneøkonomien, og det er det stramme budsjettet som er årsaken til den stramme kommuneøkonomien, sies det. Men sånn er det altså ikke. Det finnes veldig mange måter å føre et stramt budsjett på, og vi har et alternativ.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Aller først vil eg anbefale representanten Sandberg å lese Arbeidarpartiets alternative budsjett, da kan det hende at han får sjå lyset han òg. No er det slik at Framstegspartiet har sett sitt preg på dette budsjettet, men Framstegspartiet driv med dobbeltspel – både ros og ris. Eg vil minne om at i løpet av dei siste seks åra har Framstegspartiet stemt for fire statsbudsjett. Likevel prøver Framstegspartiet å fråskrive seg ansvaret for det budsjettet som dei stemmer for. No er det på tide at Framstegspartiet vedkjenner seg dette. Utan Framstegspartiets stemmer ville ikkje budsjetta ha blitt vedtekne. Framstegspartiet står for populistiske overbod som ville slått negativt ut på både rente og arbeidsløyse, og i tillegg står dei for grove angrep på fagorganiserte og andre arbeidstakarar. Det er ei oppsiktsvekkjande utsegn i Nationen av 6. desember, der Per Sandberg er intervjua: «Per Sandberg, Frps kommunalpolitiske talsmann, tror at kommunestyrene vil kutte ekstra hardt i år for å demonstrere mot regjeringens politikk. – Jeg frykter et partipolitisk spill, sier Sandberg.» Det er smerteleg for ein kommunestyrerepresentant å vere med på å leggje ned eller kutte i sitt eige velferdstilbod. Trur verkeleg representanten Sandberg at kommunestyra og dei enkelte representantane har slike motiv når dei held på med sitt budsjettarbeid? Og dersom det var eit sleivspark frå representanten Sandberg si side, burde representanten beklage dette overfor dei som driv aktiv lokalpolitikk.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Den største forskjellen på Arbeidarpartiets budsjettforslag og det som blir vedteke i kveld, er satsinga på våre felles velferdsgode. Regjeringspartia og Framstegspartiet gjer smertefulle kutt som råkar både unge og eldre. Skular blir lagde ned, det blir fleire elevar i klassene, og det blir mindre spesialundervisning. Eldre som har slite eit langt liv og har behov for hjelp, får eit redusert tilbod både på institusjon og når det gjeld heimehjelpstenester – og så kallar altså Venstres representant dette for lettvinn propaganda! Det er ikkje lettvinn propaganda å setje søkjelyset på resultata av den politikken som regjeringspartia og Framstegspartiet vedtek no i kveld. Regjeringspartia sitt svar på utfordringa er: meir privatisering, meir konkurranseutsetjing og det underlege ordet «utfordringsrett». Eg har lyst til å spørje representanten Vihovde: Er det mykje gevinst å hente i kommunesektoren etter Venstres meining? Har kommunane god nok kompetanse til å inngå avtaler med tunge private aktørar t.d., eller er det slik at Venstre ønskjer at dagens kommunestruktur skal bli radikalt endra gjennom t.d. samanslåingar?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-12:
Statsråden og eg er einige om ein ting, at det aller viktigaste no er kampen mot arbeidsløysa. No er det slik at sidan statsråd Norman tok over som statsråd, har det blitt 47 nye arbeidsledige personar kvar einaste dag. I dag, som òg statsråden var inne på, har me fått nye prognosar frå Statistisk sentralbyrå, som viser at arbeidsløysa i 2003 kan kome opp i 4,4 pst., og i 2004 heile 5 pst. Det vil seie at ca. 130 000 menneske kan bli gåande utan arbeid. Dette er dramatisk. Så er Arbeidarpartiet òg einig i at det er viktig at landet har eit stramt budsjett, ja, faktisk ønskjer Arbeidarpartiet å ha det endå strammare enn det som no er vedteke. Trass i høg arbeidsløyse og dramatiske prognosar, kuttar altså Regjeringa i trygda til dei arbeidsledige. Dei tek altså frå dei som har det vanskeleg, for så å gje til dei som har mest frå før. Og eg skal ikkje eingong nemne Regjeringas opphavlege forslag til endringar i permitteringslova. Aktiv og god arbeidsmarknadspolitikk er viktig. Statsråden sa at det er «knapphet på arbeidskraft». Ja, det er riktig. Men likevel er tiltaksnivået av ein slik storleik at i dag er det ein tiltaksplass pr. ti ledige. I 1997 var det ein tiltaksplass pr. tredje ledige. Statsråden skryter av at Aetat får tilført 220 nye årsverk neste år. Ja, det er riktig, men det er etter at Aetat først har blitt slanka ganske kraftig i løpet av 2002. Aetat er framleis i krise. Mitt spørsmål blir: Korleis vil statsråden handtere denne utfordringa i dei næraste månadene?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-12-12:
Representanten Sandberg sa i sted at han gjerne ville gi ros. Jeg ønsker å gi honnør for vilje til samarbeid, for vilje til å inngå avtaler og for vilje til å holde dem. Per Sandberg pekte i sitt innlegg på en rekke ting som ifølge ham har forbedret budsjettet – og langt på vei er jeg enig. Fremskrittspartiet har gjennom sitt alternative budsjett vist at de er villige til positiv forskjellsbehandling. De foreslår i sitt budsjett at skjermede tiltak for yrkeshemmede skal få en investeringsøkning på 50 mill. kr. Gjennom avtalen har de vært med på å rette opp urettferdighet i forhold til Nord-Trøndelag og Østfold. Forrige replikkrunde viste at de gjennom avtalen om kommuneproposisjonen har vært med på å øke bevilgningene til særlig ressurskrevende brukere med 50 mill. kr, slik at økningen har gått fra ca. 350 mill. kr da vi begynte med dette, til 650 mill. kr i inneværende år – altså en betydelig økning. Det er derfor med stor forbauselse at jeg i det alternative budsjettet finner kr 0 til nasjonale minoriteter, ca. en halvering for Sametinget, Kompetansesenter for urfolks rettigheter kr 0, og kutt for Senter mot etnisk diskriminering, nettopp med den begrunnelse at man er imot positiv forskjellsbehandling. Hvordan kan man være for en positiv forskjellsbehandling på ett område men ikke på et annet? Hvordan holder dette i forhold til internasjonale avtaler som Norge er forpliktet på?