Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg vil først få lov til å takke interpellanten for en viktig interpellasjon. Jeg vil også si at vi i hovedsak støtter de vurderinger som representanten Solberg tok opp i sine innlegg. Før jeg begynner å kommentere selve saken, vil jeg også få gi litt ros til utenriksministeren for to aktuelle hendelser som jeg mener er relevante i denne saken. Det ene var utenriksministerens kanskje noe stille protest da Sudans president var til stede på et møte hvor også utenriksministeren var til stede. Hvis jeg forstår det riktig, valgte ifølge media utenriksministeren å forlate lokalet, noe som jeg mener var en korrekt og riktig oppførsel. Det andre var helt nylig, i denne uken, da utenriksministeren helt korrekt tok opp kvinners situasjon i Afghanistan. Det er viktig at vi er tydelige på disse spørsmålene. Det er verdispørsmål. Det handler om internasjonal lov og rett. Vi støtter også det fokuset som er lagt opp til, og som Norge forsøker å få til, at denne konferansen primært og forhåpentligvis utelukkende, har rasisme og kampen mot rasisme som sitt hovedfokus. Vi har tatt opp Durban II ved flere anledninger. I budsjettdebatten før jul uttrykte jeg meg slik at Norge burde kanskje true med å bli. Men jeg sa at det måtte være under den forutsetning at vi har til hensikt å slå hardt i bordet, at vi vil være tydelige og si ifra. Det er kanskje her vi har en liten meningsforskjell om hvor tydelige vi, Norge, nå har vært i oppkjøringen til denne konferansen. Det har vært mange forberedelsesmøter, og statssekretær Raymond Johansen var i Genève 2. mars i år og holdt et innlegg. Vi mener nok helt klart at det ikke var så tydelig som vi hadde ønsket det skulle være. Han snakket om å bygge bro over misforståelser og forhindre en konflikt basert på uvitenhet – for så vidt greit. Ytringsfrihet ble også påpekt. Mens andre land – og utenriksministeren vil sikkert mene at det ikke har vært klokt – har truet med å la være å bli, vil vi mene at det presset har gjort at vi nå har fått et bedre dokument som grunnlag for konferansen enn det vi hadde før det presset ble lagt. Norge var ikke på den banen at man støttet, i hvert fall ikke meg bekjent, andre land. USA og Canada har vært nevnt og flere europeiske. Danmark har f.eks. vært mye tydeligere. Frankrike har også sagt en del om hva som er de røde linjer for EU. Så til det rent konkrete rundt disse formuleringene. Det er riktig at Norge sammen med Egypt, Belgia og formannskapet i Russland har gått inn nå og gjort endringer. Så er spørsmålet: Har de endringene alltid vært til det positive? Vi vil mene at det kanskje ikke har vært det. Jeg skal ikke gå altfor mye i detalj, men det gjelder en referanse til holocaust. Den var ganske lang og omfattende. Den er viktig, og ikke minst er den viktig når vi har historien med Durban I i bakhodet. Med Norges hjelp ble denne strippet og all relevans til antallet som ble avlivet av tyskerne, nazistene, ble borte. Jeg mener dette er en negativ utvikling, og det er ikke i tråd med den tydelighet som Norge burde ha utøvet i sin rolle for å påvirke dokumentet. Så når vi skal snakke om å bevege dokumentet, må vi snakke om realitetene og hva vi gjør. Utenriksministeren påpeker at vi alle skal dra sammen, vi skal prøve å bygge broer. Men på noen områder er kanskje det å stå på noen prinsipper svært viktig. En utvanning av en holocaustformulering var ikke det vi hadde ønsket oss. Helt til slutt: Situasjonen er at man i noen av de land som har vært mest aktive i å begrense ytringsfriheten, har prøvd å sette fokus på andre konflikter og andre situasjoner. Det er jo kanskje der kjernen til problemet ligger, nemlig hvordan Pakistan, Iran, Algerie og andre behandler sine egne minoriteter – religiøse som andre. Og det man har bidratt til ved denne feilfokuseringen, er jo å få oppmerksomheten vekk fra det som burde være det reelle fokuset.