Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-04-26:
Først vil jeg vise til de merknadene som flertallet har gitt. Jeg støtter de merknadene fullt ut. Jeg vil i innlegget mitt fokusere på eiendomsretten, som vi i Senterpartiet er opptatt av. Trygghet for eiendomsretten er en viktig verdi for det enkelte menneske, og en slik trygghet bidrar til å sikre viktige samfunnsinteresser. Trygghet for eiendomsretten må antas å stimulere eiernes interesse av å forvalte eiendommen i et langsiktig perspektiv, slik at verdiene holdes i hevd i generasjoner. Eiendomslovene gir både rettigheter og plikter ved kjøp av landbrukseiendom. Den som eier en landbrukseiendom, har et forvalteransvar, der ressursene skal forvaltes i et langsiktig perspektiv. Personlig eierskap til ressursene er et avgjørende prinsipp og viktig for å sikre langsiktighet. Bøndene utgjør en stor gruppe næringsdrivende i Norge, og det er viktig at de har gode og forutsigbare rammevilkår. Samspillet mellom jordloven, konsesjonsloven og odels- og åsetesretten bidrar i sterk grad til at Norge har et mangfoldig landbruk som balanserer behovene for en langsiktig og bærekraftig ressursforvaltning og matproduksjon og behovet for en næringsmessig utnyttelse av de samme ressursene, som i sin tur gir grunnlag for inntekter og bosetting. Eiendomslovgivningen er en forutsetning for en variert eiendomsstruktur og dermed eiendomsretten som en mulighet for de mange, ikke en rettighet for de få. Eiendomslovene balanserer norsk tradisjon, der det følger plikter med å eie en landbrukseiendom – plikter som skal håndtere viktige samfunnsmessige forhold knyttet til matproduksjon, ivaretakelse av arealene og bosetting i hele landet. Eiendomsretten gir forutsigbare rammer for høsting av areal- og naturressursene og dermed inntekts- og livsgrunnlag. Slik er eiendomslovene kulturelt knyttet tett til utviklingen av det norske samfunnet. Norge har en annen eiendomsstruktur enn mange andre land, der eiendom er fordelt på svært få hender og i større grad har vært gjenstand for spekulasjon og fri omsetning. Størrelsen på bruksenhetene er relativt små her til lands, og det er mange eiendommer og mange eiere. Regelverket er godt egnet til å møte de utfordringene landbruket og Distrikts-Norge står overfor på kort og lang sikt, særlig etter de endringene som er fremmet av regjeringen. De nevnte lovene inneholder gode og dynamiske instrumenter for langsiktig styring av eierskapet til og driften av landbrukseiendom, slik at man sikrer bærekraftige bruk og samfunnstjenlig produksjon ut fra både lokale og nasjonale forutsetninger og mål. Odels- og åsetesretten trygger det langsiktige og personlige eierskapet til landbruksressursene ved at generasjoners arbeid og kapital blir forvaltet av eieren til nytte for slekten. Disse rettighetene fører også til forutsigbarhet ved generasjonsskifter i landbruket, ettersom både overdrager og overtaker tidlig kan forberede seg på generasjonsskiftet. Odelslovsinstituttet er også et viktig bidrag til likestilling i landbruket og til utvikling i distriktene. Odelslovsutvalget påpeker i NOU 2003:26 at jenter lettere vil tape konkurransen med yngre brødre om overtakelse av foreldrenes eiendom dersom odelsloven oppheves, og at odelsretten fremdeles spiller en viktig rolle i et likestillingsperspektiv. Jeg vil også vise til at odels- og åsetesretten bidrar til å motvirke oppsplitting av landbrukseiendommer og er til hinder for at landbruksarealer blir ordinær handelsvare og spekulasjonsobjekt.