Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2003-05-28:
Først må jeg si at jeg er enig med representanten Lønning når han gir uttrykk for at det kanskje ikke er så lurt å ha med representanter som er direkte involvert i oppfølgingen av Stortingets beslutninger, i kommisjoner som skal utrede det som skal være Stortingets framtid. Jeg tenker ikke på stortingsrepresentanter, men på representanter fra de ulike institusjoner. Dette synes jeg vi skal tenke gjennom for ettertiden – ikke det at jeg ser at noe av det som står i dokumentet, nødvendigvis behøver å føre til en fokusering på enkelte problemstillinger. Så er det slik at når problemstillinger reises, særlig om konstitusjonell sedvane/konstitusjonell praksis, krever det et svar. Man kan ikke si at det ønsker vi ikke å ta stilling til. Det er det som har skjedd i forbindelse med innsynsretten. Problemstillingen er reist, og den krever et svar. Frøiland-utvalgets innstilling er helt klar på fortolkningen av Grunnloven § 75 f. Og flertallsinnstilingene og de merknader som flertallet i kontroll- og konstitusjonskomiteen har gitt til den fortolkningen, synliggjør med all tydelighet at det også er stortingsflertallets oppfatning. Men vi sier ganske klart at dette ikke er noe nytt, slik har Grunnlovens bokstav vært å forstå. Det Stortingets flertall nå imidlertid gjør i tillegg, er å lage et regelverk i Stortingets forretningsorden for hvordan anmodninger om et slikt innsyn skal gjennomføres. Det er langt fra spørsmål om å prøve å innføre noen paragraf i forretningsordenen som skal gi en fortolkning av Grunnloven. Det må bero på en misforståelse. Den fortolkningen lig-ger klar. Om et annet storting i en annen sammenheng skulle ha en annen oppfatning, spiller det ingen rolle hva som står i forretningsordenen. For øvrig må jeg si at Grunnloven inneholder jo bare paragrafer – stort sett – som fortolkes i forhold til sedvane. Det som jeg imidlertid i den sammenheng synes er beklagelig, er at et flertall i dette hus ikke har vært villig til å nedsette en kommisjon for å gjennomgå dette, slik at man fikk en grunnlov som var tilpasset dagens praksis. Men der er jo konservatismen fullstendig. Når det gjelder det spørsmålet som er reist om forholdet til tidligere statsråder og tidligere regjeringer når det gjelder regjeringsnotater, står det i forslaget til ny paragraf i Stortingets forretningsorden: «Begjæringen kan gjelde ethvert dokument som er i regjeringens eller den underliggende forvaltnings besittelse». Da kan det ikke gjelde tidligere regjeringsnotater. Der må man følge den praksis og prosedyre som allerede er nedfelt. Så må jeg si at dette er å lage en svær debatt om noe som sannsynligvis aldri vil skje, hvis ikke Stortingets flertall føler det slik at det er berettiget mistanke om at det er gjort alvorlige feil av en statsråd som burde føre til videre forfølgelse, f.eks. gjennom riksretten. Derfor snakker man om en helt annen dimensjon på Stortingets adgang til innsynsrett enn den innsynsretten som Riksrevisjonen skal ha som en del av kontrollen med forvaltningen. Man må jo ikke sammenligne Riksrevisjonen og Stortinget og Stortingets beslutninger i plenum. Det blir helt feil. Som sagt, når spørsmålet først reises, vil jeg si at det vil være helt usannsynlig at ikke Stortinget i plenum gjennom et flertallsvedtak skal kunne kreve innsyn i de dokumenter man mener er nødvendige for å kunne foreta en riktig saksbehandling. Sannsynligvis vil dette aldri skje, men skulle det skje, er det viktig for at vi skal unngå at vi får en prosedyredebatt om hvordan dette skal skje, at vi i Stortingets forretningsorden har bestemmelser om prosedyren for dette. Så bare ganske kort til spørsmålet fra representanten Hagen om de nødvendige forslag til endringer av Grunnloven når det gjelder riksrettsspørsmål. Selvsagt – og jeg var inne på det i mitt første innlegg – tilligger det Presidentskapet et ansvar for umiddelbart etter at denne saken er ferdigbehandlet i Stortinget, å ta initiativ til å få nedsatt et slikt utvalg med et slikt mandat som gjør at vi kan ha på bordet de forslag som er nødvendige for at vi skal kunne foreta endringer i Grunnloven. Så får Presidentskapet ta diskusjonen om hvor vidt det mandatet skal være. Jeg må si at de erfaringer vi har når det gjelder å endre Grunnloven, at vi mangler noen elementer og derfor må avvise forslag, gjør jo at det er viktig, som representanten Lønning sa, at dette utredningsarbeidet får et så vidt mandat som mulig, og at man har muligheten til å fremme og utarbeide en rekke alternative forslag til hvordan dette skal håndteres i framtiden.