Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Det er ikkje første gongen vi diskuterer klimautfordringar og klimapolitikk i denne salen. Det har vi gjort mange gonger før. I alle debattar har det vore eit breitt fleirtal som tek klimautfordringane på alvor. Det er eg glad for. Med det er det lagt eit viktig grunnlag for å gå vidare i arbeidet med å redusera klimautsleppa. For Arbeidarpartiet er det heilt sjølvsagt at Noreg skal stå ved alle internasjonale miljøavtalar vi har inngått. Det er ingen tvil om at vi tek Klimakonvensjonen og Kyoto-avtalen på alvor. Arbeidarpartiet ser på Kyoto-avtalen som eit godt verkemiddel for å redusera utsleppa av klimagassar. Avtalen opnar for såkalla fleksible gjennomføringsmekanismar, som kvotehandel på tvers av landegrensene. På denne måten kan dei tiltaka som i ein internasjonal samanheng er mest kostnadseffektive å gjennomføra, verta gjennomførte først. I tillegg til dette må landa gjennomføra nasjonale tiltak, og Arbeidarpartiet meiner Noreg sjølvsagt skal ta ein del av sin reduksjon nasjonalt. Steget som vi tek i dag, er berre eit lite steg på veg mot målet om ein langsiktig reduksjon av klimagassutsleppa. Systemet er smalt, og det omfattar berre ein liten del av dei norske utsleppa. Ein stor sektor som t.d offshore-sektoren, er utelaten. Det er òg usikkert korleis kvotehandelen med EU vert. Når Arbeidarpartiet likevel har valt å stø Regjeringa i denne saka, er det fordi Regjeringa har føreteke ein u-sving i sin klimapolitikk. Slik Arbeidarpartiet ser det, er det ein fordel for miljøet, og det er ein fordel for industrien. Då klimameldinga var til behandling i Stortinget for vel to år sidan, ønskte Arbeidarpartiet ei avtaleløysing med industrien. Vi såg alt då at eit tidleg nasjonalt kvotesystem ikkje var eit godt nok verkemiddel. At Regjeringa langt på veg har valt å følgja Arbeidarpartiet ved å ha inngått ein avtale med industrien, er difor ein av hovudgrunnane til at Arbeidarpartiet no vel å samarbeida med regjeringspartia. Arbeidarpartiet ønskjer at vi skal ha ein livskraftig industri i Noreg. Ein heilt klår føresetnad for dette er at vår industri har om lag same rammevilkår som industrien elles i EU. Difor er det også viktig at det kvotesystemet vi i dag vedtek, i så stor grad som mogleg harmoniserer med EU sitt kvotedirektiv. Dette er tilfellet eit stykke på veg. No er det opp til Regjeringa å få til gode nok avtalar med EU, slik at norsk industri fullt ut kan få delta i kvotehandelen i EU. Her er mykje uklårt, og eg vil minna om at industrien har sett som ein heilt klår føresetnad at dei må få vera fullverdige deltakarar i EUs kvotehandel dersom dei skal stå ved avtalen som er inngått med Miljøverndepartementet. Ein annan føresetnad for å vidareutvikla norsk industri er at ein har tilgang til nok kraft. Difor har vi i Arbeidarpartiet vore heilt klåre på at vi ønskjer å ta noko av naturgassen vår i bruk til kraftproduksjon, og at gasskraftverk i Noreg skal ha same vilkår som elles i EU. At Regjeringa no tek inn gasskraftverk i kvotesystemet, slik dei også gjer i EU, er eit viktig signal til dei som har fått konsesjon, har søkt konsesjon eller har planar om å søkja konsesjon. Det er likevel viktig å ha klårt for seg at kvotesystemet vi drøftar i dag, berre skal gjelda i tre år. I løpet av desse åra er det forutan kraftverket på Snøhvit kanskje berre gasskraftverket på Kårstø som vil koma i drift. Men det viktigaste ved at gasskraftverk er tekne med i kvotesystemet no, er dei føringane dette legg frå 2008 og utover. I arbeidet med denne saka har Arbeidarpartiet vore oppteke av treforedlingsindustrien. Regjeringa har valt å halda denne industrien utanfor kvotesystemet, sjølv om same type industri er med i EU sitt kvotesystem. Vi meiner det beste hadde vore om treforedlinga var med i det norske systemet. Likevel aksepterer Arbeidarpartiet det regjeringspartia på Stortinget har kome fram til, at dei har kome oss i møte og pålagt Regjeringa å koma tilbake til dette spørsmålet i revidert nasjonalbudsjett for 2005. Så får vi sjå kva det då endar opp med.