Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-02-09:
Mennesker som har vært utsatt for voldshandlinger, står etter mitt syn i en særstilling i forhold til de fleste andre skadelidte. Voldsforbrytelsene representerer en direkte trussel mot folks liv og helse og innebærer en krenkelse av de mest fundamentale rettsgodene i vårt samfunn. Bekjempelse av voldskriminalitet må derfor være en helt sentral oppgave for politiske myndigheter. Der samfunnet i det enkelte tilfellet ikke lykkes i å forhindre slike handlinger, bør fellesskapet dekke det tap som personskaden fører med seg, der dekning for tapet ikke kan oppnås på annen måte. Jeg er derfor glad for at justiskomiteen i sin innstilling er enig i at den statlige voldsoffererstatningsordningen videreføres, og at den nå gjøres klarere og bedre gjennom en lovfesting. Jeg er videre glad for at komiteen er enig i at ordningen omgjøres fra en rimelighetsordning til en rettighetsordning i lovs form, som knyttes tett opp til de alminnelige reglene i skadeserstatningsloven kapittel 3. Det vil bl.a. innebære at det skal ytes full menerstatning etter voldsoffererstatningsordningen og ikke 1/3 av det som følger av skadeserstatningslovens regler, slik praksis er i dag. Regjeringen har foreslått å øke maksimalbeløpet etter voldsoffererstatningsordningen fra 200 000 kr til 1 mill. kr pr. skadetilfelle. Justiskomiteen har i stedet foreslått at den øvre grensen fastsettes til 20 ganger grunnbeløpet i folketrygden. Det synes fornuftig, og jeg tar komiteens forslag til etterretning. Etter dagens praksis er beviskravet klar sannsynlighetsovervekt for at søker har vært utsatt for en voldshandling. Dette er det samme kravet som domstolene stiller ved avgjørelsen i spørsmål om erstatning fra skadevolderen til skadelidte i slike tilfeller, og der den statlige voldsoffererstatningen kommer inn istedenfor i tilfellet skadevolder ikke kan betale. Det vises i den forbindelse også til NOU 2000:33, Erstatning til ofrene hvor tiltalte frifinnes for straff. Regjeringen har foreslått at dette beviskravet, altså klar sannsynlighetsovervekt, inntas i loven, og komiteen har vært enig i det. Komiteen understreker imidlertid at dersom det kommer endringer som følge av den nylig fremlagte NOU, må praksis for beviskravet i voldsoffererstatningssaker vurderes i lys av det. Jeg deler komiteens syn og vil bidra til at denne sammenhengen ikke tapes av syne. I tillegg har jeg lyst til å understreke at jeg tror det er et annet element som er viktig nettopp for å klare å oppfylle kravet om klar sannsynlighetsovervekt i de tilfellene der det har skjedd en voldshandling. Det er at vi må være gode når det gjelder informasjon og rådgivning til voldsofre, for jeg ser ikke bort fra at når det i en del av de tilfellene i ettertid blir spørsmål om noe har skjedd eller ikke, er det fordi dokumentasjonen ikke har blitt ivaretatt i det øyeblikket voldsofferet møter f.eks. på legevakt eller andre steder. Voldsofferet kan først lenge etterpå bli klar over muligheten for å søke voldsoffererstatning, slik at de på det tidspunktet ikke lenger har den samme dokumentasjonen som de kunne hatt hvis vi hadde vært bedre når det gjaldt informasjon og rådgivning til voldsofferet umiddelbart etter at voldshandlingen hadde skjedd. Jeg har merket meg at komiteen legger vekt på at voldsofrene må sikres tilstrekkelig fri rettshjelp til å ivareta sine interesser, også ved søknad om voldsoffererstatning. Det er naturlig at departementet følger dette opp i forbindelse med oppfølgingen av stortingsmeldingen om fri rettshjelp. Jeg vil i tillegg gjennomgå de gjeldende retningslinjer allerede i forkant av at eventuelt nye regler er på plass. I proposisjonen er det nevnt en rekke tiltak av nyere dato for voldsofre. Det gjelder f.eks. endringene i straffeloven som styrker kvinner og barns vern mot seksuelle overgrep, nye regler om varetektsfengsling ved brudd på besøksforbud, mv. Jeg har bitt meg merke i at komiteen ber om at endringene for å beskytte vitner blir satt i verk snarest mulig. Jeg er helt enig med komiteen i at det er ønskelig, og jeg skal gjøre mitt til for at vi kan få dem satt i verk så snart som mulig. Jeg legger til at i tillegg til å finne nye tiltak er det særdeles viktig med samordning, oppfølging av og ikke minst informasjon om de tiltak som allerede eksisterer. Jeg er også glad for at komiteen stiller seg så positiv til departementets prøveprosjekt med megling i voldssaker. Jeg tror at prosjektet megling i voldssaker er et viktig skritt i en litt annen retning enn det vi normalt har snakket om når det gjelder voldsofre, og at prosjektet kan bidra til å lette voldsofferets situasjon og legge til rette for at voldsofferet i større grad kan legge vanskelige opplevelser bak seg. Jeg er i utgangspunktet av den oppfatning at det skal litt til før man utvider et prøveprosjekt før prøveprosjektperioden er ferdig. Ser vi imidlertid klare positive resultater av forsøkene tidlig, vil jeg vurdere om prosjektet bør utvides. Det siste jeg har lyst til å berøre, er tiltakene mot familievold. Jeg er helt enig i komiteens ønske om at Politidirektoratet følger opp de prosjektene som er satt i gang, og at det stimuleres til lignende prosjekter i flere politidistrikt. Men jeg legger til at fokus på familievold bør være viktig i alle kommuner og i alle politidistrikt. Til sist vil jeg nevne dette med yrkesrettet attføring. Regjeringen vil i løpet av våren foreta en nærmere vurdering av hva som er mest hensiktsmessig: å gi særlig beregningsregler for voldsofre, kompensere utgiftene gjennom ordningen for voldsoffererstatning, eller innarbeide dette i de generelle støtteordningene som finnes for yrkesrettet attføring.