Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-11-22:
Ja, spørsmålet om hva en annen regjering ville ha gjort, blir omtrent som en slags omvendt bevisførsel. Jeg tror at ingen verken i eller utenfor denne sal har noen slags grunn til å tvile på det – man ville neppe ha foretatt eksperimentet med å blåse opp tollsatsene på ost og biff, som man nettopp gjorde, i et slags håp om at dette skulle gå upåaktet hen. Så sies det herfra i dag at denne saken blåses opp, og opposisjonspartiene blir mer enn kritisert for at man har tillatt seg å påpeke at det ikke er noen særlig stor grad av samsvar mellom liv og lære i handelspolitikken, med henvisning til dette eksemplet. Man kan med en viss rett si at det er ikke noe gigantisk eksempel, men man kan ikke i internasjonale institusjoner slåss for nedbygging av handelsbarrierene og så med venstrehanda gjøre det stikk motsatte. Jeg tror det blir bortkastet tid å kritisere EUs landbrukspolitikk. EU er en handelsblokk hvor Norge har den eksklusivitet å ha tilgang til EUs indre marked, og det er EU, Den europeiske union, som selv setter opp regler for handel. Europa, EU – Den europeiske union – er blitt en betydelig handelsblokk, som matcher USA, som matcher Kina, som matcher India, til glede for Norge og vår mulighet til å sende det alt vesentlige av det vi produserer av varer og tjenester, inn i det indre marked, uten tollbarriere. Så er spørsmålet: Endrer man handelspolitikk? Er dette noe brudd på norsk handelspolitikk? Nei, det er ingen fra Høyres side som noen gang har påstått dette, men vi har påpekt den beklagelige mangel på sammenheng mellom liv og lære. Når utenriksministeren i dag viser til at EU har økt sin eksport av landbruksprodukter til Norge, er det den interessante finten om at man anskueliggjør forskjellen på offensive og defensive interesser. Man glemmer i farten, bevisst sannsynligvis, at for få år siden sendte Norge 50 000 tonn laks inn i det europeiske markedet. I dag ligger sannsynligvis tallet på mellom 700 000 og 800 000 tonn – altså en gigantisk langt større eksport av mat fra Norge til EU enn omvendt. Dette er jo det som er poenget i denne saken, at det er sammenheng. Som en viss tidligere statsminister uttrykte: Alt henger sammen med alt. Det må man heller ikke glemme i denne debatten. Norge har rikelig erfaring i hva det betyr å utfordre handelssystemer. Man har erfaring fra USA, straffetoll på norsk laks, på norsk fisk. Vi har det i utallige eksempler fra EU, hvor norsk fiskerinæring har vært rammet – minsteprisordning, straffetoll, innføring av fôrkvote osv. Antidumping er et kjent begrep. Derfor burde norsk fiskerinæring også ha vært spart for den kritikk som har kommet fra regjeringspartiene når man har tillatt seg i forsiktige vendinger å minne om at dette blir galt – dette kan ha sin negative virkning i markedet. Høyre har større tro, sannsynligvis, på at handel og utvikling henger sammen med demokrati som en basis for å skape vekst og utvikling også i den fattige delen av verden. Men det er åpenbart, i en tid hvor finanskrisen rammer andre land langt mer enn det land som fortsatt hviler på den grønne gren, at det å ta i bruk fikse ideer som beskyttelse er nærliggende. Vi ser hvordan handelssystemer blir utfordret i en tid da ledighet og økonomisk stagnasjon får lov til å utvikle seg. Derfor bør det være en klar sammenheng i den politikk som Norge fører i de viktigste institusjonene – f.eks. i Verdens handelsorganisasjon og de forhandlingsrunder man gjennomfører der. Man skal ha en sammenheng mellom liv og lære, og jeg tror vi alle sammen i det lange løp vil stå oss på å bidra til å bygge ned toll- og handelsbarrierer også i den praktiske hverdagen i utøvelsen av den norske politikken på hjemmebane.