Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-28:
Over hele verden synges sangen «Din tanke er fri». Den har vi et kjent og kjært forhold til, ikke minst i Det norske Arbeiderparti. Men jeg synes også den er et godt eksempel på hvordan Norge er et land i verden, og hvordan verden definitivt også har kommet til Norge. Den representerer også et symbol på debatten om trosfrihet og ytringsfrihet. «Din tanke er fri» er en universell sang, den synges som sagt over hele verden og tar opp i seg både trosfrihet, ytringsfrihet og det å kunne mene hva man vil – altså grunnleggende menneskerettigheter og en grunnleggende frihet for enkeltmennesket. Når man ser på trendene med hensyn til globalisering, tror jeg vi i Norge også må ha en debatt som forbereder seg på et enda større mangfold når det kommer til tro og ytringer. Derfor er jeg også veldig glad for det statsministeren sier i dag om en NOU som på en måte kan berede grunnen for perspektivene også i forhold til globaliseringen. Selv om Høybråtens interpellasjon i utgangspunktet dreier seg om trosfrihet i Norge, har jeg lyst til også å dra opp noen internasjonale perspektiver, for vi kan egentlig ikke isolere det ene fra det andre, heller ikke på dette saksfeltet. Derfor har norsk utviklingspolitikk og norsk utenrikspolitikk hatt religiøs dialog som ett av sine virkemidler når det kommer til det å jobbe med menneskerettigheter – trosfrihet, ytringsfrihet og organisasjonsfrihet, som også er en del av det vi her må snakke om. Religiøs dialog er på en måte en del av Norges kontakt med svært mange andre land og er en del av det som er vårt arbeid for fred, forsoning og menneskerettigheter verden over. Det å støtte disse interreligiøse dialogene både ute og hjemme er en måte å bidra til å redusere konflikter på både ute og i Norge. Derfor er interreligiøs dialog et virkemiddel her hjemme også gjennom at regjeringen og Stortinget har støttet prosjekter knyttet til Mellomkirkelig råd og Islamsk Råd i Norge. Det er svært viktig for å møte behovet for tettere kontakt religionene imellom. Debatten om trosfrihet er veldig viktig. Vi må ha evnen til dialog og kompromiss og ha et grunnleggende menneskesyn som baserer seg på toleranse for andre mennesker. Jeg synes representanten Åmland sa noe i dag som er interessant. Representanten Åmland sa at man må være trygg på egen identitet for å kunne møte det nye. Da stiller jeg meg spørsmålet: Hva er det? Hva er den norske identiteten i dag i det samfunnet vi lever i? Er det skigående fjellturister over Hardangervidda – på silkeføre, forhåpentligvis? Er det brunost? Eller er det sånn at det faktisk er større forskjeller i norsk kultur avhengig av hvilken landsdel du bor i, enn av hvilken religion du tilhører? Jeg mener at vi i den norske samfunnsdebatten ofte ser eksempler på at ulikhetene i religionene framheves som en stor utfordring, og at de kanskje også overdimensjoneres i samfunnsdebatten. For hvis du ser på forskjellene, i hvert fall mellom Nord-Norge og Sør-Norge, i tradisjon og kultur – flere har også vært inne på i Hauges fotspor – viser det nemlig at kulturforskjellene mellom regioner i Norge kanskje er større enn de faktisk er når man ser på kjernen i hva det er å tro, og hva det er å utøve sin tro. Jeg har helt til slutt lyst til å understreke poenget om at det er mennesker i Norge som utsettes for dobbel diskriminering. Det betyr at de f.eks. er funksjonshemmet og ikke har adgang til trosbygg, at de er homofile og blir diskriminert i tillegg, eller for den saks skyld at de er kvinner og møter en type dobbel diskriminering i utøvelsen av sin tro.