trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-08:
I driftsregnskapet til foretakene er det for så vidt slik som i alminnelige finansregnskap i en bedrift, at avskrivninger belaster driftsbudsjettet. Det viktigste for å få balanse mellom utgifter og inntekter er jo at man må ha en inntektsstrøm som passer med det utgiftsnivået man har. Så vidt jeg har skjønt, dreier det seg om ca. 1 milliard kr i differanse hva gjelder avskrivning, og jeg tror det var 4 milliarder kr som var den tekniske verdien, basert på verdiene av det man hadde av teknisk utstyr. Det er snakk om å ta ca. 3/4 av det over tid. Nå er det slik at bygninger og teknisk utstyr i gjennomsnitt avskrives over en 30–40-årsperiode. Så la meg si det slik at selv om noen direktører i enkelte helseforetak er bekymret for dette, tror jeg nok at det er et av de områdene de vil bekymre seg minst for innledningsvis. Det vil bli ganske mange år frem i tid før det skulle vise seg at de har et snev av rett i det de hevder. Jeg tror imidlertid at det nivået som det er lagt på, er mer enn tilstrekkelig for å fornye det vi trenger for å drive norsk helsevesen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-08:
Bare for å ta den lille detaljen først i forhold til representanten Gløtvold. Det han spurte om, er omtalt på side 68, annen spalte, med overskriften «Andre forebyggende tiltak», i St.prp. nr. 1 for kommende år. Komiteens leder spurte om Ullevål sykehus og Ullevåls spesielle situasjon knyttet til psykiatri. Jeg har hatt en dialog flere ganger i høst, og senest i går hadde jeg inne styreleder og administrerende direktør i Helse Øst og styreleder og administrerende direktør på Ullevål sykehus for å få en redegjørelse for hvilke tiltak som er satt i gang på bakgrunn av tidligere dialog, og hva de har tenkt å forsterke når det gjelder tiltak i tiden som kommer. Jeg synes det er riktig å si først hva som er Ullevåls syn på hva som har påvirket situasjonen: Man har hatt et meget høyt belegg siste halvår, det har vært en kritisk mangel på legespesialister, det har vært et meget høyt sykefravær de siste ni måneder, stor økning i pasienttilfang, dårlig byggteknisk standard og gamle strukturer i ledelse, drift og organisering. Det meste av disse tingene er sånt som kan skje ved et hvilket som helst sykehus, og det er det vi har en ledelse og et styre til å håndtere, at ting endrer seg over tid. Man har på bakgrunn av den dialogen som har vært, og den situasjonen som er, iverksatt følgende tiltak: Det er nå innført spesielle rutiner for oppfølging av lovpålagte forhold som f.eks. individuell plan, og det gjennomføres nå ved at avdelingsoverlege gjennomgår alle journaler hver uke. Det er spesiell oppfølging av avdelingens ledelse med ukentlige møter med sykehusets toppledelse. Det er en gjennomgang av avdelingens dokumentasjon innen ledelse, organisering og drift i den hensikt å gi beslutningsgrunnlag for ytterligere tiltak. 23. november fikk Ullevål klarsignal om å rekruttere nye legespesialister, herunder øke spesialistbemanningen med to årsverk. Det ble gitt klarsignal om økning av tjenesteplan for underordnede leger. De ble skjermet for alle reduksjoner i 2005, det vil bli vurdert økninger utover det som allerede er lagt inn, og det er tidligere i høst satt i gang et eget samarbeidsprosjekt for avtalefestet samarbeid med førstelinjetjenesten i Oslo kommune. På bakgrunn av det møtet som vi hadde i går, er følgende ytterligere tiltak iverksatt: Det er evaluering og det å endre organisasjonen i den hensikt å finne bedre alternativer for organisering og drift. Det er ingen tvil om, tror jeg, at det på Ullevål som på veldig mange andre sykehus kan være en litt foreldet ledelsesorganisasjon. Det vil bli satt under evaluering for Ullevåls del. Det er iverksatt arbeid med å skaffe midler nå til oppussing og renovering. Pri 1 på Ullevål er knyttet til nybygg for psykiatrien.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Jeg takker for referatet fra kaffeslabberasene rundt omkring i Trøndelag. Det var godt å høre. Samtidig må jeg si at representanten Bjarne Håkon Hanssen refererer statsråden på en relativt upresis måte i denne replikken. Jeg har sagt klart – og det har andre medlemmer av Regjeringen også sagt – at forslaget om et økt arbeidsgiveransvar ikke er i samsvar med IA-avtalen. Men det er heller ikke den utviklingen vi har hatt i sykefraværet etter at IA-avtalen ble inngått. Det er et ansvar for en regjering å ta tak i en utvikling som går i feil retning, og som ikke innfrir i forhold til de forutsetninger man har lagt. Det har vi gjort, og vi har fremmet et forslag som til forveksling ligner forslag som er fremmet av arbeiderpartiregjeringer tidligere overfor Stortinget, og som Arbeiderpartiet har stemt for her i Stortinget. Jeg må si at jeg savner noe av den saklige debatten rundt dette forslaget, ikke bare spørsmål om forholdet til IA-avtalen, selv om det er viktig, og selv om jeg forstår reaksjonene på det forslaget som Regjeringen har fremmet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Det spørsmålet som representanten Nesvik stiller, berører helseministerens konstitusjonelle ansvarsområde. Mitt ansvarsområde er administrasjonsbudsjettet til trygdeetaten. Jeg skal bare få svare ut fra det som er mitt ansvar, og så får helseministeren svare for legemiddelforvaltningen. Det er min oppfatning at Rikstrygdeverket skal ha gode kontrollrutiner på de refusjonsordninger, de utbetalinger og de stønader som Rikstrygdeverket har å forvalte. Det er viktig for å sikre at Stortingets intensjoner med de vedtatte ordninger blir ivaretatt, og for å kunne forebygge og hindre misbruk av ordninger. Derfor er gode kontrollsystemer og nye databaserte kontrollsystemer viktig. Så er det selvfølgelig et poeng at disse kontrollene utøves på en slik måte at det er til pasientens beste, og ikke det motsatte. Det ville vi ha et ansvar for å se til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Ja, det pågår et løpende arbeid, og det er en løpende fokusering på den problemstillingen som representanten Molvik pekte på. Jeg vil vise til at de statlige veiledende retningslinjene for sosialhjelp ble prisjustert senest for 2004. I tillegg er satsene for barns livsopphold, som representanten Molvik var sterkt opptatt av i sitt innlegg, hevet utover prisjusteringen i 2002. Det er i det hele tatt foreslått bevilget over 600 mill. kr til forskjellige tiltak for barnefamiliene gjennom utvidelser av bostøtteordningen, endringer i overgangsordningen for enslige forsørgere, økning i barnetillegget for uførepensjonister, økningen i barnesatsen, som jeg nevnte, for sosialhjelp og særlig tilrettelagte tiltak i storbyene for barn og unge. Det er ikke slik som representanten Molvik sa i sitt innlegg, at det eneste denne regjeringen har gjort, er å sende et rundskriv om at man skal være snille til jul. Det rundskrivet ble for øvrig sendt i 2001, lenge før denne statsråden overtok.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Når det gjelder etterlysningen av handlingsplanen i forhold til beinskjørhet, vil jeg igjen henvise til helseministeren som rette statsråd. Jeg mener at det faktisk er et arbeid som er i gang. Når det gjelder kampen mot fattigdom, vil jeg gi Senterpartiet det at det har vært et omfattende engasjement over flere år, og utjamningsmeldingen som Bondevik I-regjeringen la fram, med Magnhild Meltveit Kleppa som sosialminister, var et viktig fundament for den handlingsplanen mot fattigdom som denne regjeringen har lagt fram og fått vedtatt, med bred tilslutning i Stortinget. Det er ikke slik som en ofte får inntrykk av i debatten, at Stortinget har hatt en helt annen oppfatning av hva den fattigdomsplanen skulle inneholde. Det har det vært bred oppslutning om. Det er jeg glad for, for det er en viktig plattform for å gjennomføre disse tiltakene. Så er man uenig om en del annen politikk, og det har vi rikelig anledning til å diskutere. Men fattigdomsplanen har det vært bred tilslutning til fra praktisk talt alle partier i denne sal.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Jeg synes representanten Bjarne Håkon Hanssen nå blir relativt sterk i sine karakteristikker, men jeg skal overlate til presidenten å forholde seg til det. Jeg for min del vil si følgende: Vi har fra denne regjeringens side åpent lagt fram et forslag. Vi har åpent sagt at det ikke er i samsvar med IA-avtalen isolert sett. Men vi mener det er et nødvendig tiltak i forhold til å ansvarliggjøre arbeidsgiver når det gjelder kampen mot sykefraværet, for å få en raskere nedgang i sykefraværet. Det er ikke noe uredelig i det. Man kan være fortørnet på Regjeringen for at man gjør det. Det har jeg sagt at jeg har forståelse for, det har jeg respekt for. Jeg har deltatt i debatten med utgangspunkt i det. Det jeg er glad for, er at Regjeringens forsikring om at vi vil videreføre IA-samarbeidet, har blitt møtt med et videreført IA-samarbeid fra organisasjonene i arbeidslivet. Det legger jeg til grunn for det som skal skje videre. Nå ser det ut til at vi får en nedgang i sykefraværet som er langt sterkere enn vi forutsatte, og da vil vi i pakt med den avtalen som er lagt fram i finanskomiteen, vurdere dette på nytt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Jeg er glad for det brede politiske engasjementet som kommer til uttrykk for seniorpolitikken, både i komiteens innstilling og i debatten her i dag. Stortinget vil om kort tid få anledning til å drøfte viktige sider av seniorpolitikken på basis av den stortingsmeldingen om pensjonssystemets framtid som Regjeringen om få dager vil legge fram. Et av hovedmålene med den reformen vil nettopp være å bidra til at flere blir stående lenger i arbeidslivet, og det vil øke den gjennomsnittlige pensjoneringsalder, som representanten Hagen var inne på. Regjeringen er opptatt av seniorpolitikk. Vi har omdannet tidligere Statens eldreråd til Statens seniorråd. De arbeider nå med en utredning om moderne seniorpolitikk, som vi vil motta før sommeren. Utredningen vil fokusere på barrierer som hindrer eldre mennesker i å ta aktivt del i samfunnet, og på tiltak som kan bedre forholdene. Den skal omhandle eldresituasjonen i arbeidslivet, de politiske beslutningsprosesser, kulturliv og boligforhold. En del av årsakene til at eldre diskrimineres, er uheldige holdninger og stereotypier – mange av de samme problemene som vi ser på andre områder hvor vi har utfordringer når det gjelder diskriminering, enten det er snakk om etnisk opprinnelse, annen tro, funksjonshemning eller seksuell legning. Det er like lite akseptabelt med diskriminering av eldre mennesker. Også her må vi se det enkelte mennesket og det enkelte menneskets verd. Derfor er diskriminering på grunn av alder tatt med i EUs handlingsprogram mot diskriminering, som Stortinget har sluttet seg til. Jeg vil følge opp anmodningen om å iverksette arbeidet med en egen stortingsmelding om seniorpolitikk. Det arbeidet som allerede er i gang, vil gi et godt grunnlag for en samlet politikkutforming på dette området. Jeg regner med at vi i løpet av neste år vil ha kommet godt i gang og i mål med et slikt arbeid. Seniorpolitikken er også en viktig del av samspillet med partene i arbeidslivet, som representanten Faldet var inne på, og som også representanten Hagen nevnte. Det er et av delmålene i IA-avtalen som vi fra Regjeringens side er opptatt av å følge opp, både i forhold til staten som arbeidsgiver og generelt i arbeidslivet. Vi vil benytte Senter for seniorpolitikk i dette viktige arbeidet, og vi vil følge opp samspillet med arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene når vi utformer stortingsmeldingen, som jeg gleder meg til å legge fram for Stortinget.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg vil i likhet med mange andre uttrykke bekymring for sykehusdriften i det kommende år. Ingen kan være i tvil om at et budsjettkutt på 2,2 milliarder kr for sykehusene vil merkes for både pasienter, ansatte og lokalsamfunn. Jeg forstår godt at folk reagerer kraftig når pasienttilbud reduseres og avdelinger stenges samtidig som det gis store skattelettelser til dem som har mer enn nok fra før. Jeg kommer fra en landsdel med store avstander. Når tilbud kuttes ved sykehusene, blir avstanden til hjelpen enda større, noe som skaper utrygghet for innbyggerne. Dette er ikke noe som fremmer utvikling og bosetting. Med Arbeiderpartiets budsjettforslag ville Helse Nord ha fått 162 mill. kr mer til disposisjon. Dette blir i dag ikke vedtatt, og det vil merkes. Funksjonshemmedes situasjon har alltid interessert meg. Jeg er glad for at samfunnet stadig har gått framover når det gjelder funksjonshemmedes muligheter til å delta i samfunnet og til å skaffe seg utdanning og arbeid. Likevel er det mye som gjenstår. Jeg synes det er en fallitterklæring for samfunnet vårt at blinde og svaksynte som tar utdanning, skal ha problemer med å skaffe seg faglitteratur for å oppdatere seg etter at de er kommet i arbeid. Dette er mennesker som gjør en kjempejobb, og som skulle slippe å slite for å få den nødvendige faglitteratur. Dette er mennesker som har gode evner og en sterk vilje til å bidra i samfunnet, både som yrkesutøvere og som skattytere. De burde ikke straffes på en slik måte. Jeg trodde ikke mine egne øyne da jeg leste i innstillingen at Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet går mot et forslag som vil sikre faglitteratur til synshemmede. Jeg er glad for at en samlet komite vil legge til rette for videre prosjektering og realisering av Distriktsmedisinsk senter i Midt-Troms. Dette er et senter som skal betjene ti kommuner, hvor avstanden til nærmeste sykehus for innbyggerne i gjennomsnitt er 140 km. Alle forstår hvilken betydning dette senteret vil ha for innbyggerne, for den trygghet vi alle burde føle når vi blir syke.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Det er svært positivt at et samlet storting stiller seg bak prosjektet Hysnes HelseFort, som skal bygges opp som en del av et nasjonalt kompetansesenter for rehabilitering av kreftpasienter og deres familier. Vi vet at stadig flere får kreft, og det er ventet en klar økning i antall sykdomstilfeller i årene framover. Krevende kreftbehandling øker behovet for rehabilitering. Slik det er i dag, blir mange gående sykmeldt lenge, og ender opp som uføretrygdet. For eksempel er det slik at 50 pst. av brystkreftopererte kvinner ikke kommer tilbake til jobb etter endt behandling. Kreft er en spesiell sykdom, og pasienten og de pårørende føler seg ofte svært sårbare. Derfor er det viktig å få støtte, slik at en kan kvitte seg med den frykt eller usikkerhet som følger med. Det å komme tilbake som et fungerende samfunnsmedlem og delta i arbeidslivet kan være det som skal til for igjen å oppleve livskvalitet og livsglede. Det er inngått en intensjonsavtale mellom Rissa kommune, Kreftforeningen og Helse Midt-Norge, og fagplanene er klare. Et samlet storting stiller seg bak. Samtidig er det slik at rammene til helseforetaket er svært trange pr. i dag på grunn av det borgerlige forliket. Stortingets enstemmige tilslutning til planene er derfor bare trinn 1, neste trinn må komme i revidert budsjett, hvor det må gå klart fram at dette tiltaket kan, og skal, prioriteres. En kan ikke bare snakke om at utgiftene til sykepenger og trygd må reduseres, en må også skaffe seg kunnskaper om hva som skal til, og sette inn tiltak framover som kan hjelpe mennesker tilbake til arbeid. Behandlingstilbudet skal være landsdekkende, og det skal være forskningsbasert. Det betyr at nytteeffekten kan bli meget stor. Hysnes HelseFort er et sterkt ønsket tilbud, med bred faglig og politisk forankring. Vi har rett og slett ikke råd til å legge dette unike prosjektet i en skuff, og det vil også stille hele Stortinget og Regjeringen i et merkelig lys.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv inneholder tre mål, hvorav ett faller sammen med en viktig målsetting for seniorpolitikken, slik Senter for seniorpolitikk, som styres av styreleder Yngve Hågensen, har utformet det. Intensjonsavtalen, som gjelder til 31.12.05, har tre mål: å redusere sykefraværet med minst 20 pst. i avtaleperioden å få tilsatt langt flere arbeidstakere med redusert funksjonsevne å øke den reelle pensjonsalderen, dvs. den gjennomsnittlige avgangsalderen fra arbeidslivet – og det er den som teller når det gjelder debatten om finansiering av fremtidige pensjoner Mye av det seniorpolitiske arbeidet dreier seg om utviklingstiltak som skal bidra til en god personalpolitikk og et inkluderende arbeidsmiljø. Seniorpolitikken bygger på erfaring som tilsier at personalpolitikken og utviklingstiltakene må ha et livsfaseperspektiv, der forebyggende tiltak settes inn tidlig i yrkeskarrieren, står det bl.a. i et faktahefte fra SSP om seniorer i arbeidslivet, som varmt kan anbefales mange stortingsrepresentanter som tror at seniorpolitikk er et annet uttrykk for eldreomsorg. Det er det altså ikke. Tendensene til utstøting av arbeidslivet ved sluttpakker, tidligpensjonering av mennesker som selv ønsker å arbeide videre, er samfunnsøkonomisk meget kostbare og medfører også menneskelige lidelser. Senteret har påpekt en rekke uheldige bivirkninger av forskjellige lover, regler, pensjonsbestemmelser og trygdeordninger, og nevner en rekke utrednings- og vurderingsspørsmål i sine forslag til det videre arbeid med seniorpolitikken. I innstillingen sier vi at vi viser til disse heftene, som er en detaljert beskrivelse av behovet for en mer helhetlig offentlig seniorpolitikk. Jeg er glad for at det er en enstemmig komite som nå er av den oppfatning at en egen stortingsmelding om en offensiv seniorpolitikk bør utarbeides for å sette dette viktige området skikkelig på den politiske dagsordenen. Komiteen forutsetter også at arbeidet med en stortingsmelding kan trekke med seg arbeidsgivere og arbeidstakerorganisasjoner, bedrifter, forskningsmiljøer, utdannings- og kompetansehevende institusjoner, frivillige organisasjoner, pensjonistorganisasjoner og selvsagt Senter for seniorpolitikk, Seniorsaken Norge og andre. Selve prosessen vil kunne bidra til endrede holdninger i arbeidslivet, både på arbeidsgiversiden og på arbeidstakersiden, for å bevisstgjøre alle om behovet – slik at de som ikke ønsker å slutte i arbeidet, ikke på en eller annen måte blir dyttet ut, eller lokket ut – for å få hevet den generelle avgangsalderen fra det aktive arbeidsliv. Når Stortinget i dag vil fatte vedtak om å be Regjeringen utarbeide en slik stortingsmelding, vil jeg gjerne få lov til å spørre arbeids- og sosialminister Dagfinn Høybråten om han vil ta dette vedtaket alvorlig og iverksette en bred, omfattende faktainnsamling fra næringslivet, både arbeidsgivere og arbeidstakere, som jeg nevnte. Når kan vi forvente at en slik stortingsmelding vil være ferdigbehandlet? Det ville være interessant om statsråden kunne gi noen opplysninger om det.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Lydopplevelser kan føre til nedsatt hørsel og øresus, noe som ofte er en tragedie for den enkelte og kostbart for samfunnet. Ca. 600 000 mennesker i Norge er rammet av øresus, og av disse er det ca. 20 000 som er så hardt rammet at de er uføre, altså rett og slett satt ut av spill. Derfor er alle tiltak som kan forebygge og bedre disse menneskenes hverdag, gode tiltak. Ifølge Nasjonalt folkehelseinstitutt er omfanget av hørselsskader som skyldes støy i fritiden, lite kartlagt, i motsetning til omfanget av hørselsskade som skyldes støy i en arbeidssituasjon. Det er påvist at man kan få midlertidige hørselsnedsettelser og øresus ved høy musikk på konserter, men varige konsekvenser er ikke vist i befolkningsstudier. Lydnivåene som er målt ved enkelte konserter og diskoteker, indikerer også at det er grunn til å være føre var. Nettopp føre-var-prinsippet er motivasjonen fra Norsk Rockeforbund og Hørselshemmedes Landsforbunds Ungdom når de nå har initiert et prosjekt som går på å fokusere på hvilke støyskader unge mennesker blir utsatt for i fritiden. Disse unge menneskene vil samarbeide med Helse- og omsorgsdepartementet om å starte en toårig informasjonskampanje hvor de ønsker å motivere og skolere arrangørene av 2 500 konserter, som besøkes av over 300 000 publikummere. De ønsker å informere og inspirere publikum til å ta ansvar for egen hørsel, dette bl.a. ved å tilby informasjon og gratis ørepropper på konserter og festivaler. Og det å bruke ørepropper går ikke ut over musikkopplevelsen. Dette er et veldig viktig prosjekt. Derfor er det gledelig at et flertall i Stortinget, Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, faktisk støtter opp om dette og ber Regjeringen følge dette opp. Jeg vil derfor be statsråden ved behandlingen av 2005-midlene til de ulike prosjektene se spesielt på dette gode, forebyggende tiltaket. Etter min vurdering er dette god samfunnsøkonomi, og det er også virkelig et helseforebyggende tiltak av beste klasse.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Dei regionale helseføretaka har ein kontinuerleg debatt om sjukehusstrukturen sin og funksjonsfordelinga mellom sjukehusa. I Sogn og Fjordane har det ført til oppretting av nærsjukehus i Florø og omgjering av fødeavdeling til forsterka fødestove ved Lærdal sjukehus. Det er òg vedteke nedlegging av akuttberedskapen både i Lærdal og på Nordfjordeid. Eg skal ikkje bruke tid på om eg er for eller imot slike endringar, men fokusere på at endringane gjer at fylkeslegen reiser spørsmål om lokalsjukehuset og nærsjukehuset vil vere i stand til å gi medisinske turnuskandidatar ei sjukehusteneste som oppfyller alle målkrava for turnustenesta. Representanten Osmundnes var òg innom det i sitt innlegg. Problemstillinga er ikkje særeiga for vårt fylke, ho vert òg drøfta i proposisjonen frå Regjeringa. Men det er ikkje nok å seie at ein skal leggje til rette for å vareta turnustenesta ved lokalsjukehusa, ein må seie noko om korleis ein vil gjere det. Sosialkomiteen har no gitt klåre signal om at dette handlar om at endringar i struktur og funksjonar òg skal ha som konsekvens ei endring i turnustenesta. Dette kan ein ikkje forstå på nokon annan måte enn at forskriftene må endrast, slik at turnustenesta framleis skal vere så desentralisert som mogleg. Det er eit veldig viktig poeng. Misser utkantane turnusplassane, misser vi det viktigaste rekrutteringsverkemidlet vi har. Ei spørjeundersøking som fylkeslegen i Sogn og Fjordane har lagt ut i dag, blant noverande og tidlegare kommunelegar i Sogn og Fjordane, stadfester nettopp det ein både har trudd og hevda før, at ei god turnusteneste og akseptable legevaktordningar er dei viktigaste verkemidla for å rekruttere og behalde legar i kommunane i fylket. Ein annan viktig ting er jo at dette òg har konsekvensar for innhaldet i turnustenesta. Møter ikkje turnuslegane kronikaromsorga og handsaminga av dei vanlegaste medisinske problemstillingane i turnustida, vil det berre vere med på å gi endå ei omdreiing på spesialiseringsskruen. Grunnleggjande tenestetilbod ved framtidige lokalsjukehus vil vere prega av generell indremedisin, geriatri og rehabilitering. Problemet er at det i dag ikkje finst spesialistar som kan eller vil gå inn i slike stillingar. Det er grunnleggjande misforhold mellom befolkninga sine behov og legane sin spesialiststruktur og deira jobbynske som vi ikkje lenger kan sitje roleg og sjå på. Difor er eg veldig glad for at sosialkomiteen i ein samrøystes merknad i innstillinga er oppteken av å bevare levedyktige lokalsjukehus og nærsjukehus, og turnustenesta må varetakast òg om ein endrar struktur. Komiteen skriv at dette må ein ta omsyn til i organiseringa av turnustenesta. Eg ber ministeren merke seg det, for no er det hans oppgåve å ta tak i det i styringsbreva til føretaka, men òg i det vidare arbeidet med endringar i innhaldet av turnustenesta og forskriftene knytte til denne.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Arbeiderpartiet har alltid sett på arbeid for alle, uavhengig av kjønn, alder eller hudfarge, som et gode. Arbeiderpartiet mener det fortsatt. Derfor ønsker vi å forhindre utstøting av eldre arbeidstakere. Vi ønsker en god seniorpolitikk og et inkluderende arbeidsliv. Statistikken viser at en arbeidstaker som er sykmeldt i mer enn åtte uker, bare har 50 pst. sjanse for å komme tilbake til arbeidslivet. For denne gruppen er det helt avgjørende at det finnes en vei inn i arbeidslivet igjen. Alternativet er trygd eller sosialhjelp, og det er en dårlig løsning, både for den enkelte og for samfunnet. Intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv er etter Arbeiderpartiets oppfatning et viktig arbeidsredskap for å forhindre at mennesker blir langtidsledige. Sykefraværet øker heldigvis ikke lenger i samme takt som før, men viser tegn til å gå ned. Det betyr at IA-avtalen begynner å få positive effekter. Arbeiderpartiet mener det er viktig at tiltakene og innsatsen knyttet til denne avtalen forsterkes, slik at dette etter hvert gir seg utslag i en reduksjon, også i nye tilfeller av uføretrygdede. Selv om vi har mye og god statistikk i Norge, trenger vi mer kunnskap og studier om tidligpensjonering, utstøting, arbeidstakeres preferanser og etaters og bedrifters atferd overfor og forhold til eldre arbeidstakere. Her vil jeg komme med en liten anbefaling til statsråd Høybråten om å starte med å ta en titt på andelen 62+ i departementene. I 1962 var 240 personer 62+, i 2003 var 165 personer 62+. Det går ikke an å klage på at partene ikke gjør nok for å nå målene i avtalen, når staten ikke selv gjør det som kan forventes. Følelsen av å tape trygghet i forbindelse med framtidige inntekter og pensjoner, framtidig status, prestisje og arbeidsfellesskap er sterk. I tillegg kommer krav til effektivisering, omstillinger, endringer og nedbemanning i offentlig og privat sektor, som er med på å øke sykefraværet. Arbeiderpartiet mener at trygghet for arbeidsplassen er viktig. Vi mener at utvidet adgang til midlertidige ansettelser motarbeider målet om et inkluderende arbeidsliv. Midlertidige ansettelser skaper utrygghet. Statsråden må følge utviklingen nøye og gi arbeidstakerne større innflytelse over utviklingen i arbeidslivet. Alt kan liksom ikke lønne seg i et velferdssamfunn.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-12-14:
Jeg slutter meg helt til saksordførers innlegg, men vil ta opp Fremskrittspartiet og Kyspartiets avvikende forslag til § 5-6 fjerde ledd nytt nr. 1 i revisorloven.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Denne saken er fra departementets side meget ryddig gjennom forslag til endringer av § 5-5 om stønad fra trygden til dekning av utgifter til private laboratorie- og røntgentjenester. Det klargjøres at det skal ytes stønad til dekning av utgifter til prøver, undersøkelser og behandling bare når det er avtale mellom de private laboratorier og røntgeninstitutter. Dette er en prinsipiell holdning Arbeiderpartiet er enig i og har vært enig i lenge. Dette er også en oppfølging av det vi sa i Innst. S. nr. 82 for 2003-2004 i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 5 for 2003-2004. Det slås altså fast at de regionale helseforetakene kan tilby disse tjenestene ved egne helseforetak, eller de kan inngå avtaler med private laboratorier og røntgeninstitutter. Det er gjennom denne formen for reguleringer at pasientene sikres rett til stønad fra trygden og dermed akseptable egenandeler. Jeg mener, i likhet med departementet, at å regulere denne bruken gjennom avtaler gir helseforetakene god mulighet til å styre den samlede laboratorie- og røntgentjenesten. Det er viktig at henvisende helsepersonell ikke rekvirerer prøver, undersøkelser eller behandling hos private uten at dette er i full forståelse med pasienten. Ellers vil pasienten få kostnader han trolig ikke har regnet med. Jeg mener, i likhet med det som uttrykkes i proposisjonen, at det er god grunn til å sikre seg en bedre kontroll med de store rekvisisjonsvolumer av laboratorie- og røntgentjenester fra allmennlegenes side. Her må samarbeidet mellom spesialisthelsetjenesten og allmennlegene bedres betydelig. I og med proposisjonens ryddighet og klargjøring er jeg noe forundret over flertallet, det vil si regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, sin meget sterke argumentasjon i merknadene for å legge til rette for privat drift, slik vi også fikk det framstilt fra Beate Heieren Hundhammer. Det går ut over det som uttrykkes i proposisjonen. Men jeg har merket meg at dette ikke har kommet til uttrykk i lovteksten fra flertallets side. Dermed kan vi vedta en lovendring som er ryddig, og som sikrer helseforetakene rimelig god kostnadsstyring både hva angår foretakenes egen økonomi og folketrygdens utgifter, samtidig som det er med på å skjerme pasientene mot unødig egenbetaling.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Jeg ber om ordet bare for å ta opp det forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som er inntatt på side 6 i innstillingen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-14:
Innledningsvis vil jeg få slutte meg til det aller meste av det representanten Heieren Hundhammer tok opp i sitt innlegg. Det er viktig at de private røntgeninstituttene og laboratoriene har gode avtaler. Man må sikre seg langsiktighet og forutsigbarhet i avtaleverket, ikke minst innenfor visse rammer, slik at man faktisk vet hva man har å forholde seg til. Det har i en periode vært til dels stor uryddighet i en del foretak når det gjelder hvorvidt man får en avtale eller ikke, og ikke minst om man, når avtalen går ut, automatisk får en reforhandling – eller hvordan foretakene ønsker å forholde seg. Det er også viktig at det blir 2004-tallene som her legges til grunn, slik at man har med seg den veksten som har vært. Jeg er litt overrasket over representanten Asmund Kristoffersens avslutning på sitt innlegg. Han viser til flertallets merknader og at man der, i merknads form, går lenger enn det som står i selve lovteksten. I den forbindelse er det interessant å kunne påpeke at komiteens flertallsmerknad og det som står i innstillingen, vil være å anse som lovens forarbeid og dermed skal tas med i den vurderingen som det der tas til orde for. Det er ikke slik som man i hvert fall kan få inntrykk av hos representanten Kristoffersen, at man her fritt kan se bort fra de merknadene som flertallet kommer med i innstillingen. De skal tas med i det videre arbeidet. Men dette er også en sak der man ser en stor forskjell på venstresiden i komiteen og regjeringspartiene og Fremskrittspartiet når det gjelder hvordan man ser på private tilbydere. Private tilbydere innenfor dette området er veldig viktig, det er det som skaper konkurransen her. Det er både det offentlige og pasientene tjent med, for da kan man måles mot hverandre. Jeg er glad for at det ligger an til at denne loven blir vedtatt slik den er. Det vil skape mer forutsigbarhet, slik at de private røntgeninstituttene og laboratoriene har mer å forholde seg til å framtiden, og det blir en dypere prosess.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-14:
Senterpartiet er glad for at vi nå får en forhåpentligvis bedre avtale mellom de private aktørene innen laboratorier og røntgeninstitutter og den offentlige spesialisthelsetjenesten. Det er viktig at vi sikrer dette på grunn av den enorme veksten i bruk av og utgiftene til private laboratorier og røntgeninstitutt som vi har sett de siste årene. Komiteen har også påpekt at det må bli en bedre kontroll med dette. Samtidig må vi sikre at pasientens behov har førsteprioritet. Det er veldig viktig, og derfor forundrer det meg litt at flertallet, bestående av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, i hvert fall verbalt synes å være mest opptatt av konkurransen innenfor denne sektoren og privatiseringen, nesten koste hva det koste vil. Heldigvis er det slik at i hvert fall lovteksten er så vidt presis at det skulle være mulig med det som nå skjer i dag i lovsammenheng, å få et ryddig forhold og dermed også få kontroll over ressursbruken. Det er viktig, som også siste taler var inne på, at vi får utnyttet kapasiteten både innenfor offentlig og privat virksomhet når det gjelder laboratorier og røntgeninstitutt. Men det må ikke være slik at konkurransefortrinnet skal gis de private på en slik måte at kostnadsveksten fortsatt blir enorm. Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti tok opp i forbindelse med behandlingen av budsjettet for 2004 og også nå for 2005 at stønad fra trygden til dekning av utgifter til private laboratorie- og røntgentjenester i sin helhet burde overføres til de regionale helseforetakene. Vi mener at gjennom en slik kanalisering vil det bli en bedre prioritering og et bedre samarbeid, og dermed også en bedre ressursutnyttelse, og at det er en betydelig rasjonaliseringsgevinst for disse tjenestene å samordne det slik. Vi tror at spesialisthelsetjenesten på denne måten også kan skaffe seg bedre oversikt over dette arbeidet og derigjennom få til et raskere løp for pasienten der prioritering med hensyn til henvisning og henvisningstid blir bedre. Derfor fremmer SV og Senterpartiet dette forslaget, der vi ber Regjeringen komme med et lovforslag som innebærer at refusjon til private laboratorier og røntgeninstitutt skjer gjennom regionalt helseforetak.
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Denne proposisjonen klargjer at det berre skal bli ytt stønad til dekning av utgifter til prøver, undersøking og behandling som omfattar avtalar mellom tenesteytar og regionalt helseføretak. Dette er ordningar og eit forslag som Kristeleg Folkeparti stiller seg bak. Vi meiner at dette på ein god måte sikrar at det nettopp er pasientane sine behov som blir sett i sentrum. Formålet med desse foreslåtte endringane i finansieringsordninga for private laboratorie- og radiologitenester er at dei regionale helseføretaka skal få ansvar for og betre moglegheit til å planleggje og prioritere det samla tilbodet for laboratorie- og radiologitenester innan helsesektoren og innan eigen helseregion. Laboratorie- og radiologitenester er vesentleg for å sikre rett diagnose, behandling og etterkontroll, og pasientane skal derfor framleis sikrast god tilgang til slike tenester. Samtidig er det nødvendig å innrette finansieringsordningane slik at desse tenestene blir sett i samanheng med anna behandling og diagnostikk. Gjeldande rett medfører at ansvaret for å styre tilgangen til desse helsetenestene innan helseregionen og ansvaret for å styre ressursbruken innanfor sektoren ikkje er samla på ei hand. Kristeleg Folkeparti meiner derfor at dagens ansvarsfordeling ikkje varetek omsynet til ei føremålsteneleg fordeling og ei god utnytting av dei tilgjengelege ressursane. Denne ansvarsfordelinga medfører at føretaka ikkje har hatt tilstrekkeleg motivasjon til å leggje vekt på ressursbruken i samband med planlegginga av dei samla laboratorie- og radiologitenestene. Dette er også noko av grunnen til den utrulege auken i volum vi har sett. Den store avstanden mellom den som skal dimensjonere ei teneste, og den som bidreg vesentleg til finansieringa, medfører ein risiko for uønskte verknader, t.d. ved at bruken av tenester blir betydeleg større enn det dei medisinske behova tilseier. Vilkåra om at dei private laboratorie- eller radiologiverksemdene må avtale med dei regionale helseføretaka for å utløyse trygderefusjon for pasienten, vil gi føretaka betre moglegheit til å styre dei samla utgiftene på dette området. Kristeleg Folkeparti stiller seg derfor bak desse endringane frå Regjeringa. Så er vi frå Kristeleg Folkeparti si side litt overraska over den sterke argumentasjonen som blir brukt om det som ligg i komiteinnstillinga i forhold til private. Det er slik at ein del regionale helseføretak har hatt problem med å handtere avtalar med private underleverandørar innanfor dei tidsfristane som gjeld. Private underleverandørar opplever ofte at avtalar går ut utan at det er teke opp forhandlingar om nye avtaleperiodar, og at ein derfor driv ei verksemd der ein ikkje klarer å ha føreseielege rammer. Kristeleg Folkeparti er derfor oppteke av at lovendringa blir gjennomført på ein ryddig måte, med fristar som begge partar må halde seg til. Kristeleg Folkeparti er derfor i komiteinnstillinga i lag med dei andre med på at endringa i lova først skal tre i kraft nokre månader seinare, slik at private aktørar som eventuelt ikkje får avtale, får den tida dei treng, til omstilling.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-12-14:
Realitetene i forbindelse med denne saken ble diskutert under budsjettdebatten i forrige uke, så jeg skal ikke gå inn på dem. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at et flertall i komiteen går imot denne innføringen av avgiftshjemmel i lov om saltvannsfiske, mens avgiftshjemmelen sannsynligvis vil få flertall under behandlingen i Odelstinget i dag.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2004-12-14:
Jeg viser til saksordførerens innlegg, og på den bakgrunn tillater jeg meg på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti å ta opp forslaget fra mindretallet i komiteen, som er gjengitt på side 3 i innstillingen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2004-12-14:
Her får vi det andre meget gode saksordførerinnlegget på rad! Og på samme bakgrunn og med samme begrunnelse tillater jeg meg å ta opp komiteens mindretallsforslag på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, gjengitt på side 5 i innstillingen.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Som i førre sak tok vi debatten om realitetane i saka i samband med budsjettbehandlinga i næringskomiteen. Det er eit fleirtal i komiteen, men eit mindretal i Odelstinget som avviser forslaget frå Regjeringa, og eit mindretal i komiteen, men eit fleirtal i Odelstinget som går inn for Regjeringas forslag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Jeg gjentar min påstand om at statsråden ennå ikke har klart å frambringe noen saklige argumenter for hvorfor man endrer denne ordningen. Jeg vil gjerne trekke fram paradokset eller motstriden her i forhold til det som sies i odelstingsproposisjonen, der det står: «Familiegjenforente til personer med en slik oppholds- eller arbeidstillatelse anses ikke lenger for å være en gruppe som den norske stat kan sies å ha et særskilt ansvar for.» Det er interessant at man på en måte endrer politikken på den måten – spesielt når Kari Lise Holmberg sier at hun mener det vil være bra at man i forbindelse med behandlingen av utlendingslovgivningen legger opp til at en større andel av denne gruppen bør få asyl og dermed nettopp være innenfor den gruppen som staten sies å ta et særlig ansvar for. Kan Erna Solberg forklare meg samsvaret mellom Høyres politikk på Stortinget og Høyres påstander i regjering? Og kan hun også være så snill å forklare meg hva det er ved ordningen med integreringstilskudd til denne gjengen som har fungert så dårlig, siden hun nå har bestemt seg for å fjerne den?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Statsråden viser her til forsørgelseskravet, som om det er det som gjør at det er logisk at disse tingene henger sammen. Det vi kanskje burde stille spørsmål om, var: Hva var logikken bak innføringen av dette forsørgelseskravet? Jo, logikken bak dette forsørgelseskravet er at statsråd Erna Solberg mener at det er lettere å sammenlikne en flyktning som får opphold på humanitært grunnlag, og som er analfabet fra Somalia, med en nordmann som gifter seg med en russisk dame, og som det derfor stilles forsørgelseskrav til, enn det er å sammenlikne vedkommende med en annen flyktning, som heller ikke kan norsk, og som kommer fra et annet sted. Det er denne sammenlikningen som er den mest hårreisende, etter min oppfatning, og som gjør at det blir en inhuman flyktningpolitikk istedenfor en flyktningpolitikk der man legger vekt på god integrering av flyktningene som det avgjørende.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Jeg trodde egentlig ikke jeg skulle gjøre noe så frekt som å prøve å oppsummere denne debatten. Dette er en debatt der en del av skillelinjene i norsk flyktning- og innvandringspolitikk kommer veldig klart fram. Regjeringen har en klar målsetting om å legge mer vekt på de innvandringspolitiske hensynene. Altså med andre ord: I stedet for å tenke på hva det er som er rett og galt i forhold til denne gruppen, ser man på hva man kan gjøre for at det skal komme færrest mulige flyktninger av denne gruppen, slik som Kari Lise Holmberg sa det, mens man heller burde legge vekt på det som er den gode integreringspolitikken for dem som kommer hit. Det er verdt å merke seg at det ikke er en eneste gruppe, forsamling eller kommune utenfor dette hus som har uttalt at det er en lur integreringspolitikk som vi nå fører. Tvert imot har samtlige sagt det motsatte. Det er slik at vi nå innfører et klarere skille, for vi har en samlebetegnelse på denne gruppen. Vi kaller dem flyktninger. Det vi gjør nå, er at vi tar en del av flyktninggruppen og sier at for dem gjelder det en annen politikk i forhold til familiegjenforening og integreringstilskudd enn for den andre gruppen av flytninger. Kommunene er ikke først og fremst opptatt av, slik som Erna Solberg sier, å få mer penger. De er opptatt av å gi et godt integreringstilbud til den gruppen mennesker som kommer. Enten de kommer tidlig eller de kommer sent, blir det nå slik at de ikke vil få integreringsprogram. Det mener kommunene er dårlig integreringspolitikk. Så stusser jeg over Kristelig Folkepartis familiepolitikk, som i dette tilfellet går ut på at de mener det er riktig at man skal legge til rette for at folk som kommer, som ikke kan norsk spesielt godt, og som dermed vil bruke tid på å komme seg ut i arbeidslivet, skal være lenge atskilt fra sine barn og sine familiemedlemmer. for de mener at det er riktig i forhold til å føre en familiepolitikk. Det er i hvert fall ikke en spesielt god familiepolitikk. Jeg tenker at jeg bare vil avslutte med å si at vel, nå blir dette slik som det blir. Vi har lagt merke til at Erna Solberg finner seg vel til rette med å være klistret opp til Fremskrittspartiets Per Sandberg i denne saken. Det er mulig at de finner seg vel til rette med det. Vi andre synes det er ubehagelig. Men på den andre siden reflekterer det vel egentlig hvordan politikken på dette feltet har utviklet seg de siste årene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Det hjelper lite å være stor i ord når man er bitte liten i handling – og det er vel det man kan si i denne saken. Det siste avsnittet til Laila Dåvøy får stå som en bekreftelse på akkurat det, nemlig at de store grepene faktisk koster penger å gjennomføre, og da kreves det vilje til det. Så kan man selvfølgelig være glad for alle femmillionersgrep som tas underveis. Men de store grepene må vi altså være villige til å ta, og det har ikke denne regjeringen hatt vilje til så langt. Store ord i familiemeldingen, men så langt ikke handling. I forbindelse med debatten som kom i gang etter at jeg og Audun Bjørlo Lysbakken dro i gang nettstedet «pappaperm.no», har bl.a. statsråden vært ute og sagt at en tredeling vil slå ut usosialt. Men hvorfor vil den slå ut usosialt? Jo, det er først og fremst fordi statsråden ikke har klart å leve opp til løftene sine om å gjennomføre denne utjevningen. Det som har skjedd, og som er veldig gledelig, er at etter at dette har kommet opp som en stor debatt i samfunnet, er det tre ting som slår folk som grunnleggende urettferdig og som grunnleggende hindringer for valgfriheten til familier, hvis man ønsker å sørge for at både mor og far tar ansvar for ungene sine. Det ene er, og det ble det jo ikke gjort noe med i dette forslaget som er lagt fram her, at fortsatt må mor jobbe 50 pst. for at far skal kunne ta ut fedrepermisjonen. Det er grunnleggende urettferdig. Dette er pappapermisjon – men altså en permisjon som er avhengig av at mamma har jobbet 50 pst. før barnet fødes. Hva er det for noe, da? Det andre som er grunnleggende urettferdig, og som etter min oppfatning er sinnsykt kjønnsdiskriminerende i loven, er det som gjør at far rangeres som en sekundær eller annenrangs omsorgsperson. Det er akkurat det som går på at hvis mor ikke er i fulltidsarbeid eller i fulltidsstudier, får far avkortet sine permisjonsutbetalinger. Hva er det for noe, da? Utgangspunktet da er jo nettopp at man sier at hvis mor overhodet befinner seg nær hjemmet, er far ikke i nærheten av å passe barn i det hele tatt. Det er et gammeldags og forstokket og arkaisk syn på en moderne farsrolle. Jeg vet at Laila Dåvøy ofte sier at hun er uenig i at det er sånn – og det er vel og bra, men når man ikke klarer å gjøre noe med det, er det fortsatt det synet som blir stående. Det siste er en endring som jeg mener det bør finnes rom for når man tar den gjennomgangen som vi gjør her nå, og det er det som ligger i lovverket om at hvis kvinnen, mor, velger 80 pst. uttak, så må far også velge 80 pst.. Det burde det gjøres noe med, for nettopp det å gå ned i lønn med 20 pst., oppleves for far i veldig mange familieforhold som en større byrde enn om mor går ned i lønn. Så ønsker jeg debatten velkommen, og lykke til videre.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Ja, jeg må ta ordet bare for å si at det er besnærende når statsråden sier at vi har mye mer penger i opposisjon. På barne- og familiefeltet er det altså slik at Regjeringen har råd til en hel kontantstøtteordning på 4 milliarder kr. Vi kan begynne å tenke på hvor mange uker med ekstra permisjon det ville bli mulig å få for det, og vi ville kjapt komme til at det ville være 16 ekstra uker med permisjon. Så dette går helt bra. Men det handler om hvordan man ønsker å innføre valgfrihet på dette området, og det handler om viljen til å ta ut. Debatten går, og jeg tror at det som er i ferd med å skje, er at stadig flere oppdager alle de urettferdighetene som ligger i dette systemet. Så er det helt riktig det som Laila Dåvøy sier, at i de tilfellene der mennene nekter å ta ut permisjonen, vil man jo miste denne. Det er erfaringene fra Island og erfaringene fra Norge vi bygger på når vi skal diskutere familiepolitikk her. Erfaringene fra Island er at 85 pst. av de mennene som har muligheten, tar ut en større del av pappapermisjonen. Ikke alle tar ut fulle tre måneder, men ganske mange gjør det. Erfaringene fra Norge er at 85 pst. av mennene tar ut fireukerspermisjonen. Så er det en del som ikke gjør det, og i de tilfellene overføres ofte permisjonen til mor. Vi ser jo nå at statsråden er inne på å endre på regelverket rundt dette som gir mindre muligheter for å overføre permisjonen til mor. Vi får ta en diskusjon når den tid kommer, om akkurat dette. Jeg antar at det er et mål for hele Stortinget å sørge for større likestilling, der fedre kommer mer på banen, der arbeidslivet legges til rette for at fedre skal ta ut permisjon, og for at fedre skal ha muligheten – og valget – til å ta ut permisjon. Vi ser i dag at det er mange fedre som sier at de gjerne ville, men de tør ikke på grunn av at arbeidsplassen bremser for det. Men det viktige her er at hvis vi ønsker store samfunnsendringer, blir vi nødt til å ta noen store grep. Pengene er der, hvis vi vil bruke dem. Jeg utfordrer Arbeiderpartiet på det punktet. Men den tiden kommer når høsten kommer, hvis det blir mulig å få det til. Så får vi se hvordan dette går.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-12-14:
Forslaget som ligger til behandling, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, lyder: «Stortinget ber Regjeringen i det pågående arbeid med et generelt underholdskrav ved familiegjenforening, om å legge vekt på en helhetlig økonomisk vurdering. I denne sammenheng ber Stortinget Regjeringen om også å vurdere en økning av beløpets størrelse.» Mine spørsmål til statsråden er: Hvilke andre områder er det mulig å vurdere i en helhet for å stille krav ved familiegjenforening? Utover det som går på det generelt økonomiske, finnes det andre områder som statsråden og Regjeringen vurderer i sammenheng med dette? Mitt neste spørsmål går kanskje litt utover det som er saken i dag. Men det er en rekke personer som ikke blir inkludert når det gjelder disse sakene også. Har statsråden og Regjeringen vurderinger på gang i forhold til f.eks. arbeidsplikt for dem som måtte gå på sosialstønad osv., og som ikke blir inkludert direkte i forhold til denne type innstramminger?