Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
Jeg vil konsentrere meg om det forslaget som vi fra Arbeiderpartiet har fremmet. Folkehelseinstituttet anslår som kjent at det i dag er mellom 80 000 og 100 000 mennesker med demens i Norge. Tap av kognitive og motoriske funksjoner og psykiske tilleggssymptomer som angst og vrangforestillinger fører til mye lidelse for dem som rammes. Det er slik at det er ca. 300 000 nære pårørende dette også handler om. Mange opplever gradvis å miste sine nærmeste, i tillegg til at omsorgsbyrden ofte er tung. Og utfordringen for folk og samfunn blir ikke mindre i framtiden, slik det åpenbart ser ut. I 2050 vil det kunne bli dobbelt så mange med demens som det var i 2015. Veldig mange må i framtiden bære krevende omsorgsoppgaver – i familiene, av ansatte i helse- og omsorgssektoren – og hver dag er det faktisk i snitt 36 voldshendelser i norske sykehjem. Fire av fem beboere i norske sykehjem har demenssykdom, og det handler om vold, trusler og utagering mot andre medbeboere eller ansatte. Med vårt representantforslag vil vi i Arbeiderpartiet understreke viktigheten og nødvendigheten av å ruste opp eldreomsorgen i Norge, og vi går konkret til verks med forslag og politikk som vil utgjøre en klar forskjell, mener vi, både nå og på lengre sikt. Arbeiderpartiet vil ha en opptrappingsplan for bemanning og kompetanse i eldreomsorgen og tiltak for å forebygge demens. Vi må bedre grunnbemanningen av mange grunner, ikke minst for å avverge og håndtere slike situasjoner som jeg her har beskrevet, og for å skape trygghet for ansatte, de eldre sjøl og deres pårørende. Vi er også ihuga tilhengere av hele stillinger og tror det har stor verdi på veldig mange vis. Kulturelle og sosiale aktiviteter og fysisk aktivitet kan åpenbart forebygge og begrense utviklingen av demens. Den kulturelle spaserstokken var et flott tiltak. Da bevilgningene ble en del av fylkeskommunenes trange økonomiske rammer, gikk det galt. Nå varsles det kutt flere steder i landet når det gjelder frivilligsentralene, etter at ansvaret for dem ble flyttet til kommunene. Nå har vi tro på både fylkeskommuner og kommuner, men det er ikke slik som regjeringspartiene ynder å framstille det, at kommunesektoren bugner av penger. Nei, det er slettes ikke slik – utfordringene er svært store for mange kommuner, noe vi ikke minst ser i våre dager. Fagfolk, lokalpolitikere, ledelse av forskjellig slag sliter veldig med å kunne gi det tilbudet og den verdigheten eldre omsorgstrengende har behov for, og – la meg legge til – faktisk også i mange tilfeller har krav på og kanskje ikke får, slik de skulle. Jeg vil peke på at dette også gjelder en annen gruppe som kommunen har et stort ansvar for: de funksjonshemmede – om ikke saken her har det som tema. Jeg passer på å minne om det ved alle anledninger hvor det ikke virker direkte snålt. Vi må se de funksjonshemmede. Det er også mange eldre som er funksjonshemmet, og det kan være en krevende kombinasjon. Gode dagtilbud til mennesker med demens ble sterkt utfordret i mange kommuner som hadde vært aktive med å bygge opp slike tilbud, gjennom tilskuddsordninger fra staten og i spleiselag med kommunene – senest med oppfordringer i fjor høst, hvis jeg ikke husker feil. De pengene havnet i kommunerammen, så de kommunene som virkelig her hadde tatt i et tak og bygd opp og fått til mye og hadde gode resultater, fikk de største utfordringene. Men fordi dette har betydd så mye og blitt så gode resultater, har noen av disse kommunene klart å finne penger andre steder. Men noen har funnet pengene i helse- og omsorgssektoren, og da går det egentlig ut over noen andre. Og det er uheldig. Skal en komme med et lovverk som skal gjelde hele landet, må en sjølsagt legge mer penger i potten. Da hadde vi kanskje kommet ut på en annen måte. For når dette skjer, og når vi kun er halvveis i forhold til målsettingen om 920 slike dagplasser for demente, går det galt. Det skal jeg komme tilbake til i replikkrunden. Dessverre er det slik at vi nok må vente til etter neste års valg før vi klarer å få gjennomslag for det som vi legger fram i dag, for det er nei, nei, nei hele veien, men det er av midlertidig karakter.