trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Det har jeg faktisk. Vårt system skal komme til erstatning for dagens kommunale helseforetak, som allerede er bygd opp som et byråkrati – et system der vi ser at pasienten blir skadelidende. Vårt system skal komme til erstatning for dette. Det skal gjøres enklere: Pengene følger den enkelte bruker – ut fra de takstene som finnes – direkte til det sykehus eller den private aktør som utfører f.eks. operasjoner. Pengene skal altså gå direkte dit. Jeg ser ikke at det trenger å bli noe som helst mer byråkrati enn det som vi allerede har gjennom de regionale helseforetakene. Dermed kan vi få en besparelse, vi slipper å bruke veldig mye penger på administrasjon, som vi faktisk gjør i dag. Videre vil jeg også påpeke at selv i departementet har man allerede en eieravdeling knyttet til sykehusene, så man kan bruke de personene som allerede er der, og spille på det.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
For det første har jeg sagt at hele vitsen med å ha et oppegående helsevesen er at flest mulig pasienter skal få behandling og at køene dermed blir kortere. Det er det som er hensikten. Når det gjelder det første spørsmålet, knyttet til ISF-biten, har jeg vært i kontakt med en rekke sykehus angående denne problemstillingen. Det er stadig flere syke som faktisk ber om at ISF-andelen økes, for da kan de planlegge bedre. Det går på aktiviteten ved sykehuset, og dermed sikrer man den biten. Det viser seg at når pasientene velger sykehus selv, velger de veldig ofte det sykehuset som ligger nærmest, man har tiltro til det. Så jeg deler ikke bekymringen til representanten Thorkildsen. Men jeg skjønner hennes bekymring godt, i og med at hun selv nå fraviker sin egen regjerings budsjett og lovnadene i Soria Moria-erklæringen når det gjelder egenandeler i helsevesenet. Man sier at man vil ha flere til behandling, samtidig som man i dette budsjettet sier at man skal prøve å opprettholde om lag det samme nivået som i fjor. Dette er i strid med Soria Moria-erklæringen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Først av alt vil jeg takke for det spørsmålet, for det viser at regjeringspartiene ikke har som intensjon å følge opp sitt eget løfte om 10 000 nye årsverk. Her viser man en defensiv holdning. Beløpet, som Fremskrittspartiet har foreslått i forbindelse med kommunebudsjettet, må ses i sammenheng med at det har vært foretatt undersøkelser, bl.a. i Norsk Sykepleierforbund, om hvor mange det er som ønsker å utnytte stillingene sine mer for å kunne gjøre en større innsats. Den undersøkelsen, som det tidligere har vært henvist til, viser et enormt potensial; faktisk opptil flere tusen årsverk. I den forbindelse er det viktig at pengene ligger på plass slik at kommunene kan iverksette sine rekrutteringsplaner og sørge for at man kan få økt bemanningen. Disse årsverkene skal øremerkes eldreomsorgen. Så vi mener alvor, vi må få økt bemanningen innenfor eldresektoren. Vi ikke bare snakker om det, vi handler. Derfor fremmer vi forslag om økonomiske tiltak, så mulighetene ligger der for kommunen. Det er viktig.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Det er for å oppklare en misforståelse. Undertegnede har ikke oversendt forslaget om å slå sammen Helse Øst og Helse Sør. Forslaget vi oversendte, var det som går på ungdomskampanjen «Rolig nå», for der var det gitt signaler. Forslaget om å slå sammen Helse Øst og Helse Sør står fast.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
Etter å ha hørt representanten Thorkildsens innlegg har jeg skjønt at læringskurven for SV i regjering har vært usedvanlig bratt. Jeg vil gripe fatt i litt av den manglende sammenhengen mellom det som representanten Thorkildsen snakket om i sitt innlegg, og praktisk politikk fra Regjeringens side – og særlig problemstillinger knyttet til at personer som har dårlig råd, også sliter helsemessig. Jeg vil først referere fra Soria Moria-erklæringen. På side 41 står det at Regjeringen vil «redusere egenandeler på helsetjenester og holde dem på et lavt nivå». Etter høringen i komiteen der Regjeringen fikk rimelig mye kjeft fra alle brukerorganisasjonene når det gjaldt dette punktet, gikk Thorkildsen selv ut i media og sa at man måtte ha en gjennomgang. Man vil altså prøve å komme seg unna dette med retorikk istedenfor med handling. Spørsmålet mitt er: Mener Thorkildsen at 160 mill. kr i økte egenandeler pluss økning i matmomsen har innvirkning på dem som har dårlig råd?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Etter representanten Nesviks fastslåing av at det aller meste er bra i norsk helsevesen, stusset jeg – og stusser enda mer nå – da jeg leste Fremskrittspartiets merknader og forslag. På et punkt går de inn for en total omveltning eller revolusjon av det norske helsevesenet, dvs. at det nåværende system med helseforetak skal erstattes med et landsomfattende sykehusbyråkrati, der pengene skal følge den enkelte pasient. Man skal altså kunne få en landsomfattende shopping av helsetjenester. Jeg vil spørre representanten Nesvik om han har noen som helst oppfatning av hvor mange tusener av årsverk som trengs i dette sentrale byråkratiet for å håndtere alle fakturaer, alle regninger og all den kontroll som skal utføres. Har han noen oppfatning av hva dette vil bety for mulighetene våre til å opprettholde en landsomfattende sykehusstruktur, med lokale sykehus i alle deler av landet?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Som jeg sa, er det ikke slik at vi i regjeringspartiene er fornøyd med alt. Vi er kritiske og vil forbedre ting, som jeg brukte mye av innlegget mitt til å omtale. Men når det gjelder økningen i sykehusrammene for neste år på 2,2 milliarder kr – hvis man tar med de ulike delene – pluss at det er varslet 1 milliard kr til når det gjelder sykehusinvesteringene, som trappes opp fra 2008, er det en positiv utvikling, og det er en forutsigbar utvikling. Vi ser, som jeg sa i innlegget mitt, også en stor fare ved å blåse opp dette i altfor høyt tempo, slik at man ikke kan skape en stabil utvikling i tjenestene. Så vi er kritiske, men fornøyd med de første skrittene Regjeringen har tatt.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Når det gjelder hvordan investeringsregimet skal utvikles i årene som kommer, kan vi sikkert få andre og større dimensjoner utover 2010 også, men i den første fasen er vi fornøyd med at Regjeringen har tatt dette på alvor og anslått det å kunne ta vare på 80 pst. av sykehusene og utstyret til å koste 1 milliard kr i denne omgang. Den utviklingen som vi har på dette området med hensyn til hvor mye sykehusene planlegger av investeringer osv., har vi tenkt å ta alvorlig framover, og jeg håper vi kan få komme tilbake til de tallene Lønning nevner, og den diskusjonen, senere i komiteen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Jo, jeg sa at vi er klar over at det her er mye berettiget kritikk. Vi tar lokalsykehusene på alvor, og vi ser at lokalsykehusene har en viktig funksjon i det norske helsevesenet som bør trappes opp. Jeg tok avstand fra en ordbruk fra noen aksjonister som gikk på at lokalsykehusene raseres. Det var den ordbruken, den formen for krisemaksimering, jeg tok opp. Ikke på noen måte vil jeg ta avstand fra det arbeidet som gjøres for å bevare lokalsykehusene. Det er nettopp derfor vi tar dette alvorlig. Det gjøres også et aktivt arbeid i forhold til de stedene hvor det har vært snakk om nedskjæringer. Jeg tar dem som jobber med å forsvare sine lokalsykehus, på alvor, men begreper som «rasering av lokalsykehusene» tar jeg avstand fra.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Fremskrittspartiet kaller seg ofte den lille manns forsvarer. I helsevesenet er den lille mann ofte kronikeren, den tunge ruspasienten eller den tunge psykiatriske pasienten med sammensatt diagnose og uforutsigbart behandlingsforløp. Alle, unntatt Fremskrittspartiet, synes å være enige om at 60 pst. ISF-andel særlig vil ramme disse pasientene, i tillegg til at mange lokalsjukehus vil få trøbbel. Det var også noe av årsaken til at tidligere helseminister Gabrielsen satte ISF-andelen tilbake til 40 pst. Spørsmål 1: Hvorfor mener Fremskrittspartiet igjen at alle andre tar feil, mens de alltid har rett? Spørsmål 2: Nesviks partikollega Fredriksen uttaler til Sør-Varanger Avis 25. november at legene synes det er flott med lange køer, for da har de arbeid nok. Støtter Nesvik dette synspunktet?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Det er faktisk et viktig spørsmål som Gunn Olsen stiller, så jeg vil anbefale representanten Lønning å se litt nærmere på akkurat det tilbudet som ytes der. I tillegg kunne det for så vidt vært interessant å høre om representanten Lønning har sett inkonsistensen i en del av det som står i innstillinga til budsjett. På noen sider står det at man bevilger 500 mill. kr mer til rehabilitering, mens det andre steder står 350 mill. kr. Jeg har lyst til å spørre når det gjelder kommersielle, private aktører innen helsevesenet: Ser ikke Lønning og Høyre at økt privatisering fører til økt ulikhet, og at mange private sykehus kan føre til tapping av de beste legeressursene, uforholdsmessig høye lønninger, urettferdig konkurransevilkår for det offentlige, og at det blir en vridning i favør av de enkleste diagnosene, mens de tyngste pasientene risikerer å vente lenger. Hvorfor kan vi ikke heller satse pengene på det offentlige tilbudet, istedenfor å støtte opp om tilbud som også skal sørge for overskudd til eierne?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Først: Jeg syns det er bra at Fremskrittspartiet har et engasjement på dette punktet. Det er et viktig punkt. SV har fremdeles et engasjement når det gjelder dette, og Soria Moria-erklæringen ligger fast. Der står det under «Kapittel 8: Sosialpolitikk» bl.a. at vi skal ha en gjennomgang av egenandelene – det er bare å slå opp. I tillegg står det altså at vi skal redusere dem. Det har vi gjort, bl.a. ved at vi har redusert tak 2 med 1 000 kr. Vi har fulgt opp unntaket for barn under tolv år når det gjelder egenandeler, som den forrige regjeringen foreslo. Vi har nullet ut femtilappen når det gjelder fysioterapi – heldigvis. Vi har også sørget for at det ikke lenger skal være egenandeler ved oppsøkende virksomhet knyttet til poliklinikkene. Det skulle for så vidt bare mangle – dette er et viktig arbeid. Vi kommer til å forsette med en gjennomgang, bl.a. med sikte på å skjerme grupper bedre, men muligens også for å legge om systemene. Vi får se på det – og diskutere det videre.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Jeg syns dette er et riktig og viktig spørsmål å ta opp. Som representanten Sjøli påpekte, ønsker vi mer brukerpåvirkning og medvirkning fra pårørende. Som jeg har sagt: Dette henger sammen med det vi skriver i innstilingen, at vi skal få en skikkelig evaluering og gjennomgang av de forskjellige habiliteringsprosjektene. Vi venter egentlig på disse evalueringene og på en uavhengig, faglig gjennomgang som vil vise oss hva det vil være lurt å satse på framover. Vi kommer ikke til å avvise dette for all framtid, men vurdere det videre.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Først vil jeg si tusen takk for raushet og for veldig hyggelige ord fra representanten Dåvøy. Og så vil jeg svare på de spørsmålene som hun stiller, og som jeg syns er veldig viktige: Jeg tror det er veldig viktig at vi også fokuserer på de ikke-medikamentelle tilbudene, av grunner som jeg gjorde rede for her i går. Personlig tror jeg nok at det ofte kan være lurt at man har prøvd tilbud som er av ikke-medikamentell art, før man går over på LAR. Dette er det ikke gjort noe vedtak om i Regjeringa – heller ikke i SV. Det er gode grunner til å forsøke andre tilbud først, bl.a. fordi LAR ofte vil være en livslang behandling, som kan få en del konsekvenser for de pasientene som berøres. Når det gjelder aldersgrense, tror jeg kanskje ikke det er det aller viktigste, men at man heller søker å gi pasientene muligheten til å velge noe annet på forhånd, og at de får god informasjon om hvilke tilbud som finnes.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-06:
Først vil jeg starte med å takke for et konstruktivt samarbeid i komiteen, ikke minst når det gjelder disse 20 millionene ekstra til frivillige rusinstitusjoner og organisasjoner. Men så er det slik at Kristelig Folkeparti ikke har avvist et samarbeid med Fremskrittspartiet etter neste stortingsvalg. Fremskrittspartiets alkohol- og bistandspolitikk er selvsagt et problem. I tillegg har partiet en fullstendig annerledes helsepolitikk enn alle vi andre, hvor resultatet må bli en vanvittig økning både når det gjelder byråkrati og helseutgifter. Forebygging er det lite av i Fremskrittspartiets program, og en ISF-andel på 60 pst. kombinert med økt privatisering mener vi vil føre til økte forskjeller mellom pasientene og true eksistensgrunnlaget for mange lokalsykehus. Spørsmålet blir da: Kan det være en vei å gå for Kristelig Folkeparti?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-12-06:
I budsjettinnstillingen står det å lese at Fremskrittspartiet setter av 2 milliarder kr til nye øremerkede stillinger i kommunehelsetjenesten i påvente av en ny finansieringsordning for kommunehelsetjenesten, som de har planer om å innføre. 2 milliarder kr i nye øremerkede stillinger, det er ca. 5 000 stillinger. Spørsmålet mitt er: Hvordan tenker Fremskrittspartiet å skaffe 5 000 nye stillinger i kommunehelsetjenesten når vi vet at det er mange ledige sykepleierstillinger både på sykehjem og i kommunehelsetjenesten rundt omkring? Fremskrittspartiet foreslår heller ikke å styrke kapitlet om sykepleierutdanning eller hjelpepleierutdanning. Så hvordan skal man skaffe 5 000 nye årsverk til neste år?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-12-06:
Jeg vil prøve å følge opp Inga Marte Thorkildsens spørsmål knyttet til hvor Høyre henter pengene fra. Er det ikke rett forstått at Høyre beregner at en sammenslåing av Helse Øst og Helse Sør vil føre til en innsparing på 400 mill. kr, og at det er disse pengene som ligger i budsjettet og viser disse satsingene?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-12-06:
Jeg vil også takke representanten Dåvøy for et konstruktivt samarbeid på mange områder. Senter for Livsmestring ligger i Jølster, ikke i Fjaler. Men det er et fantastisk flott prosjekt. Så er det sagt. Men – når vi leser hovedmerknaden til Kristelig Folkeparti, og går inn i budsjettet og ser, ser vi at når de forholder seg til Regjeringens budsjett, har de gjort én endring, de har flyttet 3 mill. kr, som representanten gjorde rede for fra talerstolen, til HUNT – altså denne folkeundersøkelsen – og tatt det fra Folkehelseinstituttet. Spørsmålet mitt er da: Betyr dette at Kristelig Folkeparti er enig i de prioriteringene som denne Regjeringen har gjort, innenfor den rammen som er gitt?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2006-12-06:
I sommer gikk Bøhler ut i avisene og varslet at det kom til å komme flere milliarder i løft til sykehusene. Han oppfordret statsministeren til ikke å være gjerrig med oljekronene. Han uttrykte en velbegrunnet frykt for at Arbeiderpartiet skulle miste flere velgere til Fremskrittspartiet. «Det er valg i 2007,» sa Bøhler. «Min bekymring er at vi piner oss selv så mye i forhold til handlingsregelen at vi mister velgernes tillit til våre velferdsløfter.» Det var kloke ord. Men det var altså ikke pasientenes behov for behandling og rehabilitering som var årsaken til dette fromme ønsket. Det var frykten for å miste velgere ved kommunevalget i 2007. Nå ser vi at sykehusene faktisk ikke får noen store milliardløft. Og så lenge kapasiteten innenfor rus og psykiatri skal økes, vil kapasiteten som brukes på andre pasientgrupper, bli ytterligere redusert. Jeg spør da: Er Jan Bøhler fornøyd med den manglende satsingen spesielt i forhold til dem med somatiske lidelser, kronikere og eldre? Eller ser han det samme som oss, at denne pasientgruppen har god grunn til å føle seg sviktet av Regjeringen?
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-06:
Det var mange interessante invitter i representanten Bøhlers innlegg, som jeg skal komme tilbake til senere. Men jeg har et spørsmål som går på de økonomiske rammene for helseforetakene. I Soria Moria-erklæringen heter det: «… at hele investeringsregimet for helseforetakene må gjennomgås med sikte på å finne gode løsninger for utbygging/modernisering uten at pasienttilbudet rammes. Avskrivninger skal baseres på den reelle verdien av bygningsmassen og være i tråd med regnskapslovens alminnelige bestemmelser.» På forespørsel fra Høyres gruppe i finanskomiteen har Finansdepartementet svart at dersom man skal følge opp den reelle verdien, innebærer det 8 milliarder kr. I budsjettproposisjonen er det sagt at man skal trappe opp til 1 milliard kr i løpet av fireårsperioden. Det er altså en differanse på 7 milliarder kr i forhold til det som er lovet i Soria Moria-erklæringen. Hva er det som ligger til grunn for at man etter et år er kommet til andre resultater?
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-06:
Jeg setter jo pris på å få et spørsmål som ligger så langt ned på grunnplanet i detaljeringsnivå, for jeg går ut ifra at det betyr at vi er relativt nær en enighet om de mer overordnede perspektivene, og det er i tilfelle meget positivt. Jeg har ikke noe annet svar på det enn at vi i arbeidet i komiteen vel ikke hadde noen utførlig diskusjon om akkurat dette punktet, og at vi vel heller ikke fant noen grunn til å ta standpunkt til et så vidt detaljert spørsmål gjennom budsjettbehandlingen.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-06:
Til det første spørsmålet: Jeg tror ikke det er noen som har problemer med å finne ut av hva vårt alternative budsjettforslag går ut på. Hvis man leser tabellen, og hvis man hørte på den presentasjonen jeg gav av hovedtallene, tror jeg ikke det er noe problem å finne ut av. Når det gjelder det andre spørsmålet, er mitt svar at vår tilnærming til dette er pragmatisk, nemlig: Hva gavner brukerne best? Det er ikke et spørsmål om tilbyderen har den ene eller den annen status, offentlig eller privat. Det anser vi som helt uinteressant. Det grunnleggende premiss er at det er det offentlige som er forpliktet til å dekke nødvendig helsehjelp for alle i dette land, uavhengig av deres økonomi. Om det offentlige dekker den ved å kjøpe tjenesten fra en privat institusjon eller fra en offentlig institusjon, er helt underordnet. Men vi har dokumentert gjennom ganske omfattende tallmateriale at dersom man kjøper opptrening/rehabilitering hos private tilbydere, koster det ca. fjerdeparten av hva det koster dersom offentlige institusjoner skal levere den samme tjenesten, Og hvis fire pasienter får et tilbud istedenfor én pasient, går jeg ut ifra at vi kan være enige om at det er fornuftig.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-06:
Det er riktig at vi har lagt inn effekten av gjennomføringen av det forslaget vi har fremmet sammen med Fremskrittspartiet, men vi har beregnet den effekten som vesentlig lavere enn det som ligger i de rapportene og utredningene som ligger til grunn, for der er det anslått en innsparingseffekt i størrelsesorden 900 mill. kr årlig. Så det anslaget vi har lagt til grunn, er et meget forsiktig og konservativt anslag for hvilken innsparing det dreier seg om.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-06:
Jeg tar opp forslaget og tar samtidig på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre opp forslag nr. 3, som gjelder ytterligere utgreiing av skjevfordelingen mellom helseforetakene.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-12-06:
Eg vil rette merksemda mot det som representanten Bøhler snakka om med omsyn til sjukehusaksjonistane. Som vi veit, er det stort engasjement rundt omkring i det ganske land frå folk som bryr seg om korleis det går med deira sjukehus. Då representanten Bøhler omtalte desse, følte eg at han var nokså nedlatande, han sa noko om dei som alltid krisemaksimerer, i kjent stil. Då er spørsmålet mitt til Bøhler: Meiner representanten Bøhler at lokalsjukehusforkjemparar ikkje kan tilføre konstruktive argument i den for folk flest viktige debatten?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-06:
Jeg må vel si at jeg synes det var et svært positivt innlegg fra representanten Lønning. Det er jo helt åpenbart at rehabilitering er et av satsingsområdene til Høyre. Det er flott. Jeg finner det nok noe underlig at Høyre da, sammen med Venstre, har isolert seg fra resten av komiteen ved å si at de ikke ønsker å være med på at vi skal ha et nasjonalt kompetansesenter for yrkesrettet rehabilitering, et senter som for øvrig kan vise til de beste resultater når det gjelder å få folk tilbake i arbeid. Hvorfor er det sånn?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-12-06:
Jeg merket meg at representanten Thorkildsen ønsker seg flere brukerråd innen rehabilitering, men etter Høyres syn bør det også gjelde innen habilitering. Jeg vil særlig peke på behovet for å styrke habiliteringstilbudet til barn med funksjonshemning. For disse barna og deres familier vil et habiliteringstilbud være avgjørende for deres livskvalitet og hverdag resten av livet. Høyre er glad for støtten fra de øvrige opposisjonspartiene til forslaget om å opprette et brukerstyrt kompetanse- og ressurssenter for foreldre med barn som har funksjonshemning. For foreldre i en så krevende livssituasjon som det her er snakk om, kan jeg trygt si at det vil bidra med viktig støtte og informasjon. Hvorfor kan ikke regjeringspartiene – med SV – være med og støtte et slikt senter? Hva er begrunnelsen for at man går imot et brukerråd, et ressurssenter som er brukerstyrt?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Først har jeg lyst til å berømme representanten for hennes store engasjement når det gjelder å besøke ulike miljøer, institusjoner og pasientgrupper. Jeg tror det er viktig, og jeg setter pris på at vi får denne typen innlegg i denne sal. Det har vi alle godt av. Og skjørtet var jo fint! Jeg vet ikke om det er passende å nevne det – jeg gjør det likevel. Mitt ene spørsmål gjelder legemiddelassistert rehabilitering. Komiteen har sluttet seg til mange positive fellesmerknader – ikke minst de som gjelder oppfølging av LAR-pasienter. Er representanten enig i at legemiddelassistert rehabilitering ikke bør tilbys som førstevalg i behandlingen, men at andre tiltak skal prøves først? Og så lurer jeg på om representanten har gjort seg opp noen mening om hvorvidt man bør redusere aldersgrensen – hvilket Kristelig Folkeparti ikke ønsker – for når man får legemiddelassistert rehabilitering.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Jeg takker for spørsmålet. Jeg er enig med representanten i at vi står langt fra Fremskrittspartiet på mange områder innen helsepolitikken. Ikke minst i alkoholdebattene vi har hatt de siste dagene, har dette vært synliggjort. Når det gjelder innsatsstyrt finansiering, står vi på den linjen som Regjeringen faktisk også står på. Vi er veldig bekymret for spesielt kronisk syke dersom man skulle gå over til en annen fordeling enn den vi har i dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-06:
Med hånden på hjertet – jeg ville nok ha laget et litt annet budsjett hvis jeg hadde fått lov til å lage det helt alene. Jeg vil vise til en del av de merknadene som Kristelig Folkeparti enten står alene om eller er sammen med en del andre partier om, som synliggjør at vi kanskje ville ha gått lenger på noen områder. Jeg vil også vise til vårt alternative budsjett. Mange av de forslagene vi har der, har ikke regjeringspartiene sluttet seg til.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-11-09:
Det er helt nødvendig at tilsynsmyndighetene øker sitt kontrollarbeid. Grov underbetaling, uansvarlige sikringstiltak, totalt uakseptable arbeidsmiljøforhold og livsfarlige boforhold er avdekket og viser behov for mer kontroll. Kristelig Folkeparti mener at tillitsvalgte bør gis rett til innsyn i utenlandske arbeidstakeres lønns- og arbeidsvilkår, men bare på områder som er undergitt allmenngjøringsvedtak. Etter vår mening vil en slik ordning bidra til effektiv kontroll ved at bestemmelser som er vedtatt for å forhindre sosial dumping, faktisk etterleves. Representanten Henriksen nevnte at dette var nedfelt i Soria Moria-erklæringen. Mitt spørsmål til statsråden er: Når kan en forvente at ord blir handling?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-11-09:
Den saken vi behandler i dag, er det stor tverrpolitisk enighet om når det gjelder de forslagene Regjeringen legger fram til endring. Det er positivt at det kommer utenlandsk arbeidskraft til Norge. Vi er i den situasjon i dag at det er mangel på arbeidskraft, spesielt innenfor bygg- og anleggsbransjen, og det ville vært fornuftig at man i forbindelse med investeringer der, og f.eks. også på veg, kunne brukt utenlandsk arbeidskraft i langt større grad for å få ferdig prosjekter. I så henseende ønsker Fremskrittspartiet dem velkommen for å bidra til at vi får en bedre verdiskaping i vårt eget land. Det er også viktig at det legges til rette for at utenlandsk arbeidskraft kan delta på en positiv måte i Norge. Vi er godt kjent med at enkelte utenlandske arbeidstakere tilbys lønns- og arbeidsvilkår som er dårligere enn det vi er vant med etter norske forhold. Det er viktig å presisere at en enstemmig komite og et enstemmig storting er imot sosial dumping og ønsker å arbeide for å bekjempe det. Derfor mener man også at arbeidet mot sosial dumping må intensiveres. Fremskrittspartiet synes det er viktig i dette arbeidet at Arbeidstilsynet og Petroleumstilsynet får sanksjonsmuligheter. Vi tror det kan være med på å begrense sosial dumping ved at de to tilsynene får muligheter til å komme med tiltak når man er ute og registrerer ting. Et annet punkt jeg har lyst til å berøre, er innsynsretten for tillitsvalgte. Fremskrittspartiet synes at dette reiser mange prinsipielle spørsmål, og at de må utredes grundig før man eventuelt går inn på en slik ordning, både av hensyn til personvern og av hensyn til konkurransemessige forhold mellom bedrifter. Avslutningsvis vil jeg si at vi synes også at innsynsretten må være forbeholdt tilsynsmyndighetene. Utover dette har jeg ikke andre kommentarer til saken. Det går klart fram av innstillingen at det er en forholdsvis enstemmig komite som står bak den.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-11-09:
Senterpartiet har ikke noe imot at ledige jobber på norske arbeidsplasser besettes av folk fra andre land, men vi vil ikke delta i en utvikling hvor arbeidskraft innenlands erstattes ved at en henter inn arbeidskraft utenfra som tilbys luselønn og elendige sosiale vilkår. Derfor er det nødvendig at overgangsordningene vi har mot fri arbeidsinnvandring fra EØS-landene, suppleres med tiltak mot sosial dumping. Jeg er glad for at Regjeringen går grundig inn i dette arbeidet, og at vi nå løpende framover vil få presentert forslag som nettopp representerer disse tiltakene. Jeg er også glad for – kanskje ekstra glad for – at det utkrystalliserer seg en bredere og bredere enighet blant partiene om nødvendigheten av disse tiltakene mot sosial dumping. Ja, det er faktisk slik, som man ser når man leser denne innstillingen, at det er en utålmodighet i forhold til det arbeidet som gjøres av Arbeids- og inkluderingsdepartementet på området. Det tror jeg egentlig at statsråden vil si seg glad for, når det kommer til stykket. Så sier kritikerne at våre overgangsordninger bidrar til at det letes etter smutthull for å unngå kravene. Useriøse arbeidsgivere og utleiefirmaer av arbeidskraft tøyer regelverket eller bryter det bevisst, for å kunne hente inn arbeidskraft som gis langt dårligere vilkår enn overgangsreglene forutsetter. Det er jo nettopp tiltak for å gjøre noe med dette vi behandler i dag, og som vi senere også skal komme tilbake til når det gjelder andre saker. Det er nødvendig at Arbeidstilsynets og Petroleumstilsynets roller styrkes gjennom å kunne gi pålegg og anvende tvangsmulkt. Komiteen understreker at tilsynene må gis tilstrekkelige ressurser til dette. Så forutsetter jeg at departementet vil gå nøye inn på vurderingen av om dette skal skje gjennom økte ressurser, eller om det også kan være slik at det er mulig å omdisponere ressurser slik at tilsynenes arbeid målrettes bedre enn det som kanskje blir gjort. Et annet punkt er oppdragsgivers rolle. Reaksjonsformer mot oppdragsgivere som ikke legger seg borti underleverandørers brudd på lovverket, vil være nødvendig. Jeg er tilfreds med at det arbeides med dette, og er glad for den utålmodighet som vises fra komiteen i forhold til å få på plass tiltak mot dette. Så er det slik at vi fortsatt, som flere talere har vist til, skiller lag når det gjelder spørsmålet om innsynsrett for tillitsvalgte i de arbeidsvilkår som tilbys på våre arbeidsplasser. Jeg registrerer med interesse at Kristelig Folkeparti i dette spørsmålet spiller på lag med regjeringspartiene, ja endog er mer utålmodige enn oss, fordi man ikke vil avvente det arbeidet som nå pågår i departementet for å gå gjennom dette og fremme forslag som skal gi oss mulighet til å gi den innsynsretten. Det er interessant at vi nå utvikler en så bred enighet på Stortinget om disse tiltakene mot sosial dumping, og at vi ser det som en måte å gjøre Norge til et åpent og også inkluderende samfunn på for de arbeidstakere som vi er avhengige av, og som vi ønsker velkommen hit, men som skal gis vilkår som gjør at vi kan se dem i øynene og oppleve at de kan fungere på lik linje med norske arbeidstakere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-11-09:
Ja, jeg registrerer at Kristelig Folkeparti har tatt et dristig valg i innstillingen sin. Jeg har selv en viss erfaring i at det er forskjell på liv og lære når det gjelder å være i posisjon og opposisjon. Det er det også for Kristelig Folkeparti. Samtidig er det grunnleggende positivt at vi kan ligge an til å få et bredt flertall i Stortinget knyttet til å gjøre noe med innsynsretten. Men det er også et av de områdene som det virkelig er grunnlag for å utrede skikkelig, for det er ingen tvil om at dette berører ganske kraftig store prinsipielle spørsmål i norsk arbeidsliv. Det jobber vi intenst med. Vi tar sikte på å fremme proposisjoner og forslag for Stortinget utover i vårsesjonen i Stortinget, og ambisjonene er at vi skal komme med noe som gjelder innsynsrett, så fort vi føler det er forsvarlig å kunne gjøre det.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-10-10:
I sin korte statsrådstid har kunnskapsministeren ved hele fire anledninger kommet med kraftige angrep på rammevilkårene for norsk forskning, først gjennom budsjettet for 2006, senere ved behandlingen av revidert budsjett i 2006, hvor den næringsrettede forskningen ble redusert, videre i budsjettforslaget for 2007 – og i dag altså gjennom endringer i universitets- og høyskoleloven. Mitt spørsmål til statsråden er om det nasjonale målet for forskning, på 3 pst. av BNP i 2010, fortsatt står fast, og om hvordan Regjeringen har tenkt å oppnå målet – når det til stadighet skapes så stor usikkerhet rundt forskningens rammevilkår og Regjeringen gjentatte ganger kutter i bevilgningene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-10-10:
Til saken vi diskuterer i dag: Et av de innspillene som har kommet fra Universitets- og høgskolerådet, er følgende: «For at våre institusjoner skal kunne hevde seg forskningsmessig på et høyt nivå, må de ha fleksibilitet til å kunne periodevis prioritere enkelte fagmiljø eller sette i gang spesifikke prosjekter. Hvis institusjonene må gå til fast ansettelse av disse forskerne vil det være svært vanskelig å kunne satse på spisse eller særegne forskningsområder og en blir tvunget til å satse på de store faggruppene der det er stor forutsigbarhet for både studentsøkning og forskningsmidler.» Med andre ord: Det Universitets- og høgskolerådet er opptatt av, er at fleksibiliteten sikrer en satsing på mindre fag- og forskningsmiljøer. Jeg vil gjerne ha en kommentar fra statsråden til hvordan det nå blir, med tanke på at adgangen til midlertidige tilsettinger nå forsvinner.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2006-10-10:
Det er, som flere har sagt før meg, i denne saken stort sett enighet om de fleste vurderingene departementet har i forhold til åremål og midlertidige ansettelser. I ett av de to forslagene er det imidlertid uenighet i komiteen. Det gjelder, som flere har sagt, opphevelsen av adgangen til å ansette midlertidig i undervisnings- og forskerstillinger når vedkommende skal delta i prosjekt. Høringsuttalelsene om dette punktet har da også gått i begge retninger. Arbeidstakerorganisasjonene har gått inn for å oppheve adgangen som i dag ligger der, mens alle universitetene, Universitets- og høgskolerådet samt flere av høyskolene har imidlertid kommet til motsatt konklusjon. Kristelig Folkeparti ser på den ene siden at adgangen til å etablere et midlertidig ansettelsesforhold med varighet på inntil tolv år på dette nivået kan være betenkelig, særlig ut fra hensynet til stillingsvern og de øvrige bestemmelser om tilsetting i universitets- og høyskolesektoren. På den andre siden har forskningsprosjekt en klart avgrenset karakter. Forskningsprosjektene er gjerne også knyttet til tidsbegrenset ekstern finansiering. Dessuten har flere av de spissede forskningsprosjektene som er initiert av Norges forskningsråd, en varighet på fem år. Det gjelder bl.a., som flere har sagt før, Sentre for fremragende forskning, der både prosjekt og finansieringsperioden er tidsavgrenset. Kristelig Folkeparti mener derfor det er tungtveiende grunner til ikke å oppheve muligheten for åremål, men at det må gjøres andre endringer for å ivareta stillingsvernet. Vi mener det er lengden på mulig åremålstilsetting som først og fremst må endres. Kristelig Folkeparti foreslår derfor å redusere den maksimale lengden av åremålsstillinger til en sammenhengende periode på inntil ti år. Utgangspunktet for en slik reduksjon vil være de nevnte forskningsprosjektene som er initiert av Norges forskningsråd. Dette er avgrensede forskningsprosjekter med ekstern finansiering for en femårsperiode, med mulighet for forlengelse i ytterligere fem år. Ved å endre lengden på åremålstilsettingen vil vi kunne sikre adgangen til å bruke åremål for de kortere oppdragene. Samtidig vil stillingsvernet til berørte arbeidstakere styrkes ved at maksimaltid for bruk av åremålsstillinger i forskningsprosjekter reduseres. Jeg tar med dette opp forslag nr. 2, fra Kristelig Folkeparti.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-10-10:
Jeg vil først takke statsråden for en redelig avveining av de kryssende hensyn som ligger i saken. Jeg synes det er en ryddig måte å forholde seg til både flertallet og mindretallet på. Mitt spørsmål til statsråden er om han mener at det vil skape trygghet og forutsigbarhet for de ansatte vi snakker om her, at man får et brudd i opptrappingen av forskningsinnsatsen som ligger i budsjettet for neste år. Jeg snakker altså ikke om selve budsjettet. Men det er en forpliktelse at man skal bygge opp forskningsinnsatsen til 3 pst. av brutto nasjonalprodukt – og så får man et brudd i denne opptrappingen. Det skjer samtidig som man får et kutt i bevilgningene til universitets- og høyskolesektoren, med de styringssystemene som de har. Mitt spørsmål er om statsråden mener at dette vil bidra til å skape forutsigbarhet i sektoren.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
Det budsjettet vi la fram for Stortinget i fjor høst, var det beste forskningsbudsjettet noen regjering har fått vedtatt i dette stortinget. I vår brukte vi penger som ikke var benyttet av Forskningsrådet, til å styrke gaveforsterkningsordningen, fordi store gaver, ikke minst til Universitetet i Bergen, gjorde dette nødvendig. Men det er penger som senere vil bli gitt tilbake når disse prosjektene er på skinner. I det budsjettet vi nå har lagt fram, styrker vi Forskningsfondet med 10 milliarder kr, som gjør at vi under vår regjeringsperiode har styrket forskningen med 24 milliarder kr. I tillegg er det ca. 900 mill. kr i nominell økning på forskningsaktivitet i Norge. Det er riktig at dette ikke er så ambisiøst som det Stortinget har sagt, og som vår regjering er enig i. De forskningsmål som regjering og storting har, står fast. Vi jobber målbevisst for dette. Det betyr at den forskningsaktiviteten som vil være i Norge til neste år, er betydelig – men den kunne gjerne vært større. Det er krevende å nå alle de målene en regjering har. I denne runden har vi altså oppnådd såpass mye på forskning i løpet av vårt korte år. Det er jeg tilfreds med. Det er et tilfredsstillende forskningsbudsjett, men det skulle gjerne vært bedre.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
Vi legger bestandig stor vekt på de uttalelsene som kommer fra universitets- og høyskolesektoren, og Universitets- og høgskolerådet har stor kompetanse. Det betyr at vi selvfølgelig legger stor vekt på deres innspill til departementet. I dette spørsmålet er det en avveining mellom krav på trygghet for de ansatte og institusjonens ønske om fleksibilitet. Det er en tidvis konflikt som det er vanskelig å finne en balansert løsning på, men det er det vi mener vi har gjort her. Vi foretar en innstramming når det gjelder midlertidig ansettelse i prosjekt. Vi tror overhodet ikke at dette vil få noen dramatiske konsekvenser. Tvert imot tror vi at det vil kunne bidra til bedre rekruttering, ikke minst med tanke på den forrige debatten vi hadde her i Stortinget knyttet til kvinners plass i akademia. Det er klart at trygge ansettelsesvilkår lettere vil bidra til å rekruttere kvinner, i stedet for at man går uten fast ansettelse i inntil 12 år, som den gamle loven gav åpning for. Det er selvfølgelig en balansegang og en avveining mellom to kryssende hensyn. I denne kryssende avveiningen har vi valgt de ansattes trygghet framfor Universitetsrådets ønske om fleksibilitet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
Stortinget og Regjeringen har meget ambisiøse mål om opptrapping av forskningen. 1 pst. av forskningsinnsatsen skal være innenfor det offentliges budsjetter, 2 pst. innenfor den private forskningsinnsatsen. Vi ser nå at forskningsinnsatsen har gått ned, hovedsakelig fordi vi har en veldig bratt vekst i BNP, og vi ser også at det forskes mindre i det private næringsliv. Det er klart at dette er en betydelig utfordring. Det forskes heldigvis mer innenfor de områdene som vi har et ansvar for, som er innenfor de offentlige budsjetter. Samtidig er det et veldig ambisiøst mål, særlig når vi har en så bratt vekst i BNP som vi har, knyttet til at Norge har en veldig råvarebasert økonomi, og at denne råvaren prises veldig høyt for øyeblikket. Vi har lagt fram et tilfredsstillende forskningsbudsjett for neste år. Vi får en betydelig opptrapping av Forskningsfondet, og vi får en betydelig økt aktivitet. Denne aktiviteten blir ikke så høy som vi gjerne skulle ha sett. Det vil allikevel bety en god forutsigbarhet, og det blir en betydelig realvekst i våre institusjoner. Vi skulle gjerne sett den større. Det har jeg respekt for.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-10:
Det resonnementet kan jeg ikke være enig i. Vi mener at vi legger til rette for en stor grad av mobilitet gjennom dette forslaget. Hvis man har små og få fagmiljøer, der man har mennesker med helt spesiell kompetanse, vil det være lettere å rekruttere dem til prosjekt hvis de gis mulighet til fast ansettelse. Hvis man bare gis mulighet til midlertidig ansettelse – i inntil tolv år – er det klart at familiene føler en utrygghet. La meg være helt materiell: Dette dreier seg ofte om unge mennesker i etableringsfasen som har bruk for trygghet rundt sine liv. Og hvis man besitter en så spesiell kompetanse som spørreren her legger til grunn, er det klart at det ikke vil være vanskelig å få en fast ansettelse. Det vil bidra til bedre mobilitet også, for hvis man da ikke får ansettelse ett sted, er det mulighet for at man kan få det et annet sted – hvis man har en så høy og spiss kompetanse.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-10:
Statsråden var så vidt innom faren for oppsigelser, som enkelte universiteter har varslet kan være alternativet til langsiktige prosjektstillingsansettelser. Så vidt jeg forstod statsråden, mener han at fast ansettelse ville bidra til å styrke mobiliteten innenfor disse forskningsstillingene. Men er ikke utfordringen da, særlig innenfor litt snevre og spisse forskningsprosjekter hvor en har forskere med en relativt snever kompetanse, hvordan den typen stillinger skal bidra til å øke mobiliteten generelt innenfor forskningsprosjekter? Det er dessverre slik at Regjeringen med dette forslaget sannsynligvis vil bidra til å redusere mobiliteten innenfor forskningsmiljøene, fordi man i mindre grad blir fleksibel med dette lovforslaget.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-10:
Det har vært hyppig argumentert for at lovendringen skal føre til at en ved fast ansettelse vil få en sikrere hverdag, en vil få rekruttert bedre kvalifiserte søkere, og en vil øke forutsigbarheten. Jeg er ikke helt overbevist om at det er riktig, og jeg er heller ikke helt trygg på statsrådens svar i replikkordskiftet her i stad i forhold til hvordan mobilitet kan sikres gjennom fast ansettelse på områder med spisskompetanse. Jeg tror det er riktig, som universitetene har varslet, at alternativet til disse prosjektstillingene er økt bruk av oppsigelse. Det betyr i praksis at en på denne måten vil bidra til å øke usikkerheten for flere, for dette vil ikke være prosjektstillinger og spisse prosjekter som nå har en naturlig avslutning – og i hvilken grad man har arbeid senere, vil være uavhengig av hva slags prosjekt man er med på, og litt avhengig av budsjetthumøret til den sittende regjering. Jeg synes en har hatt litt for ensidig fokusering på at dette skal bidra til en sikrere og tryggere hverdag for forskerne – det er ikke noe som tyder på det. Signalene både fra UHR og fra enkelte institusjoner er egentlig det motsatte. Representanten Huitfeldt kom med en liten hilsen til dem som er i denne typen forskningsstillinger i dag. Hun sa noe slikt som at man ikke klarte å rekruttere de beste. Jeg synes det var en dårlig attest fra Stortingets talerstol, rettet mot alle de dyktige forskerne vi har innenfor den offentlige høyskole- og universitetssektor i dag. Det er et annet moment som jeg synes debatten har tatt lite høyde for. Det er finansieringsusikkerheten på forskningsprosjekter generelt. Den er godt illustrert ved det budsjettforslaget som denne flertallsregjeringen har lagt frem. Forskningsinstitusjonene klarer å tilpasse seg, men resultatet er neppe en økt trygghet for forskerne.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-04-03:
På vegne av representantene Kenneth Svendsen, Øyvind Korsberg og meg selv vil jeg fremme forslag om at permitteringsordningen utvides til 42 uker, og at arbeidsgivers lønnspliktperiode ved permittering reduseres til fem arbeidsdager.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-04-03:
Det er grunn til å si seg fornøyd med og se positivt på at det er så vidt bred enighet som det er når det gjelder kirkeøkonomien generelt. Det synes jeg også lover godt med tanke på senere prosesser og diskusjoner som vi skal ha, bl.a. om stat–kirke. Likevel, det foregår for tiden prosesser i tilknytning til flere sider av Opplysningsvesenets fond, og jeg vil inn på det overfor statsråden. Det er helt klart at hvis disse ulike forslagene som verserer, skulle bli gjennomført, enten enkeltvis eller samlet, vil det kunne få en svært negativ effekt på fondets evne til å betjene sitt formål. Mitt spørsmål til statsråden går på om departementet og statsråden har oversikt over hvilke konsekvenser disse forslagene vil kunne få for Kirken – for fondet selv på kort og lang sikt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-04-03:
Kirkebyggene er monumenter. De er viktige i manges hverdag og i festlige sammenhenger, og de blir brukt – det er viktig å markere det som interpellanten sa. Det dokumenterte vedlikeholdsetterslepet på 8 milliarder kr, eller hvor stort det nå er, er meget bekymringsfullt. Jeg noterte meg at statsråden nå poengterte at det er de eldste kirkene som staten i stor grad må inn og ta et ansvar for. Etter mine opplysninger har vi 194 middelalderkirker. 28 av disse er stavkirker, og de øvrige 166 steinkirkene fra middelalderen har også betydelige kulturrikdommer som det må tas vare på. Det er imidlertid et kommunalt ansvar å ta vare på kirkebyggene. Nå står vi overfor en diskusjon rundt Gjønnes-utvalgets innstilling, så får vi se om det er andre måter å organisere det på. Men vi tror det er viktig nå, som i og for seg også representanten Lønning var inne på tidligere, at man ikke gjør altfor store grep før man får gjennomdiskutert situasjonen. Vi noterer oss at økningen i kommuneøkonomien i frie midler blir kjørt fram som løsning på nær sagt alle mulige typer problemstillinger som kommunene står overfor, som også representanten Anundsen var inne på. Jeg synes det er verdt å merke seg den rentekompensasjonsordningen som ble innført av den forrige regjeringen, der de første 500 mill. kr er brukt, ut fra de opplysninger som er gitt til Stortinget. Det er mye som tyder på at det kanskje er en veldig effektiv og målrettet ordning for å ta fatt på vedlikeholdet på kirkebygg. Nå må man ha all mulig respekt for at dette også tar litt tid, når man snakker om et etterslep på 8 milliarder kr. Men har man kommet i gang med å bruke 500 mill. kr, må det etter hvert også begynne å synes rundt omkring på kirkebyggene. Jeg noterte meg også dette som gjelder kompetanseløft. Det tror jeg er en betydelig utfordring. På et område som har blitt liggende nede lenge, er det åpenbart at når man skal ha litt mer fart på ting, vil man kanskje rett og slett mangle kompetansen til å få fart på det. Det er en utfordring som man bør merke seg. Jeg tror at hvis bare vedlikeholdet tar seg opp, vil også kompetansen etter hvert utvikles, men det er viktig å fokusere også på det området. Så her står vi overfor betydelige utfordringer, som sikkert kommer til å bli diskutert mye framover. Jeg synes i hvert fall det er prisverdig av interpellanten å ha tatt dette opp og fått lyset rettet mot en så viktig problemstilling for mange av oss.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-03:
En kan jo ikke beskytte seg mot Inge Lønnings oppfatning av hva en sier. Det jeg prøvde å si, og det jeg sa, var at jeg registrerer at det i en spesiell sak var klar ubalanse mellom det som var en enstemmig innstilling, og det flertallet gjorde. Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at de som har foretatt alle intervjuer, de som har gjort alt forhåndsarbeid, blir nedstemt når det kommer til endelig votering. Det var det jeg prøvde å si. Noe annet har jeg overhodet ikke ytret meg om. Så undrer det meg at representanten Inge Lønning kan si at det å investere i vedlikehold av middelalderkirker og andre kirker er kortsiktig. For meg er det aller viktigste når det gjelder å ta vare på verdiene, å investere og bruke finanskapital for å ta vare på realkapital, i dette tilfellet kirkebygg. Det er langsiktig. Det undrer meg også at Inge Lønning og andre synes det er rett og rimelig at vi unndrar et visst antall millioner kroner som vi kunne bruke på vedlikehold, fra politisk beslutning, fordi vi legger dem rett til fondet. Her snakker vi kanskje om noen titalls millioner kroner som vi da kan få frigjort fordi vi ikke legger dem inn til fondet, men bruker dem til vedlikehold. Inge Lønning og andre burde bekymre seg vesentlig mer for utviklingen av aksjekursen med tanke på fondets størrelse, enn om vi skal bruke et visst antall millioner kroner mer til kirkebygg. Så lenge i hvert fall en del av dette fondet er plassert i aksjekapital, er jo utviklingen på aksjemarkedet enda viktigere enn om vi bruker noen millioner mer enn det som Inge Lønning og andre ønsker. Dette dreier seg ikke om noe kortsiktig, som sagt, og det har overhodet ikke noe med debatten om stat–kirke å gjøre. Det er snakk om hvorledes vi skal bruke en del av avkastningen i årene framover. Her snakker vi om forholdsvis mange år. Skillet mellom stat og kirke kan jo ikke komme før i 2014. Her snakker vi kanskje om en tiårsperiode. Vi kan jo ikke legge alt på is og ikke kunne diskutere sånne viktige spørsmål på grunn av at vi kanskje i 2014 – forhåpentligvis – skal få et skille mellom stat og kirke. Når det gjelder eventuelt å bruke verdistigningen, ber vi departementet vurdere om det er mulig å gjøre det. Det er mulig at det ikke er tillatt, det er mulig at det er begrensninger i Grunnloven, som Inge Lønning sa. Derfor sier vi at vi ber departementet vurdere. Vårt mål er hele tiden at disse pengene som blir frigjort, skal brukes til kirkelige formål, enten vedlikehold eller annet. Det burde jo både Høyre og Kristelig Folkeparti være opptatt av, framfor at man sylter dem ned.