Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
«Man måste jämföra» – det var mottoet og drivkraften for hovedpersonen, den lille gutten, i filmen «Mitt liv som hund». Alt kunne ha gått så mye verre, og i og med at det kunne ha gått så mye verre, så var det som skjedde, rimelig bra. For å sette dagens debatt inn i en sammenheng og i et større perspektiv har jeg lyst til å starte med en sak vi skal behandle i morgen. Denne saken kan være god å ha som et bakteppe for å illustrere vår vilje til å satse på utdanning. I morgen skal Stortinget behandle en sak om overskridelse på Åsgard-feltet. Kostnadsoverskridelsen er anslått til litt over 18 milliarder kr, nesten 19 milliarder kr, sammenlignet med anslagene i utbyggingsplanen. Samlet har feltet en kostnad på noe over 60 milliarder kr. Overskridelsen utgjør knapt 38 pst. av det opprinnelige kostnadsoverslaget. Når vi i SV foreslår noen få milliarder ekstra hovedsakelig til kommunesektoren for å gi rom for noe mer penger til skolen, er dette overbudspolitikk, det setter budsjettbalansen i fare, det vil skape ny omdreining på pris- og kostnadsspiralen, SV har penger til alt som er godt, og SV er uansvarlig. Det er svar vi blir møtt med når vi foreslår 2,5 milliarder kr mer til kommunesektoren. Vi i SV forstår, og har ikke problemer med å forstå, at investeringene i Nordsjøen skal generere inntekter i fremtiden. Dette er investeringer til inntekts ervervelse, men det er også investering i utdanning. Det er også investeringer til inntekts ervervelse. Det er ikke oljen eller for den saks skyld gassen vi skal leve av i årene fremover. To tredjedeler av vår nasjonalformue er verdien av den menneskelige kapital. Dette er ikke noe SV har funnet opp. Dette er noe som regjeringen Jagland i langtidsprogrammet anslår den til å være. Men dette er ikke en gitt størrelse, dette må utvikles, og det må forvaltes på en god måte, på samme måten som vi også må forvalte vår realkapital. Det må investeres i fornying og i oppdatering. Det er denne erkjennelsen som ligger til grunn for SVs satsing på utdanning. Tar vi utgangspunkt i budsjettforliket – noen liker å fremstille det som et utdanningsbudsjett – utgjør denne økningen 1,4 pst. av overskridelsen på Åsgard-feltet, og da snakker jeg om Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets budsjett. Tar vi med hele den økte overføringen til kommunesektoren som regjeringspartiene og Arbeiderpartiet bruker som eksempel på en sterk satsing på utdanning, utgjør dette ca. 5 pst., altså en tjuendedel av kostnadsoverskridelsen på Åsgard-feltet. Dette er størrelsesordenen vi snakker om når det gjelder det som blir fremstilt som et utdanningsbudsjett. Som en liten sammenligning: Barneombudet har anslått at det vil koste om lag 15 milliarder kr å ruste opp samtlige barneskoler og barnehager i dette land til en standard som gjør at de oppfyller kravene i forskriftene til miljørettet helsevern. Det er 3-4 milliarder kr mindre enn kostnadsoverskridelsen på Åsgard-feltet. Vi i SV har flere ganger prøvd – og jeg har prøvd her i dag – å reise en debatt om det likeverdige utdanningstilbudet. Vi vet at det er store forskjeller kommunene imellom når det gjelder ressursinnsats målt pr. elev. Vi vet at spredningen går fra ca. 30 000 kr og opp til 115 000 kr. En bedre måleparameter er sannsynligvis det vi kaller rammetimetallet, dvs. det timetallet som en bruker på hver klasse. Ifølge den undersøkelsen som jeg har referert til tidligere, som Lærerlaget har gjort for samtlige kommuner, viser det seg at spredningen er minst like stor når vi bruker dette sammenligningsmålet. Vi har altså kommuner som har et rammetimetall på ungdomstrinnet på 32 timer – to timer til gruppedeling! Vi snakker i denne sal om individuelt opplæringstilbud og tilpasset opplæring, men til å gjøre dette har man to timer. To timer er det disse skolene har for å få dette til. Det er klart at dette er en umulighet, det vet alle. Det blir ikke noe individuelt opplæringstilbud og tilpasset opplæring når en skole har to timer til gruppedeling, til sosialpedagogiske tiltak osv. Med dette rammetimetallet må vi erkjenne at målet i lærerplanen greier vi ikke å nå. Til slutt tar jeg opp våre forslag, som er inntatt i innstillingen.