Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
La meg begynne med å si at det utfordringsbildet Høyre trekker opp i sitt forslag, er helt sammenfallende med regjeringens. Vi har en god helsetjeneste i kommunene. Likevel har vi utfordringer, og jeg er enig med forslagsstillerne når de sier at disse kan oppsummeres under overskriftene rekruttering, organisering og kvalitetsforbedring. Jeg opplever at alle talerne har lagt vekt på det i innlegg her i dag. Regjeringen ønsker at fastlegene blir sterkere integrert i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Det er riktig som representanten Dåvøy sier: Samhandlingsreformen endrer rollen. Men egentlig forsterker fastlegene den fordi de er, som representanten sier, ofte det første møtet med helsetjenesten. Det er behov for å få allmennmedisinsk kompetanse sterkere inn i systemutviklingen av helsetjenesten. Det er også et mål at flere av fastlegene er spesialister i allmennmedisin. Dette er en utfordring som også representanten Høie påpekte. Fastlegeforskriften er ett av flere virkemidler for å styrke fastlegeordningen. Som svar til Høie vil jeg si: Nei, forskriften alene vil ikke løse denne utfordringen, men forskriften er et viktig bidrag til å nå målene i Samhandlingsreformen. Vi må vurdere ytterligere juridiske, utdanningsmessige, finansielle og andre virkemidler. Kanskje bør vi ha ulike piloter som prøver ut ordninger som kan stimulere den utviklingen vi ønsker. Men uansett hvordan vi gjør det, vil det kreve ressurser i årene som kommer. Regjeringen og Høyre, og jeg tror mange i denne sal, er også helt på linje når det gjelder behovet for flere fastleger, tiltak for å få mer tverrfaglighet, teamarbeid og bedre utnyttelse av annet helsepersonells kompetanse, mer og bedre forskning på allmennlegetjenester og bedre IKT-løsninger. Høyre foreslår mange tiltak som isolert sett fremstår som gode, men forslaget mangler en diskusjon av den samlede effekten av de mange tiltakene, samt en prioritering av hva som er viktigst først. Men jeg tolker det i beste mening og tar det med i vårt videre arbeid med denne saken. Samhandlingsreformen er en retningsreform. Vi har iverksatt flere virkemidler og tiltak som skal bidra til at utviklingen går i riktig retning. Før jul legger vi fram to stortingsmeldinger. I morgen kommer det en om IKT i helsesektoren, og en uke senere en om kvalitet og pasientsikkerhet. Begge er viktige for å tydeliggjøre reformens innhold. Til våren kommer vi med to nye meldinger som vi har omtalt tidligere i dag, nemlig en om innovasjon i omsorg og en om tverrsektorielt folkehelsearbeid. Vi arbeider ytterligere for å videreutvikle allmennlegetjenesten – både fastlegeordningen og legevakten. Vi har styrket fastlegeordningen med 50 mill. kr i 2012 ved et rekrutteringstilskudd, og vi styrker den med ytterligere 50 mill. kr til økt aktivitet og rekruttering i 2013. Vi holder også på å bygge opp øyeblikkelig hjelp-døgntilbud i kommunene. Det er en del av Samhandlingsreformen som skal være på plass i alle kommuner fra den 1. januar 2016. Mange kommuner er allerede i gang, og det skal overføres 1 mrd. kr fra sykehus til kommuner over fire år, fra 2012 til 2016. Virkemidlene i reformen skal bidra til bedre utnyttelse av ressurser og kompetanse i kommunene. Kommunene har fått økt frihet til å organisere tjenestene etter lokale behov. Dette mener jeg har vært en rød tråd i debatten denne ettermiddagen – lokale behov må være viktige, og også hvilken profesjon og yrkesgruppe som best løser utfordringen. Det er ikke gitt at det er den som normalt har gjort det, som er best stilt til å gjøre det videre. Både den profesjonsnøytrale helse- og omsorgstjenesteloven og den tverrsektorielle folkehelseloven legger til rette for dette. Kommunene har fått tydeligere ansvar for helheten i tilbudet gjennom medfinansieringsansvaret. Det skal stimulere til mer forebygging og utvikling av egne tjenester, slik at behovet for innleggelser i sykehus kan reduseres. Kommunenes overordnede sørge-for-ansvar er tydeliggjort i den reviderte fastlegeforskriften som trer i kraft fra nyttår. Det er spesielt to utfordringer knyttet til fremtidige behov for kompetanse. For det første at vi trenger mer og annen kompetanse inn i kommunenes tjeneste fordi en større andel av tjenestene skal ytes nettopp der, i kommunene, nær der vi bor. For det andre må vi utvikle nye modeller for organisering av de kommunale helse- og omsorgstjenestene for å få bedre kvalitet og mer kostnadseffektive tjenester. Nesten all undersøkelse, behandling, rehabilitering og omsorg i kommunene krever menneskelig innsats. Derfor er personellet den grunnleggende ressursen. Skal vi lykkes, er vi nødt til å få et større innslag av tverrfaglig samarbeid, spesielt knyttet til oppfølging av kronikere i kommunene. Kommunene må sikre at fastlegene får flere faggrupper å samarbeide med, og departementet vil utrede hvordan kommunene kan støttes ytterligere med å sikre tverrfaglighet i personalet. I forslaget til budsjett for 2013 har vi foreslått en vesentlig styrking av satsingen på flere psykologer. Flere psykologer i kommunene vil være vesentlig for å forebygge psykisk sykdom og styrke oppfølgingen av psykisk syke. Sykepleiere vil være en helt sentral gruppe, både i oppfølgingen av kronikere, som pasienter med diabetes og KOLS, knyttet til pasientopplæring og annet forebyggende arbeid. Når vi skal utvikle modeller for en bedre tverrfaglig og integrert kommunal helse- og omsorgstjeneste, er det nyttig å lære av andre land som har erfaring og forskning på slikt arbeid. Vi må finne en vei som passer til våre utfordringer og vårt system. Fremfor alt er det viktig at vi i vår reformiver ikke river ned det som fungerer bra i dag, men forsøker å søke de beste løsningene sammen med dem det gjelder.