trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-26:
Jeg tenkte jeg skulle knytte noen kommentarer til det Dokument nr. 8-forslaget som ligger her. Det er klart at det er en ekte irritasjon ute hos folk, til dels en forbannelse, over at man betaler for et produkt man ikke får. Den irritasjonen forsterkes av den programprofilen som NRK legger opp til. Det har ikke blitt noe bedre av at den tidligere kulturminister – ikke den nåværende – og et talerør for departementet og også NRK bruker argumentasjoner som folk føler blir helt feilaktig – f.eks. av typen: Det man betaler for, er å ha fjernsyn. Alle vet at man betaler for et produkt, og noen av oss brenner for det lisensfinansierte fjernsynet som ikke er avhengig av reklameinntekter osv., og som på den måten kan skape en annen programprofil enn de kommersielle. Eller man går ut og sier, som Nordlands Framtid her i sin tid, at 90 pst. kan ta inn NRK2. I mitt hjemfylke, Nordland, er det i realiteten 13 pst. som kan ta det inn på en normal måte fra sender. At andre kan ta det inn gjennom kabelanlegg og parabol, er riktig, men jeg, som bor i Mo i Rana, har ikke noe ønske om å ha 20 kanaler med møl i mitt hus, jeg ønsker NRK2, uten å betale for 20 kanaler som jeg overhodet ikke vil se på. Den typen argumentasjon har bidratt til at irritasjonen blir sterkere. Jeg vil advare veldig sterkt mot den typen begrunnelser som kommer fra politisk hold og til dels også fra NRK. Så er det det med NRKs profil. Mandagsfilmen var en institusjon, og jeg syns det er ganske absurd at Svabøs debattprogrammer går på en så smal kanal, og går i reprise på dagtid på det som er folkets kanal. Jeg syns også det er provoserende at hvis man skal følge med i språkprogrammer i NRK, må man ha NRK2. Det er en del sånne ting som jeg reagerer på. Nå kan ikke vi redigere, vi kan ikke styre NRKs programprofil, mens jeg syns det er greit å gi noen signaler. Men så kommer dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg må bare si at naturligvis er det et frieri til folkedypet. Det er populært. Jeg kunne ha likt å være med på noe sånt, av ren populisme. Men jeg vet at dette lar seg bare ikke administrere. Noe så kostnadskrevende og kontrollkrevende som dette forslaget har jeg nesten ikke sett før. Og at det da kommer fra et parti – Fremskrittspartiet – som ønsker å avskaffe byråkrati og kontrollmekanismer, er jo enda mer fantastisk. Så jeg må si at jeg naturligvis håper på at den nye teknologien vil løse dette. Jeg håper at NRK tenker nøye gjennom sin programprofil: hva som skal gå på NRK2, og hva som skal gå på NRK1. Og jeg håper at de som forsvarer og mener vi er nødt til å beholde dette systemet, i framtida ikke bruker begrunnelser som ytterligere provoserer dem som er irritert over ikke å få et produkt som de betaler for.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-11-30:
Jeg vet ikke om det jeg hadde tenkt å spørre helseministeren om, ligger litt på siden av debatten. Det får presidenten vurdere. Men det henger utvilsomt også noe sammen med selve problematikken når det gjelder dette med gen- og bioteknologi. Det gjelder spørsmål vedrørende patentdirektivet. Det stod i denne regjeringens tiltredelseserklæring at Regjeringen ville sørge for at patentdirektivet ble forelagt Stortinget. Jeg oppfattet det slik at det skulle gjøres rimelig raskt. Vi har nå oversittet fristen, og ennå har ikke Stortinget fått seg forelagt patentdirektivet med Regjeringens eventuelle anbefaling. Dette har implikasjoner når det gjelder næringsliv og også på det medisinske området når det gjelder farmasi. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Når kan vi forvente å få patentdirektivet til behandling i Stortinget?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-11-30:
Det har alltid vært enighet i denne sal og i dette land om at vi avviser kloning av mennesker. Jeg kjenner heller ikke til noen internasjonale forskningsmiljøer som skulle gå inn for kloning av mennesker. Jeg har derimot ingenting imot at Norge skal være en spydspiss for å få en internasjonal lov om dette. Det var en tilsnikelse fra representanten Annelise Høegh da hun påstod at det var først under behandlingen av Dokument nr. 8:51 for 1997-98 at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet kom til at det var pasienten som i første rekke skulle informere. Det er jo ikke riktig! Det har vi alle vært enige om hele tiden – og er det fortsatt. Det er først når pasienten ikke vil eller ikke kan, at den informasjonen skal skje. Representanten Anne Enger Lahnstein var inne på noe meget viktig, nemlig retten til å vite og retten til ikke å vite. Den må respekteres i begge sammenhenger! Det er faktisk et stort flertall i Norge – i hvert fall var det det da vi behandlet denne saken sist, ifølge gallupundersøkelsene – som vil vite i denne sammenheng. Og så til dette med dokumentasjon og sikkerhet. Der er jeg helt enig med representanten Are Næss. Det er ikke noen forskjell på det. Men skal man dokumentere sammenhengen her, er man forsyne meg nødt til også å kontakte pasienten! Det er da først man får vite om det kan dokumenteres. Og så helt til slutt – etikk: Man setter spørsmålstegn ved om våre forskere og klinikere har like god etisk sans som oss. Og man setter forsyne meg også spørsmålstegn ved om representanten Alvheim har dårligere etisk sans enn representanten Are Næss. Det burde være unødvendig! Ingen skal fortelle meg at man får så mye bedre etisk sans og etisk forståelse fordi om man blir valgt inn på Stortinget! Den etikken må sitte der før man kommer hit. Derfor er det å opphøye seg selv når man fremstår her som om man skulle ha en bedre etisk sans, et bedre verdisyn, et sterkere og bedre menneskesyn enn andre representanter i denne sal. Det synes jeg man skulle la være i fremtiden.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2000-11-30:
Først vil jeg si meg tilfreds med helseministerens positive tilbakemelding på min henstilling om at Regjeringen skal opptre som en aktiv spydspiss for et internasjonalt forbud mot kloning av mennesker. Her kan en da tenke seg både et aktivt politisk engasjement, slik at alle land vedtar slike nasjonale bestemmelser, og også at en tar opp spørsmålet i internasjonale forskerfora. Så vil jeg si at den innstillingen vi har til behandling i dag, er godt i samsvar med det forslag som Arbeiderpartiet i sin tid fremmet, og som satte denne saken på den politiske dagsorden, både i departementet og i Stortinget. Jeg er tilfreds med den brede enigheten som fremkommer i dagens innstilling. Riktignok var jeg sykmeldt da Stortinget sist debatterte denne saken, men jeg kan jo heldigvis lese, og jeg har sett på den innstillingen som forelå den gang. Jeg ble meget overrasket over Fremskrittspartiets John I. Alvheim, som antydet at vi stod sammen om en plikt til oppsøkende genetisk virksomhet. Da vil jeg henvise til innstillingen den gang, der det helt klart sies at det her er snakk om en «adgang til». Det er det flertallet sier, slik at det ryddes av veien. Jeg er veldig overrasket over at Fremskrittspartiet går så langt at de her ønsker en plikt. Det må være tilstrekkelig også i denne sammenhengen å vise til helsepersonelloven § 4, om et forsvarlig medisinsk skjønn. Det som gjenstår, er at Stortinget åpner for et svært viktige unntak, en åpning for oppsøkende virksomhet, men også – og det vil jeg legge vekt på – kvalitetssikring av informasjon som pasienter gir til sine slektninger. Jeg synes for øvrig at representanten Annelise Høegh hadde en reflektert vurdering av de avveininger som legen må foreta før oppsøkende genetisk virksomhet. Slik jeg ser det, kan dette også variere med hensyn til hvilken sykdom det dreier seg om.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-30:
Jeg beklager. Jeg tar herved opp det mindretallsforslaget vi har fremmet.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-30:
Det er to forhold som har vært tatt opp i forhold til debatten omkring det med å bringe informasjon videre. Det ene er reaksjonene hos den som mottar informasjon, fordi man kanskje ikke ønsker den informasjonen. Men et annet forhold som har vært trukket inn, er brudd på taushetsplikten. Jeg ser at noen trekker sammenligninger i forhold til smittevernloven og formuleringer der. Og det er jo slik med smittevernloven at hvis noen har gonoré, klamydia, tuberkulose, eller etter hvert hiv-smitte, altså ulike former for smitte, så har det store konsekvenser for andre hvis man ikke får drevet smitteoppsporing, fordi dette skaper ringvirkninger. Forholdet med arvelige sykdommer er helt annerledes – man arver dem jo. Man smitter ikke andre med dem. Det jeg vil spørre statsråden om, er om han finner den parallellen naturlig, eller om det er mulig å informere andre uten at man overhodet trenger, eller skal ha som mål, å bryte taushetsplikten. Det må jo være fullt mulig, i hvert fall slik som jeg ser det, å informere andre på en slik måte at man i minst mulig grad sporer informasjonen tilbake til den personen som har vært hos legen. Bør ikke det faktisk være en aktiv målsetting, i motsetning til i smittevernloven, der man ofte må knytte opp mot smittekilden for å kunne drive smitteoppsporing og også informere mulige kontakter?
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-11-30:
Jeg takker for forståelsen. Jeg hadde for så vidt ikke behøvd å bruke annen tid på dette enn å si at også jeg synes at dette kanskje ligger noe på siden av den debatt vi nå har. Jeg foretrekker av den grunn bare å si at det vil komme når det er forberedt på en slik måte at det er egnet til behandling i Stortinget.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-11-30:
Jeg mener det ikke er en slik full parallellitet i fortolkningen når det gjelder smittevernloven.
Børge Brende (Høyre), 2000-11-30:
Finansministeren bekreftet i sin svarreplikk til representanten Foss noe vi har hatt mistanke om, at den nye konjunkturavgiften for bygg og halvert moms på mat ikke har vært spesielt godt forberedte omlegginger. Vi får nå daglig henvendelser knyttet til konjunkturavgiften på bygg, hvor det er mange gråsoner. Det jeg kunne tenke meg å spørre finansministeren om, er den nye skattereformen som statsråden varsler, hvor han sier at han ønsker innført en progressiv bedriftsbeskatning. En progressiv bedriftsbeskatning skal gå ut på at bedrifter som tjener mye og har høye overskudd – og overskudd som er over et visst nivå i forhold til egenkapital – skal få en høyere skattesats. Det interessante er hvordan man skal gå inn og beregne egenkapitalen i bedriften. En moden bedrift som har stor egenkapital, vil da kunne få en lav skattesats, fordi man har en moderat avkastning på den kapitalen som ligger der. En nystartet IT-bedrift, hvor hoveddelen av kapitalen er kompetansen som ligger i arbeidskraften, vil kunne tjene penger, og vil da få en høy skattesats på store deler av sitt overskudd. Er dette en skattemodell som vil oppmuntre til de bedriftene vi vil ha flere av, nemlig kunnskapsorienterte og kunnskapsbaserte bedrifter? Synes finansministeren det er riktig å ha et skattesystem for bedrifter hvor bedrifter som har høy avkastning på egenkapitalen, skal straffes? Jeg trodde faktisk at bedriftenes oppgave var å sørge for høy inntjening, en inntjening som igjen kan reinvesteres i andre arbeidsplasser og i andre investeringer.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-30:
Representanten viste til at forslaget til avgrensning av merverdiavgiften på mat virket lite forberedt. Ja, selvsagt. Regjeringen har ikke fremmet forslag om lavere merverdiavgift på mat, og Regjeringen har heller ikke fremmet forslag om konjunkturavgift på næringsbygg. Det er resultater av behandlingen i Stortinget, og da er det selvsagt også slik at Regjeringen ikke har et ferdig opplegg for de avgrensningene som her må gjennomføres. Det innebærer også at det er behov for å forberede disse avgrensningene gjennom forskriftsarbeidet. Det vil vi selvsagt gjøre, og vi vil gjøre det på en måte som vi mener i best mulig grad ivaretar de hensyn som flertallet i Stortinget har lagt til grunn. Når det gjelder avgrensningen av merverdiavgiftsreduksjonen for mat, vil vi kunne trekke på de erfaringene man har, bl.a. fra Sverige. Men det er ingen tvil om at det er kompliserte avgrensninger i visse sammenhenger, og det er derfor nyttig at vi har tiden fram til 1. juli til å foreta alle disse avgrensningene. Tilsvarende gjelder i forhold til konjunkturavgift på bygg hvor det er kommet en del spørsmål som også departementet er blitt kjent med. Da er det slik at en del avgrensninger framgår direkte av finanskomiteens merknader i innstillingen. De vil selvsagt bli lagt til grunn, men det er også en del gråsoner rundt det som vil måtte avklares gjennom forskrift og gjennom praksis. Det vil Regjeringen søke å gjøre, og da legger jeg til grunn de intensjonene som ligger i budsjettavtalen, og som ligger til grunn i innstillingen. Så reiste representanten spørsmål om hva med opplevelser. Når det gjelder store opplevelsesanlegg som f.eks. Kristiansand Dyrepark, Norgesparken TusenFryd, Hunderfossen og for den saks skyld Nordkapplatået, er det rimelig klart at dette er eksempler på anlegg som vil komme innenfor unntaket. Så må vi foreta avgrensninger i forhold til ulike aktiviteter som kan defineres som reiseliv, og som også er opplevelser. Det er blant de avgrensingene som vi nå skal gjøre i departementet på bakgrunn av det vedtak som Stortinget gjør, men det er ikke mulig for meg i dag å gi en klar avgrensning på hvor langt unntaket vil strekke seg.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-30:
La meg først få lov til å dvele ved noen merknader som representanten Brende kom med i sitt innlegg tidligere i dag i debatten. Han viste til skattekompromisset i forbindelse med skattereformen i 1992 og til at Regjeringen hadde gått bort fra det. Da må jeg få lov til å vise til at det har skjedd betydelige avvik i forhold til det kompromisset som ble inngått av et bredt flertall i Stortinget rundt reformen i 1992. Mest åpenbart er det gjennom den uthulingen som har skjedd gjennom delingsmodellen, og som har ført til at fordelingsegenskapene har blitt vesentlig svakere. Det ville ha blitt gjenopprettet gjennom noen av de forslag som Regjeringen har lagt fram i forbindelse med årets budsjett, men viktige forslag både når det gjelder identifikasjon og tak, har ikke fått tilslutning. Et annet viktig brudd med skattekompromisset var rederibeskatningen, som vil bryte grunnleggende med den nøytraliteten som veldig mange har pekt på som et viktig element i skattekompromisset. Så har jeg også lyst til å vise til at Norge har en lav selskapsskattesats sett i internasjonal sammenheng. Vi har fra Regjeringens side vært opptatt av at vi må bedre fordelingsegenskapene i systemet, samtidig som vi ivaretar hensynet til nøytralitet. Vi har sagt at det tilsier at vi arbeider med en reform, hvor vi legger til grunn en noe høyere beskatning på særlig høy avkastning. Jeg har sagt at vi trenger noe mer tid på å forberede en slik modell enn det som var mulig å ha tilgjengelig før fremleggelsen av budsjettet for 2001. Vi vil arbeide videre med det. Det kompromiss som er inngått av et flertall i Stortinget, bygger på de samme prinsippene som fremgår av nasjonalbudsjettet, og bryter ikke i forhold til det. Det innebærer at Regjeringens arbeid vil bli videreført på dette området, og vi vil komme tilbake til det i budsjettet for neste år.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-30:
Når det gjelder hva jeg svarte på av spørsmål fra representanten Foss, var det så vidt bredt anlagt at det var fullt mulig å forstå hans spørsmål slik at han også stilte spørsmål om hvilke avgrensninger som generelt skulle gjøres. Når det gjelder det mer konkrete, som han her gjentar, faller det inn under det som jeg har redegjort for. Her er det behov for nærmere avgrensninger gjennom forskriftsarbeidet i departementet. Det er ikke slik at Finansdepartementet er beredt til å svare på alle spørsmål om de avgrensninger som skal foretas. Derfor er jeg tilfreds med at det er noe tid fram til iverksettelsen av reformen. Men det er altså slik – og jeg vil veldig sterkt understreke det – at når Finansdepartementet fremmer forslag til en reform, er den selvfølgelig vel forberedt, men man kan ikke forvente at Finansdepartementet og Regjeringen skal være forberedt på en reform som gjennomføres som følge av behandlingen i Stortinget. Da vil vi lojalt følge de beslutninger Stortinget gjør, prøve å rette oss etter de merknadene som er gitt og etter den avtale som er inngått, og gjøre det på den måte som vi mener er mest mulig i samsvar med det. For øvrig er det også viktige avgrensninger som kan leses ut av de beløp som avtalepartene har trukket opp i avtalen, av virkningen av de avgrensningene som skal være f.eks. når det gjelder reiseliv, som er viktige forståelsespunkter i hvor langt unntaket skal strekke seg. Så til spørsmålet om utbytteskatten. Ja, Arbeiderpartiet har vært imot en skatt på utbytte på mottakers hånd. Men det er jo slik at hvis man kommer til at situasjonen nå er annerledes, er det fullt mulig å ta et annet standpunkt. Det har vi gjort. Vi mener at det er viktige begrunnelser for det. Én viktig begrunnelse er at fordeling av utbyttet har blitt stadig skjevere, det er blitt et større volum på utbyttet og det er fordelt stadig skjevere. En annen er at fordelingsegenskapene i skattesystemet er blitt uthult. Derfor mener vi at det er riktig å iverksette tiltak som gjenoppretter det. Når det gjelder spørsmålet om en bredere enighet rundt reformen, kommer vi til å ta sikte på å ha en åpenhet i forhold til næringslivet og de parter som berøres. Forslaget vil bli fremsatt i forbindelse med budsjettet for neste år. Det vil altså ikke bli fremlagt en særskilt melding i forkant.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-30:
Jeg skal ikke bruke tiden til å begrunne hvorfor Høyre går imot iverksetting av reformen nå. Det har vi begrunnet i en ganske omfattende debatt tidligere, i forbindelse med vårt forslag om å sende saken tilbake. Men jeg har to konkrete spørsmål. I det hele tatt kan man si at avgrensningen av hva som skal unntas tjenestemoms og hva som skal omfattes, virker lite forberedt. I finansdebatten ble det fra bl.a. talere fra Arbeiderpartiet reist spørsmål om hva som menes med at turistnæringen skal fritas. En sterkt økende del av turistnæringen er bl.a. opplevelses- og aktivitetsselskaper. Er disse omfattet av begrepet turistnæringen? Kan statsråden uttale seg rimelig konkret om det, idet spørsmålet er reist både i uttalelser til departementet, i høring med komiteen og i den finansdebatt vi har lagt bak oss. Mitt andre spørsmål gjelder forberedelse av den skattereform som er omtalt i budsjettforliket. Det har vært uttalt fra representanter for forlikspartiene, i særlig grad fra Kristelig Folkeparti, at denne reformen er en invitasjon til et bredere forlik. Hvordan er det mulig når man ikke aner noe om reformens innhold før den legges inn som en del av et budsjett for 2002? Man vil ikke, så vidt jeg forstår, gå veien om utredning, om kommisjon, om høring, om stortingsmelding. Alt dette var deler av skattereformen av 1992 og muliggjorde et bredere forlik. Man vil altså legge det inn i et budsjett, og et budsjett etter dagens behandlingssystem har det ved seg at det krever bare det nødvendige flertall og er sjelden gjenstand for brede politiske kompromisser, for å si det forsiktig. Det har det aldri vært. I sin natur er den behandlingsmåten man har lagt opp til, både lukket – stikk i strid med bl.a. det som de tidligere regjeringspartiene hevder – og i sin form heller ikke en invitasjon til bredere forlik.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-30:
Jeg vil gi finansministeren ett råd. Hvis man lurer på hva man skal svare på, svar på det det spørres om. Hvis man lurer på hva man skal si, si det som det er. Det som er tilfellet, er jo at regjeringspartiet Arbeiderpartiet har gått bort fra sitt syn på utbytteskatt. I 1998 gikk de mot. Så sier man at man nå går inn for det man gikk imot sist, fordi det har skjedd så vesentlige endringer, og det kaller man uthulinger av delingsmodellen. Men det var skjedd også i 1998. Det har ikke skjedd siden 1998. Så bruker man også som begrunnelse at Norge har en lav kapitalskattesats i internasjonal sammenheng. Det er å snu på hodet de argumenter man brukte da man gikk inn for skattereformen i 1992, nemlig at lave satser var en tilsiktet virkning av skattereformen, fordi man utvidet grunnlaget. Lave satser førte likevel til mer skatt, fordi man tidligere hadde hatt et mye smalere grunnlag, altså man beskattet mer. Da kan man ikke snu på argumentet ti år etter og si at vi har så lave satser internasjonalt, og sammenligne oss med land som har et helt annet grunnlag. Jeg må vende tilbake til mitt forsøk på å spørre finansministeren om hva han mener med turistnæringen. Jeg spurte ikke om mat. Jeg spurte ikke om konjunkturavgift på bygg. Jeg spurte ikke om opplevelsesanlegg, som var det statsråden svarte på. Jeg spurte om hva som gjelder opplevelsesselskaper. Siden dette ikke er et nytt spørsmål for finansministeren – det samme spørsmålet ble i finansdebatten tatt opp av hans partifelle Eirin Faldet – regnet jeg med at jeg kunne minne om det, for liksom å gjøre statsråden rimelig forberedt på spørsmålet. Det har altså vært oppe for et par døgn siden. Så jeg gjentar det spørsmålet: Er opplevelsesselskaper som en del av turistnæringen nå fritatt for moms, eller de ikke det? Så gir jeg statsråden til slutt anledning til å svare på det spørsmål han ikke svarte på: Hvordan vil han forberede en skattereform på en måte som gjør at det blir åpenhet om det, høringer om det og muligheter for bredere forlik enn bare som en del av et budsjett?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-01-11:
Eg foreslår Per Ove Width.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-01-11:
Saksordføraren har gitt ein grundig gjennomgang av innhaldet i Regjeringa sitt dokument og komiteen si innstilling. Eg skal ikkje bruke tid på det, men konsentrere meg om å få fram Arbeidarpartiet sine synspunkt med omsyn til denne meldinga. St.meld. nr. 47 for 1998-1999 er på mange måtar eit halvgjort arbeid. Noko anna er truleg heller ikkje meininga all den tid vi her berre behandlar ei melding. Departementet skriv også at det ikkje har vore tanken å ta opp alle sider ved saka, men statsråden bør notere seg at vi i Arbeidarpartiet er utolmodige etter at så blir gjort. Som folkevalde er vi alltid utsette for spørsmål om kva vi gjer, og når vi blir minte om dette ved diverse høve, må vi alle medverke til at tryggleiken til sjøs blir så god som mogleg. Vi fekk i 1995 endringar i losgebyr og losplikt som tilsa at alle skip, også dei norske, skulle ha los dersom dei var over 500 BT. Det er andre reglar for skip som fører farleg gods. Skjerpinga av losplikta og dermed auken i losinga har ikkje ført til auka tryggleik. Spørsmålet, som ein ikkje kan få svar på, er kva som hadde skjedd om vi ikkje hadde vedtatt desse endringane. Vi fekk, som sagt, auka losing, men utgiftene vart uventa store. Sidan dette skal vere ei sjølvfinansierande ordning, har vi såleis måtta ta inn overskridingane med ei ekstra avgift i tre år for å dekke det. Ut frå dette, i tillegg til annan utgiftsauke, er det ikkje så unaturleg at næringa gir oss politikarar signal om at vi bør sjå på innsatsfaktoren og resultata. Det er ei kjensgjerning at med dagens system blir det gitt dispensasjon for skip når los ikkje er tilgjengeleg innan tidsfristar som er sette. Eg er ikkje sikker på om det gir nokon god signaleffekt. Arbeidarpartiet meiner at ein burde kunne vurdere å gi farleibevis til fleire om dei tilfredsstiller krava som nordiske og/eller engelskspråklege navigatørar. Arbeidarpartiet vil også gi til kjenne at dersom departementet finn tida inne til å opprette eit permanent rådgivande utval i regi av Kystverket for å medverke til ein betre kommunikasjon mellom dei berørte partane, bør det finnast plass til ein representant for sjøfolka sine medlemmer. Det er dei som veit best kor skoen trykker. Arbeidarpartiet vil også medverke til ei betre utnytting av dei trafikksentralane som vi etter kvart vil få fire stykke av. Vidare tankar om den drifta må ein på sikt sjå i samanheng med ferdselen til sjøs etter elektroniske kartverk langs heile kysten og i lys av at det skal gi skipstrafikken mindre kostnader og ikkje meir, slik som det er i dag. Losing er eitt tryggingstiltak til sjøs. Det er viktig at vi satsar på alle tiltak som kan auke tryggleiken. Arbeidarpartiet ynskjer å vere ein aktiv medspelar til at så skjer. Difor er vi med i alle fleirtalsmerknadene i innstillinga til St.meld. nr. 47, og vi ser fram til at departementet kjem med fleire forslag til tiltak som sikrar ferdselen til sjøs.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-11:
Jeg kan begynne med å slutte meg til det siste utsagnet fra representanten Oddvard Nilsen om at vi må legge vekt på å ha en politikk som gjør at vi ikke fører transporten over til veg, verken fra sjø eller fra jernbane. Alle har vektlagt dette med sikkerhet og miljø. Som saksordfører Jorunn Ringstad sa, er SV en del av flertallet, bortsett fra på ett punkt. Jeg ønsker ikke å gjenta de begrunnelsene og den argumentasjonen som flere representanter fra flertallet i komiteen har ført til torgs. Jeg skal i utgangspunktet heller begrunne den dissens vi har i forhold til flertallet. Da vi innførte ordninga med farleibevis, var det et mindretall, bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV, som den gang sa at en av kvalifikasjonene for å få farleibevis, skulle være at man behersket et skandinavisk språk. Vi var uenig i at engelsk skulle være et kriterium for å få farleibevis, ikke fordi engelsk ikke er et utmerket og også verdensomfattende språk, men når man farter langs leia i Norge, skal man også kunne kommunisere med andre fartøyer der de man kommuniserer med, ikke nødvendigvis behersker engelsk. Da hjelper det svært lite om man sjøl, med farleibevis, behersker engelsk godt. Det var vår begrunnelse, og det gikk på sikkerhet. Jeg er litt forundret over at Kristelig Folkeparti og Senterpartiet nå tydeligvis har endret mening når det gjelder dette, for jeg tror at dette har med sikkerhet å gjøre. Derfor har vi en dissens i forhold til flertallet. Avslutningsvis: Jeg har med litt undring sett på noen av forslagene til tiltak fra Fremskrittspartiet og Høyre, som da har ei mindretallsinnstilling. Det er ikke så store forskjeller i innstillingen, men noe undrer meg litt. Det som kanskje undrer meg mest, er dette med å utvide ordninga med farleibevis. Da lurer jeg på: Hvordan skal den utvides? Jeg går ut fra at man ikke har tenkt å senke kravene til kvalifikasjoner for dem som skal få farleibevis, for det har med sikkerhet langs kysten å gjøre, og jeg går ut fra at vi er enige om at sikkerheten skal ivaretas. Vi gjennomfører ikke ordninga og gir ikke folk farleibevis uten at de er kvalifisert for å føre et fartøy langs kysten. Så mitt spørsmål er: Hva for slags utvidelser tar man her sikte på?
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-01-11:
Kysten vår blir rekna som ein av verdas vanskelegaste, både når det gjeld navigasjon og værtilhøve. Utviklinga innan sjøtransport viser volumauke i sjølve godsmengda, samstundes som flåtestrukturen endrar seg. Konsekvensen blir at gods blir frakta på stadig større fartøy. Transportarbeid kva gjeld oljetransport med skip frå kontinentalsokkelen til fastlandet, har auka med 163,4 pst. i perioden 1990-1997. Fleire skip fraktar farleg eller forureinande gods, og desse skipa har òg i gjennomsnitt blitt større. Dette gir behov for større manøvreringsrom, og trusselen mot miljøet og forureiningstrusselen i norske farvatn har auka vesentleg. Regjeringa peikar i meldinga på at denne trafikkauken ikkje har ført til auke i talet på ulykker langs vår sårbare kyst. Venstre legg stor vekt på trafikktryggleik for mannskap, gods og miljø. Losordninga er eitt av fleire verkemiddel for å sikra trafikktryggleiken. Men samstundes må ein òg fokusera på andre tiltak som merking av leia, utarbeiding av elektroniske kart og å betra kompetansen hos mannskapa innan sjøtransport. Dette har ein samla komite, men med ulik ordbruk, lagt vekt på i innstillinga. Losgebyra har innverknad på sjøtransporten sin konkurransesituasjon. Det er difor viktig at lostenesta blir driven effektivt. Venstre er glad for at Regjeringa i statsbudsjettet for 2000 har prioritert at lostenesta skal ha høg kvalitet, og at tryggleiksomsyna for skipstrafikken skal vektleggjast. Auka behov for losing har òg gitt auka press på loskorpset. Venstre er difor glad for at ein har funne rom for å ta opp fleire losaspirantar. Det er positivt at det blir oppretta eit breitt samansett rådgjevande utval for Kystdirektoratet. Dette vil venteleg betra kommunikasjonen mellom direktoratet og brukarane. Fiskeridepartementet har nå til handsaming Kystverkutvalet si utgreiing, NOU 1999: 5. Regjeringa vil leggja forholda til rette for ein noko meir inngåande gjennomgang av organiseringa av lostenesta. Utvikling av navigasjonssystem som brukar satellittar og digitale sjøkart, etablering av trafikksentralar for overvaking av sjøtrafikken og lostenesta sin eigen bruk av ny teknologi kan truleg gi rasjonaliseringsgevinst. For Venstre er tryggleiken det viktigaste, og for å få god tryggleik trur vi på ei samordning og auka samarbeid mellom ulike offentlege etatar som arbeider med sjøtransport når det gjeld både utbygging av infrastruktur og beredskap for å sikra tryggleiken langs kysten. Ikkje mindre enn fem statsrådar og departement har delansvar for dette viktige området. Dette vil òg gi betre utnytting av dei samla ressursane som vi i dag brukar, både dei økonomiske ressursane og den menneskelege kompetansen.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 2000-01-11:
Jeg vil bare knytte en liten kommentar til spørsmålet om det såkalt oppsplittede ansvaret. La meg si det slik at det formelle, forvaltningsmessige ansvaret tilligger Regjeringen som sådan. At dette på fagområder kan være fordelt på flere departementer, er ikke unaturlig. At det har forekommet uenighet mellom de ulike departementene og etatene om hvem som har ansvar for hva, er ukjent for meg. Jeg har heller ikke sett at det har vært samarbeidsproblemer her. Jeg vil si det slik at vi har under kontinuerlig vurdering alt som har med sikkerheten å gjøre; vi har under overvåking hvordan de systemene man har iverksatt, fungerer. Når det så gjelder språkspørsmålet, har etatene satt i gang et system der man oppretter såkalte knutepunkter der hvor det trafikkmessig og farvannsmessig kan være så vanskelig at det er viktig å sikre god kommunikasjon mellom skip, og for så vidt trafikksentraler. Et slikt knutepunkt er opprettet i de vanskeligste områdene i innseilingen til Oslo. Og det vil selvfølgelig, med bakgrunn i erfaringene man her gjør, bli vurdert hvorvidt man skal videreføre dette systemet til andre vanskelige områder langs kysten.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-01-11:
Vi i Fremskrittspartiet er glad for at det som går på sikkerhet til sjøs, er det enighet om i komiteen. Men det er utrolig viktig at statsråden legger seg på minne de innspillene han har fått under debatten og i innstillingen om stortingsmeldingen. For min egen del vil jeg si meg enig i det som bl.a. representanten fra SV, Myrvoll, var inne på, nemlig dette med språket og riksvei nr. 1, som sjøen er, at det bør vurderes. Jeg syns faktisk talt at det med kommunikasjon er særdeles viktig. Og når vi har sett de utfordringene vi har hatt – ikke bare til sjøs, men også til lands og i luften – når det gjelder kommunikasjonsproblemer som går på språk, må vi gjøre hva vi kan for å sikre dette; vi må få evaluert og gjennomgått systemet for stadig å bedre sikkerheten. Vi i Fremskrittspartiet har alltid lagt vekt på å sette sikkerheten i høysetet. Ellers er det et tankekors at ikke alle skip som ferdes langs kysten vår, er i en like bra tilstand som norsk standard tilsier – og heller ikke alle om bord er like kyndige. Så her må statsråden være på vakt. Når det nå er slik at fem forskjellige departementer og fem forskjellige statsråder har ansvaret for sikkerheten langs kysten, for de skipene som ferdes på havet, tror jeg det er på tide at de setter seg sammen og koordinerer sitt arbeid, slik at vi slipper å få situasjoner der en ikke tar det fulle og hele ansvaret, men der den ene skylder på den andre, som vi har fått eksempler på. Sikkerheten til sjøs må settes i høysetet. Derfor syns vi i Fremskrittspartiet at den meldingen som vi har til behandling i dag, lover godt for framtida, og ber om at statsråden jobber videre med de innspillene som er kommet tverrpolitisk, fra alle partier.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-06-06:
Det har vært en interessant debatt som har foregått i dag om Svalbard og Svalbard-samfunnet. Jeg tror det er på høy tid at denne debatten gjennomføres i Stortinget. Det er på høy tid at det også gjennomføres noen organisatoriske endringer, og at det tas en diskusjon om de norske interessenes videre fremtid på øyene. Jeg tror også det er veldig viktig at vi i alle våre generelle målsettinger ikke kommer på halvdistanse når det gjelder hva vi virkelig vil og hva vi ønsker på Svalbard. Jeg tror nok at noen ytringer lar det henge i luften at vi er på halvdistanse når det gjelder spørsmål om kulldrift, at vi er på halvdistanse når det gjelder spørsmål om videreutvikling av reiseliv, og – selvfølgelig – overordnet disse spørsmål henger miljøvernaspektet. Jeg tror det er viktig at vi gir klare signaler for fremtiden, og ikke minst er det viktig at vi gir klare signaler med hensyn til videre kulldrift. Jeg tror de foreløpige resultatene fra Svea Nord tyder på at det her er all grunn til å gi klarsignal til videre drift. Selvfølgelig er ikke tidspunktet inne i dag til å gi det, men disse spørsmålene er av så viktig karakter at marsjordrene til dem som skal virke, bo og utvikle Svalbard videre, må gis med store bokstaver. Jeg tror vi må ha helt klart for oss at det er kulldrift som er forutsetningen for stabilitet, for bosetting og for utvikling på Svalbard. Det er kulldriften som er basis for all annen infrastruktur og kommunikasjon, og som sørger for at de gledelige resultatene vi har sett innenfor reiseliv, innenfor utdanning og innenfor forskning, er av en sånn karakter at disse må satses på. Vi må være positive til og vi må utvikle disse. Jeg tror at av det vi ser spesielt innenfor forskning i et nokså klart definert strategisk beliggende område, er den utviklingen som finner sted innenfor satellittkommunikasjon, romteknologi, fiskeriforskning, klimaforskning og polarforskning, det som er mest til glede for nasjonen Norge og for norske forskere. Dette er områder som antakelig i verdenssammenheng er nokså unike, og som vi er nødt til å satse på å videreutvikle. Hvis vi ender opp i en diskusjon om det å komme på halvdistanse i flere av disse spørsmålene, gir vi ikke folk som skal satse og bo på Svalbard, klare nok signaler. Jeg synes det er greit at vi gir dem klare signaler i spørsmålet om en demokratiseringsprosess, som burde ha vært gjennomført for lenge siden. Vi må la folk som bor der, få lov til å styre sin egen hverdag. Retningslinjene ligger klart definert fra før. De samme retningslinjene må være klare for fremtiden, også for Sysselmannen. Ikke minst er det viktig at de som skal virke og bo videre på Svalbard og utvikle samfunnet i tråd med norske interesser, fortsatt har meget gode rammevilkår. Svalbard ligger i et så vidt næringsrikt og strategisk interessant og viktig område for Norge, at kun gode rammevilkår kan sørge for en fornuftig forvaltning – og, selvfølgelig, med overordnet miljøpolitisk, strategisk tenkning lagt til grunn kan vi gi folk som skal bo og utvikle samfunnet videre, klare nok marsjordrer for fremtiden.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-06-06:
Statsråden startet sitt innlegg med å si at det må føres en politikk for økt lønnsomhet og økt verdiskaping i norsk reiselivsnæring. Ja, det tror jeg er et budskap vi alle sammen gjerne kan slutte oss til som en fager målsetting. Jeg minner statsråden om at denne næringen allerede står for en omsetning på rundt 50 milliarder kr, og det er en av de aller største og tyngste næringer vi har å forvalte i dette landet. Men jeg må få stille spørsmål om hva slags langsiktighet Regjeringen egentlig ser for seg, når man når det gjelder det som skal være utgifter til inntekts ervervelse, bidrag til internasjonal markedsføring, legger opp til en langsiktighet på seks måneder. De som har fått tildelt dette ansvaret, har altså en langsiktighet å forholde seg til som er enten fram til kommende budsjett eller fram til kommende revidert budsjett. Ser ikke statsråden at denne politikken med mangel på langsiktighet kan ha en demotiverende effekt på dem som sitter med ansvaret? Jeg har følt sterkt at denne næringen har hatt store forventninger til reiselivsmeldingen. Det er en næring som har fått påklistret seg økte transportkostnader. Når statsråden ikke sier noe nytt om momsreformen, tror jeg det ganske sikkert oppfattes som dårlig nytt for næringen. Næringen registrerer at det i satsingen på internasjonal markedsføring gjøres et kutt, mens våre naboland, som langt fra har den samme økonomiske styrke som oss, øker sine bevilgninger. Hvor er det blitt av ambisjonene på vegne av norsk reiselivsnæring? Har Regjeringen gitt opp de fagre ambisjonene som lå nedfelt i meldingen?
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-06-06:
På tampen av denne debatten må det være tillatt å slå fast at det kanskje mest særmerkede ved den er den utstrakte grad av enighet som eksisterer rundt hovedpunktene i norsk Svalbard-forvaltning. Det må det jo nesten også være om Norge på en troverdig måte skal ivareta suverenitetshevdelsen på Svalbard i tråd med det som er fastlagt i Svalbardtraktaten. Innenfor dette hovedområdet understreker Norge nå at vi er innstilt på å ivareta denne suvereniteten med den tyngde som er nødvendig. Samtidig gjør vi det i et internasjonalt samfunn, hvor denne suvereniteten ikke er omstridt. Og det har vi selvfølgelig også forpliktelser på oss for å gjøre, bl.a. ved å gjøre norsk lovgivning gjeldende konsekvent der hvor den skal gjelde, også for Svalbard, på en måte som alle signatarpartene er fornøyd med. Men det er ikke noe stridstema i dag. Så er det også slik at Svalbard-samfunnet skal leve videre som et levende samfunn. Det setter krav til omstilling. Og de som har lang erfaring med dette samfunnet, ser hvordan det har utviklet seg fra et nesten ensidig gruvesamfunn til et samfunn som i dag har mange bein å stå på. Det kan være nyanser i hva som måtte være den enkeltes – også den enkelte stortingsrepresentants – perspektiver på de enkelte næringsveiers utvikling. For egen del vil jeg si at noe av det mest spennende kanskje er det som skjer på forskningssiden, bl.a. fordi Norge her har en unik mulighet til å ligge i ledelsen i verdensforskning på de polare områdene. Men Norge har samtidig muligheten til å invitere inn forskningsmiljøer fra ulike land slik at forskningsvirksomheten slik den er generert på Svalbard, også blir en form for internasjonal brobygging – og på et område som er ukontroversielt. Dette foregår selvsagt ikke i et vakuum. Det å bevare de polare områdenes unike egenart er av stor viktighet nettopp for at den moderne polarforskning skal være slagkraftig. Derfor er jeg for min del glad for at en enstemmig komite legger vekt på forvaltningen av Svalbard-området etter miljøkriterier og etter føre var-prinsippet. En ting er den forpliktelse vi har overfor kommende generasjoner til å bevare sammenhengende arktiske områder, en annen ting er hva dette har å si for de miljøene vi har, ikke minst på forskningssiden, i dag. Og det er vel neppe noen tvil om at andre næringsveier som kan være under ekspansjon – det kan være en turisme under ekspansjon, og det kan være en gruvedrift under ekspansjon – kan, hvis det ikke her settes klare regler for utviklingen, true nettopp den basis i miljøvern som vi må ha på Svalbard. Og det er her føre var-prinsippet kommer inn. Jeg vil for min del gjøre meg til advokat for den tankegang at både utviklingen av turismen og utviklingen av eventuell videre kulldrift må ses i lys av dette prinsippet. Det vil si at konsekvensutredningene er på plass, og er gjennomgående på plass, før vi tar nye skritt i det både Stortinget, men også andre myndigheter skal ta standpunkt til etter hvert.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-06-06:
Jeg merker meg det som er sagt og skrevet om momsen. Jeg vil bare legge til at det momsgrepet som gjøres for de små bedriftene innen reiselivet i distriktene, er utrolig viktig. Det vil være veldig viktig for utviklinga av lønnsomheten. Men jeg vil ta opp en annen ting som jeg mener er hovedgrepet i meldinga når det gjelder det som vi nå skal gjøre, og det er å bruke mer midler på markedsføring. Slik som jeg oppfatter det, er hovedforutsetninga for å lykkes med å øke lønnsomheten, å lykkes med markedsføringa; lykkes med å nå kundene gjennom markedsføring. I vedlegget til meldinga er det en utredning som faktisk antyder en dobling av det offentliges innsats når det gjelder markedsføring. At staten har en rolle når det gjelder «å selge Norge», og er en bidragsyter i det salgsarbeidet som hver enkelt bedrift gjør, er jeg veldig opptatt av. Det fremstilles ofte slik at vi skal gi folk det de vil ha, men på en måte påvirker vi folks ønsker med vår markedsføring. Så det som kommer først, er markedsføring, altså salgsarbeidet, og det er der vi må bli mye bedre i Norge. Jeg tror at vi bør innse at denne destinasjonsstrukturen som vi har valgt i Norge, ikke er helt vellykket når det gjelder å få solgt de genuint flotte produktene som vi har i Norge. For småbedrifter har salgsarbeidet ikke helt lyktes i Norge. Norges Turistråd fungerer mange ganger som et offentlig konsulentselskap som hjelper de store, de som har penger sjøl. Jeg vil bare spørre ministeren: Vil ministeren sørge for at de små bedriftene får sin rettmessige del av de offentlige markedsføringsmidlene?
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-06-06:
Sjøl for Arbeiderpartiet må det være mulig å ha to tanker i hodet på en gang, og det gjelder allemannsretten. Det som er situasjonen i dag, er at allemannsretten utnyttes kommersielt av utenlandske aktører i Norge, og det må gå en grense for hvor naive vi kan være med hensyn til å tilrettelegge for gratis utnytting av vår natur for utenlandske aktører. Jeg kjenner tilfeller i mitt eget fylke der utenlandske aktører utnytter utmarka på en slik måte at jeg lurer på hvor dumsnill det går an å være i Norge. Norge er et av de få land hvor vi serverer alt dette gratis. Det må gå an å finne en god balanse mellom kommersielt reiseliv og allemannsretten. Man er ikke imot allemannsretten, selv om man sier at man også må kunne ha en kommersiell betraktning fra grunneiers side. Det andre punktet jeg vil ta opp, er dette med markedsføring – å selge Norge. Det påstås her at det er næringas ansvar. Ja, det er næringas ansvar å markedsføre sine egne produkter, men her er det en betydelig samspilleffekt mellom reiselivsnæringa, andre bransjer og lokalsamfunnet, og den samspilleffekten har hele samfunnet nytte av. Jeg tror at den offentlige innsatsen vi setter inn i en vellykket markedsføring, vil vi få igjen ved økt velferd i Norge; man må ikke bare skyve dette over på næringa, men på en måte se det store bildet. Det viktigste grepet i forhold til denne meldinga tror jeg er å bruke mer ressurser på markedsføring. Økte ressurser på markedsføring og mer vellykket markedsføring er nøkkelen til økt lønnsomhet. Det blir også av mange representanter lagt vekt på strukturering, og jeg oppfatter det ordet – slik det blir brukt – som strømlinjeforming og forflating. Jeg vil si at strukturering ikke er noen verdiskaping i seg sjøl, faktisk kan det være mye spilt arbeid. Det ligger lite lønnsomhet i det. Vårt store aktivum og potensial ligger i mangfoldet. Å selge dette mangfoldet – alle de spennende tingene i Norge – på en bedre måte er den store utfordringen og det store grepet vi må ta for å gjøre reiselivsnæringa mer attraktiv og lønnsom. Vi må selge Norge som de store og de små perlers land.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-06:
Statsråden viste til SNDs viktige rolle på dette feltet. Komiteens flertall gjør også det. De viser til at SND må ha en viktig funksjon når det gjelder å stimulere til utvikling av lønnsomme bedrifter i norsk næringsliv, og reiser vel også en viss kritikk i forhold til at SND ikke i tilstrekkelig grad har vært villig til å bidra med den risiko som svært ofte følger med satsing innenfor reiselivet. Og det er muligens en kritikk som er riktig nok. Én ting er iallfall sikkert: En forutsetning for at SND kan gjøre en jobb, er at SND har ressurser til å gjøre jobben. Nå forventer vi ikke at statsråden skal erkjenne at det ønsket hun og flertallet i komiteen har når det gjelder SNDs rolle, ikke er i samsvar med det Regjeringa sjøl foreslår i revidert budsjett. Men jeg lurer på om statsråden kunne strekke seg så langt som til å si at det som skjer i forbindelse med revidert, iallfall er lite ønskelig, også sett i forhold til en satsing innenfor reiselivet.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-06-06:
Vi er alle enige om at for næringslivet generelt er det viktig med forutsigbarhet og langsiktighet, og det er viktig at vi fører en politikk som er troverdig i den sammenhengen. Spesielt for reiselivsnæringen, hvor det som har med markedsføring å gjøre, har så pass langsiktige virkninger, er det viktig at en er forutsigbar, slik at næringen vet hva den har å holde seg til i det kommende år. Og jeg vil understreke at en reduksjon på 10 mill. kr for Norges Turistråd i revidert budsjett – som har halvårsvirkning – etter Venstres og mange andres mening er dramatisk. Jeg syns derfor ikke at det er riktig å bagatellisere virkningen av dette, som det kunne høres ut som om statsråden gjorde. Jeg håper at de andre partiene uavhengig av regjeringspartiet ser at dette er så dramatisk at de sørger for at den nødvendige forutsigbarheten kommer på plass igjen ved behandlingen av revidert budsjett. Så over til et annet viktig område for reiselivet. Den forrige regjeringen uttrykte at næringen ikke måtte få økt momsbelastning. Vi vet at det vil slå spesielt ille ut for bedrifter i distriktene, som f.eks. driver ensidig med overnatting, og som har lite salg av produkter, hvis det blir innført moms på disse tjenestene. Det som er viktig, er at vi har en konkurransedyktig reiselivsnæring, og at en er forutsigbar når det gjelder momsbelastningen på det området. Spørsmålet mitt er derfor: Kan Regjeringen forsikre oss om at det ikke blir økt momsbelastning for reiselivsnæringen i tiden som kommer?