trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Som det blir presisert her, er dette en tungvint løsning. Det er en løsning som vi ikke på sikt kan basere oss på, så derfor vil jeg som sagt, ta kontakt med finansministeren slik at vi nå kan se på hvordan vi kan forenkle dette og gjøre det mer kundevennlig. Vi må jo da sikre oss at systemet ivaretar de andre hensynene, men jeg vil tro at det med dagens teknologi er mulig å finne bedre og mer kundevennlige løsninger.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Det er selvfølgelig et poeng at vi skal ha lovlige systemer og skal kunne bruke lovlige betalingssystemer. En lovlig betalingsmåte er jo det vi må prøve å få til, både lovlig og så enkel som mulig, med kundevennlighet. Vi må ha et system som fungerer i forhold til intensjonen med gebyrene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Luftfartsverket eier og driver 45 flyplasser i Norge. Kun et fåtall av disse drives med overskudd. Stavanger lufthavn, Sola, og Bergen lufthavn, Flesland, drives med betydelige overskudd. Kristiansand Lufthavn, Kjevik, drives også med overskudd, men dette er forholdsvis beskjedent. I utgangspunktet skal stamruteflyplassene inkludert Oslo Lufthavn Gardermoen samlet sett være bedriftsøkonomisk lønnsomme, mens staten kjøper tjenester som bidrag til å dekke underskuddet på det regionale nettet. For 2003 er det foreslått bevilget 250 mill. kr til dette, noe som er en betydelig økning i forhold til tidligere. For å kunne drive det samlede lufthavnsystemet som flertallet på Stortinget nylig har bestemt skal opprettholdes i sin helhet, er det helt nødvendig å overføre midler fra de lønnsomme til de ulønnsomme stamruteplassene. Dersom de lønnsomme lufthavnene løsrives fra det helhetlige lufthavnsystemet, vil drift og investeringer ved de øvrige lufthavnene ikke la seg løse uten betydelige bevilgninger utover dagens kjøp av tjenester på det regionale nettet. Regjeringen la nylig fram en proposisjon om omdanning av Luftfartsverket til aksjeselskap fra 1. januar 2003, som Stortinget nå har til behandling. I proposisjonen legges det til grunn en videreføring av dagens lufthavnsystem, og det framgår at en utskilling av enkelte lønnsomme lufthavner fra det helhetlige statlig eide lufthavnnettet ikke anses som aktuelt nå. Omdannelsen av Luftfartsverket til aksjeselskap gir likevel økte muligheter og økt frihet til å foreta lønnsomme investeringer i lufthavnene som med dagens organisering ikke har blitt gjennomført. Jeg mener derfor at forslaget om omdannelse til aksjeselskap øker utviklingsmulighetene ved bl.a. de lufthavnene som representanten Simonsen trekker fram. Jeg er positiv til at Luftfartsverket samarbeider med lokalt næringsliv og lokale myndigheter i dette arbeidet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Nei, jeg ser ikke dette, i og med at vi har et flyplassnett som henger sammen. Det gir ikke mening å se på én lufthavn alene. For om man har én flyplass her i landet, og sier at den går bra, kan ikke den gå bra uten at man har et nett, dvs. at folk reiser fra A til B. De bruker hele nettet av flyplasser. Derfor henger dette nøye sammen. Så er det naturlig at det på de stedene hvor vi har store befolkningskonsentrasjoner, og dermed mange som reiser, vil være en bedre inntjening. Men nettet henger sammen. Og det vil bety store utfordringer i forhold til statsbudsjettet om staten skal gå inn og kjøpe ytterligere tjenester i stort omfang, for vi må ha hele nettet til å gå rundt.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Det er mange behov på mange flyplasser. Og hvis vi ikke innfrir de mest prekære behovene og gjennomfører prosjektene i tide, vil hele flyplassystemet lide under det. Hvis vi har steder hvor forholdene er så dårlige at folk velger ikke å reise derfra, vil både Sola, Gardermoen og Flesland tape på det. Vi er med andre ord tjent med at vi til enhver tid har et best mulig flyplassnett rundt om i hele landet. Da er det også riktig, som representanten her viser til, at vi må ta hensyn til de flyplassene der det er mange passasjerer, at vi legger forholdene til rette slik at det også der er attraktivt å reise med fly.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Onsdag 23. oktober i år falt det store mengder våt snø over Østlandet, og mengden ble flere steder større enn forventet. Noen steder var snømengden så stor at det var problemer med å få snøen raskt nok bort. I et radiointervju redegjorde vegsjefen i Hedmark for de tiltak som var gjennomført denne dagen. Hun gjorde oppmerksom på at det ved ekstreme værforhold kunne bli aktuelt å stenge Rv 3 i kortere tid dersom det ikke var mulig å tilby trafikantene akseptable og sikre kjøreforhold. Statens vegvesen vil gjøre sitt ytterste for at denne viktige nord-sør-forbindelsen alltid er åpen. Jeg kan videre bekrefte at det ikke er aktuelt å stenge riksveger som skal være vinteråpne uten nattestenging, med mindre helt ekstreme værforhold gjør det trafikksikkerhetsmessig nødvendig.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Det er viktig for meg at vi har gode forhold på alle vegene i Norge hver dag, og spesielt på stamvegrutene. Nå er det slik at vi av og til blir overrasket av uventet vær, og vi er midt inne i en slik periode nå. Da kan alle og enhver møte en utfordring i det å komme seg fram på vegene. Det er viktig at vi har veger som er gode i forhold til den viktige funksjonen de skal ha, så også Rv 3. Det er helt riktig at her går det veldig mye tungtransport, så for næringslivet i Norge er det en viktig veg. Men vi har også et ansvar for å sørge for at det er sikre kjøreforhold. Det er da viktig at vi bruker ressursene – og det gjør vi – på brøyting og på å legge forholdene til rette. Så kan det være tilfeller hvor det er en så ekstrem situasjon – men da skal situasjonen være ekstrem – at vi er nødt til å stenge veiene. Det er mitt mål at vi til enhver tid skal ha gode, sikre og åpne stamveger i Norge.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Midlene til vedlikehold av veger er fordelt ut fra noen kriterier som er utarbeidet, og som skal gjøre at vi ivaretar en god og sikker standard på stamvegene. Dette er ikke bare et spørsmål om penger. Det er snakk om hva man fysisk sett er i stand til å gjennomføre hvis det plutselig er et væromslag som gjør at det er særdeles krevende å få brøytet eller sikret vegen på en forsvarlig måte. Det er helt riktig at snøen kommer på et tidspunkt hvert år, og det må vi være forberedt på. Vi må også, så langt det er mulig, være forberedt på at den kan komme overraskende og i store mengder. Så vil vi kunne oppleve at selv om vi har nok ressurser, kan det være fysiske begrensninger i forhold til hva vi faktisk har fått til. Men målet er at vi skal ha en åpen Rv 3 så sant det overhodet er mulig.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Kontroll av sikring av last skjer på et utvalg av kjøretøyene og ofte på kjøretøyer hvor kontrolløren i utgangspunktet vurderer det som nødvendig. Dette medfører at kontrollresultatene ikke gir noe godt gjennomsnittsbilde av situasjonen ute på vegnettet. Statens vegvesen kontrollerer ca. 80 000 kjøretøy med hensyn til sikring av last hvert år. I årets åtte første måneder ble det påtalt mangel ved 20 pst. av de kontrollerte kjøretøyene, og 10 pst. fikk kjøreforbud. Tallene støtter med andre ord ikke opp om utsagnet om at over 90 pst. har mangler ved lastsikringen. Statens vegvesen gjennomfører i tillegg jevnlig tilstandsundersøkelser når det gjelder sikring av last, på et representativt utvalg av kjøretøyparken. Disse undersøkelsene viste i 2001 at 86 pst. av kjøretøyene hadde godkjent lastsikring. I Nasjonal handlingsplan for trafikksikkerhet på veg 2002-2011 har Vegdirektoratet satt som minimumsmål at 95 pst. av alle tunge kjøretøy skal ha godkjent sikring av last. Målet skal bl.a. oppnås ved at tungtransportkontroller utført av Statens vegvesen skal økes med 50 pst. innen 2003. Regelverket sier klart at det er førerens ansvar at godset skal være sikret slik at det ikke volder skade eller fare, sleper på vegen, faller av kjøretøyet eller skaper unødig støy. Likevel har to alvorlige ulykker i år vist at vegmyndighetene må følge opp området spesielt. Jeg vil i forbindelse med den omfattende omleggingen av føreropplæringen som nå er i gang, vurdere å stille krav om at tungbilsjåfører skal få obligatorisk opplæring i sikring av last. Vegdirektoratet har også utarbeidet ny førerprøve for lastebil med tilhenger, hvor tema sikring av last skal inngå både i praktisk og teoretisk del. Målet er at oppgavene skal tas i bruk vinteren 2002-2003. Inntil dette arbeidet er sluttført, arbeides det med å styrke sjåførenes kunnskaper om sikring av last, bl.a. gjennom et samarbeid mellom Vegdirektoratet og Norges Lastebileier-Forbund, hvor NLFs medlemmer tilbys kurs i sikring av last. Statens trafikklærerskole har i samarbeid med bl.a. NLF, Forsvaret og Autoriserte Trafikkskolers Landsforbund utviklet et kurs i sikring av last for personell ved trafikkskoler, ansatte i Statens vegvesen, politi og andre som arbeider med sikring av last.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Det er helt riktig som det påpekes, at mye på dette området kan gjøres bedre i forhold til obligatorisk opplæring og kursing. Det er helt klart at ansvaret ligger hos føreren. Enhver som kjører et kjøretøy som har den type last, har et ansvar for at lasten skal være forsvarlig sikret. Det er også avdekket at det er mangel på kunnskap om hvordan slik last skal sikres. Derfor har det vært viktig å få utviklet et tilbud om kurs i sikring av last. Det har vi nå, men det er ikke nok, mener jeg. Derfor arbeides det nå med at vi skal gjøre den type kurs, som jeg nevnte i stad, obligatorisk, slik at alle er nødt til å opparbeide seg en viss kunnskap, både praktisk og teoretisk, om hvordan dette kan skje.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-13:
Det er nettopp nullvisjonen på trafikksikkerhetsområdet som gjør at jeg er veldig opptatt av at vi skal komme videre i dette spørsmålet. Jeg registrerer også at næringen har vært opptatt av dette. Det ser jeg på som en styrke, både i forhold til at det er en næring som har mye kunnskap, mye erfaring, og i forhold til at de kan komme med gode konstruktive bidrag med hensyn til utarbeiding av også obligatoriske kurs i sikring av last framover. Spørsmålet var så om dette kan være en løsning i forhold til opplæring som bare holder nasjonalt, eller om den også vil holde internasjonale mål: Målet for oss må være at det skal opparbeides kunnskap som holder mål både internasjonalt og nasjonalt. I den grad vi har spesielle norske forhold som krever spesielle norske kunnskaper, må vi ha det også. Vi vet jo at vi hver vinter har utfordringer i forbindelse med vinterværet. Det kan hende at det er en større utfordring for oss også i forhold til sikring av last, og da må vi sikre oss at de som skal kjøre disse kjøretøyene, har kunnskap.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Flere store flyplasser som Kjevik lufthavn, Stavanger lufthavn Sola og Flesland lufthavn har store mangler, f.eks. når det gjelder sikkerhet, terminalbygg og innflyvingsutstyr. Luftfartsverket har gjort lite for å løse problemene. Kan statsråden tenke seg å utrede muligheten for å fristille disse flyplassene som egne aksjeselskap, slik at de kan bruke egne inntekter til å løse de behovene de selv føler er viktigst å få løst?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg bare konstaterer at det fortsatt skal være slik at flypassasjerer i Stavanger skal subsidiere flypassasjerer i eksempelvis Vardø, til tross for at det er store mangler ved egen flyplass. Jeg synes ikke dette er rett og rimelig. Jeg synes også det er litt merkelig ettersom man har en arbeids- og administrasjonsminister som så ofte snakker om ikke bare aksjeselskapsformen, men om fristilling og effektivitet innenfor ulike sektorer. Ser ikke statsråden at en fristilling av flyplassene vil kunne føre til mindre byråkrati, mer effektiv styring og bedre pengebruk, for avgjørelsene treffes jo av personer som sitter veldig nær problemene og ser hvor behovene er mest prekære.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Hvis det fortsatt skal være slik at Luftfartsverket, enten det nå er et aksjeselskap eller ei, skal treffe beslutningene, burde man kanskje i det minste ta hensyn til behovet til de passasjerene som betaler det meste av regningen. Det kan man knapt si at Luftfartsverket har gjort. I Stavanger har man ventet i årevis på å få et nytt terminalbygg. Mener ikke statsråden at det i det minste er en forutsetning at også behovet til de store flyplassene og flypassasjerene der blir tatt hensyn til hvis man skal ha et system som dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «På Rv 3 i Hedmark skapte et stort snøfall i slutten av oktober et farlig føre, som resulterte i mange uhell både av store og små kjøretøyer. Manglende brøyting må her ta mye av skylden, og det ble t.o.m. snakket om stenging av den viktige ferdselsåren som Rv 3 er. Kan statsråden bekrefte at stenging av Rv 3 ikke kommer på tale?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden kjenner noe til Rv 3, da hun visstnok har hatt den glede å være passasjer i et vogntog, men det var nok på litt tørrere og bedre veger enn i slutten av oktober. Det man kan si om Rv 3, er at rundt 90 pst. av vogntogene velger Østerdalen framfor Gudbrandsdalen fordi den er kortere og dermed mer lønnsom, både økonomisk og miljømessig. Rv 3 er også utpekt som stamveg av Stortinget, men bare 9 pst. av Rv 3 holder i dag vedtatt stamvegnorm når det gjelder 8,5 m bredde. Vegdekket er ujevnt og slitt, og det er ikke gjort noen særlige investeringer på en årrekke. Det har også vært en del uhell. Da er det viktig at det settes inn nok ressurser også ved uventet og stort snøfall. Jeg ønsker ikke at man skal stenge vegen. En så viktig samferdselsåre skal fortsatt være åpen. Det er en livsnerve i Distrikts-Norge. Vi snakker jo varmt om distriktspolitikk, så her må statsråden være klar.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-11-13:
Jeg takker for svaret. At man blir overrasket av snøfall, er nå så, men hver vinter kommer denne snøen. Det skjer en gang i året at vinteren kommer, og det gjorde den i slutten av oktober dette året, kanskje til stor overraskelse for noen, men ikke til noen særlig overraskelse for dem som bruker veien, og som bor der. Lastebilen står for 95 pst. av godstransporten, og 95 pst. av persontransporten skjer på vei i forhold til med jernbanen, og når Hedmark er landets tredje største fylke i areal, må Hedmark få mer penger. Vi har 7,2 pst. av de offentlige veiene, men får kun 3 pst. av statens veibevilgninger. Vi har 7,4 pst. av riksveiene, men vi får 4 pst. til drift og til vedlikehold 1,6 pst. Så de bevilgningene vi får, står ikke i forhold veilengdene. Blant annet står ikke bevilgningene til brøyting i forhold til den lengde vei vi har i vårt fylke. Hva synes statsråden om dette?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-11-13:
Eg vil få stille følgjande spørsmål til samferdselsstatsråden: «I det siste er det på nytt sett fokus på kunnskapen om og praktisk utføring av sikring av last. Statens vegvesen, som driv med kontrollar, fortel at over 90 pst. av dei som blir stoppa, har mangelfull sikring av transporten. I opplæringa til sjåfør er dette viktige området mangelfullt. Fleire av opplæringsinstitusjonane seier det ikkje manglar på kapasitet, men det inngår ikkje i pensum. Kva vil statsråden gjere for at vi kan få dyktigare transportørar og sikrare last?»
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-11-13:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg synest ho hadde ei god tilnærming for å finne ei løysing. Eg vil likevel lese litt frå ei domsavseiing som er av etter måten ny dato, og som seier i klartekst korleis det er i dag. Der står det om ein som hadde fått førarkort tidleg på 1990-talet, at «opplæringen var lite fokusert på sikring av last. Det ble kun vist til illustrasjoner og lite forklaring ellers. Det var ikke praktiske øvelser. Sikring av last var inntatt i læreplanen som gjaldt da og frem til 1997, men det var ikke obligatorisk. Noe det for øvrig fortsatt ikke er». Og det står at opplæringa «varierer fra trafikkskole til trafikkskole». No er vi i år 2002. Alt innanfor opplæring er framleis det same på dette punktet, og som statsråden sa, har interesseorganisasjonen, Norges Lastebileier-Forbund, i mange år hatt møte og skrive brev og ønskt at departementet og Vegdirektoratet kunne bli med på eit spleiselag nettopp for å få til ei god kursing av sine medlemmer.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-11-13:
Eg takkar for svaret. Svenskane har ei god lærebok på dette området som mange europeiske land nyttar seg av. Eg lurar på om det også er den som ligg til grunn for det som no skal danne basis for den norske opplæringa. Så lurar eg på om det no vil bli slik at vi lagar til ei opplæring som vi i neste omgang må gjere noko med når EU kjem med sine krav som er stipulerte til 2008. Vi må i alle fall syte for at yrkesgruppa lastebilsjåførar ikkje alltid skal vere syndebukken. Det er mange som kan bidra med sitt i denne samanhengen. Slik som næringa har det i dag, har dei små marginar både på inntening og på det å få tak i dei gode sjåførane. Utfordringane er store. Eg er glad for at statsråden har den tilnærminga som ho har til saka, og eg håpar at vi no skal få ein verkeleg nullvisjon, at noko skjer, i staden for ein nullvisjon der ingenting skjer.
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-13:
Jeg tillater meg å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Den nye avtalen som skal regulere innsamling av PCB-holdige isolerruter, åpner for en praksis som kan medføre betydelig forurensning. På den bakgrunn har landets eneste operative behandlingsanlegg avvist avtaleteksten og sett seg nødt til å stanse mottak av PCB-holdige ruter. Vil statsråden akseptere utslipp i forbindelse med innsamling og behandling av PCB-holdige isolerruter i Norge, eller ser han nødvendigheten av å gjenoppta den utslippsfrie sluttbehandlingen vi har hatt nå?»
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg opplever det slik at den avtalen som lå til grunn, har vært vellykket, men den ene bedriften som statsråden henviser til, har altså sendt ut permitteringsvarsel for alle sine ansatte i dag. Denne bedriften har siden juni i år samlet inn 20 000 ruter og tatt hånd om 1 000 kilo PCB. Dette illustrerer at ordningen, slik den har fungert til nå, har vært god, men så legger denne bedriften til grunn – mange vil hevde dette – at det som foreligger nå, er en dårlig løsning. Jeg hørte statsrådens svar, men jeg vil likevel spørre igjen: Hva vil statsråden gjøre for å forsikre seg om at den nye ordningen ikke fører til større utslipp av PCB i naturen?
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2002-11-13:
Igjen takk for svaret. Vi får daglig meldinger om nedleggelser av arbeidsplasser. Ledigheten stiger. Dette er nok et eksempel på en bedrift som har satt arbeidsplasser på spill på grunn av Regjeringen. Til alt overmål er dette arbeidsplasser som skal ivareta miljøet. Hvordan kan Regjeringen la dette skje? Hva vil statsråden nå foreta seg i forhold til denne bedriften for å sikre disse arbeidsplassene?
Børge Brende (Høyre), 2002-11-13:
Arbeidet med helse- og miljøfarlige kjemikalier, herunder PCB, er blant de høyest prioriterte oppgavene i Regjeringens miljøvernpolitikk. PCB er en av de aller farligste miljøgiftene som finnes. Stoffet oppkonsentreres i næringskjeden og kan medføre bl.a. reproduksjonsforstyrrelser, kreftfare, svekket immunforsvar og skader på nervesystemet. Derfor har vi et ambisiøst nasjonalt mål om å stanse alle utslipp av PCB innen 2005. PCB har vært forbudt å bruke siden 1980, men finnes i eldre produkter. PCB-holdige isolerglassruter er den største gjenværende potensielle utslippskilden. Selv om slike vinduer er spesialavfall, har innsamlingen vært svært lav. Dette var bakgrunnen for at Miljøverndepartementet inngikk en avtale med den berørte bransje i april i år. I avtalen forplikter bransjen seg til å sikre innsamling og miljømessig forsvarlig behandling av alle PCB-holdige isolerglassvinduer som kasseres i Norge. En kampanje for å sikre økt innsamling av disse vinduene i sommer medførte at over 300 kilo PCB ble levert inn i løpet av to måneder. Til sammenligning ble det i hele fjor samlet inn 300 kilo gjennom hele året. For å gjennomføre forpliktelsene i avtalen med departementet har bransjen etablert selskapet Ruteretur AS. Ruteretur AS forestår ikke innsamling og behandling av vinduene selv, men inngår kontrakter med godkjente behandlingsanlegg. Det er i dag to anlegg som er godkjente i Norge for behandling av PCB-holdige isolerglassvinduer. Ruteretur AS ønsker å inngå likelydende kontrakter med begge disse anleggene. Avtalen som det vises til i spørsmålet, er et forslag til kontrakt som har som hovedformål å regulere betingelser for tilskudd fra Ruteretur AS. Det er forurensningsmyndighetene som gjennom forurensningsloven, spesialavfallsforskriften og tillatelser til mottaksanlegg, regulerer hvordan de PCB-holdige vinduene skal behandles for å hindre utslipp. Avtalen det vises til i spørsmålet, er en kontrakt mellom to private aktører. SFT har likevel innkalt Ruteretur AS til et møte i dag for å forsikre seg om at de PCB-holdige vinduene kommer til forsvarlig behandling i tråd med det bransjen har forpliktet seg til i avtalen med Miljøverndepartementet, og for eventuelt å bidra til en løsning mellom partene. Ifølge de opplysninger jeg har innhentet, er det ett av de aktuelle behandlingsanleggene som ikke ønsker å inngå kontrakt på de betingelser Ruteretur AS har presentert. Ruteretur AS har imidlertid inngått kontrakt med det andre aktuelle behandlingsanlegget. Jeg ser det som uheldig at ikke begge de aktuelle anleggene har en kontrakt med Ruteretur AS. Som nevnt innledningsvis er dette et område som Regjeringen fokuserer sterkt på. Jeg er svært opptatt av at målet om nullutslipp av PCB skal nås innen 2005, og miljømyndighetene vil derfor følge innsamlingsordningen nøye i tiden fremover. Jeg er så langt fornøyd med at bransjen har tatt ansvar, og at de har påbegynt arbeidet med å etablere et landsomfattende retursystem. Jeg forutsetter selvsagt at bransjen vil oppfylle sine forpliktelser i den frivillige avtalen og vil selvsagt ikke akseptere en håndtering av avfallet som medfører utslipp av PCB.
Børge Brende (Høyre), 2002-11-13:
Etter at vi fikk en avtale med bransjen i vår, har vi fått på plass et system for at isolerglassvindu, som ble brukt mye på 1960- og 1970-tallet, nå faktisk blir samlet inn. Tidligere har det vært slik at når folk har byttet ut disse vinduene, ble de bare kastet på fyllplassen, deponert. Dette er faktisk i strid med forskriften for spesialavfall. Vi har laget en kampanje som har medført en kraftig økning i innsamling av PCB-holdige isolerglassvinduer. Det skal vi også sørge for i tiden fremover. Derfor har vi bevilget 12 mill. kr til denne avtalen mellom bransjen og de andre aktørene. Denne PCB-en skal ikke slippes ut, slik det har skjedd tidligere. Dette er et viktig skritt i riktig retning. Det som det nå dreier seg om, er forhandlinger om en avtale mellom Ruteretur AS og to aktører. Som sagt har SFT hatt en samtale for å klare opp i disse spørsmålene i dag.
Børge Brende (Høyre), 2002-11-13:
Jeg forstår at Arbeiderpartiet for tiden omgir seg med en retorikk i forhold til bedriftsnedleggelser og i den sammenheng legger skylden på Regjeringen. Arbeiderpartiet om det. Det er et veldig komplekst saksområde. Når Regjeringen nå har lagt opp til en politikk som bidrar til at det skal samles inn mer av PCB-holdige isolerglassvinduer – som også er aktuelt for den bedriften som eventuelt har sendt ut permitteringsvarsel – kan jeg ikke forstå at det blir mindre oppdrag av det. Det blir jo mer oppdrag av det. Men så er ikke den bedriften fornøyd, forstår jeg, med en avtale som Ruteretur AS har utformet. Dette har jeg nå bedt SFT gå gjennom for også å se på de miljømessige sidene ved det, også i forhold til det å ha to aktører i markedet, som alltid vil være en fordel, så man ikke havner i en monopolsituasjon. I denne saken har Regjeringen bidratt til noe som er bra for miljøet, å få samlet inn mer PCB, og i tillegg har den skapt et marked for norske bedrifter som vil jobbe med miljøutvikling. Så her er Regjeringens næringspolitikk meget god, også på dette området.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-07:
På vegne av representantene Inge Ryan, Hallgeir H. Langeland og meg selv setter jeg fram forslag om bruk av biodrivstoff for å redusere utslippene av farlige klimagasser fra transportsektoren.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-02-07:
På vegne av representantene Olav Akselsen, Aud Gaundal, Grethe Fossli og meg selv vil jeg framsette et forslag om å likestille yrkesaktive fiskere med andre yrkesaktive i samfunnet.
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-02-07:
Jeg vil sette frem et forslag om krav til troskapsløfte og språk- og samfunnskunnskapstest før norsk statsborgerskap innvilges, for å sikre integrering av innvandrere i det norske samfunn.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-02-07:
På vegne av representantene Gjermund Hagesæter, Karin S. Woldseth og meg selv vil jeg fremsette forslag om bygging av alternativ seilingsled fra Hjeltefjorden til Herdlafjorden og videre til Bergen.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-02-07:
Jeg er enig med statsråden i at det må gjøres et grundig praktisk arbeid i de enkelte politidistrikt for at vi skal kunne løse disse vanskelige oppgavene som går på etterforskning av overgrep mot barn. I rapporten til Texmo og Aarvik vises det til at henleggelsesprosenten er uakseptabelt høy når det gjelder seksuelle overgrepssaker mot barn. Tallene fra Statistisk sentralbyrå viser at det samme er tilfellet når det gjelder seksuelle overgrepssaker mot voksne. I Dagsavisen i går kunne vi lese at antallet voldtektsanmeldelser er fordoblet i løpet av ti år. Det er positivt at flere jenter nå tør å anmelde voldtektssaker. Det som er problemet, er at til tross for flere anmeldelser, er antallet domfellelser nesten halvvert i løpet av den tiårsperioden. Prosentandelen når det gjelder domfelte, har altså gått ned fra 9 pst., som den var i 1993, til, som den er i dag, 4 pst Når flere jenter nå tar den belastningen det er å anmelde en voldtektssak, bør de slippe å oppleve at saken deres blir henlagt. Jeg er redd for at når det gjelder de tiltak som vi har satt i gang de siste åra for å få flere jenter til å anmelde voldtektssaker, vil vi oppleve at vi kan få et ganske kraftig tilbakeslag. For hvorfor skal man ta belastningen med å anmelde en sak når man likevel opplever at den blir henlagt? Jeg vil derfor utfordre statsråd Dørum på hvilke ytterligere tiltak han vil sette i verk for at flere saker, også når det gjelder seksuelle overgrep, voldtekt mot kvinner, skal ende med domfellelse.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-07:
Det er mange utfordringer knyttet til dette feltet. En bit av det går også på å få en kriminalomsorg som er i stand til å ta seg av overgripere, slik at ikke overgrepene gjentar seg. Sjøl traff jeg på en rundreise til fengsler en av disse mennene, som kun forgrep seg på unge gutter når han var i en krisesituasjon, og bare gutter som var i den alderen han var da han ble misbrukt som barnehjemsbarn. Så det er ganske komplekse problemstillinger vi her har å gjøre med. En annen side av saken er å heve kompetansen i helsevesenet, i skole og barnehage, slik at de vet hva de skal se etter for å oppdage at barn er utsatt for overgrep. Egentlig syns jeg det hadde vært på sin plass også å ha en debatt om dette med lukkede religiøse miljøer, som nå er på plakaten i og med debatten om tvangsekteskaps- og æresdrapsproblematikken innen muslimske miljøer. Men dette gjør seg også gjeldende innenfor andre lukkede religiøse miljøer hvor overgrepsproblematikk er et tabuområde, og hvor man også kanskje i større grad verner om hverandre. Så det er i og for seg en utfordring fra meg til Regjeringen å ta tak i dette overfor de ulike religiøse miljøene. Min direkte utfordring nå går på den rapporten som jeg har her, og som statsråden har sett. Er det slik at statsråden vil se på spørsmålet om en forsøksordning med en regional enhet med spisskompetanse på volds-, voldtekts- og sedelighetsproblematikk, og hvis det viser seg at vi ikke klarer å få hevet kompetansen ved hvert enkelt politidistrikt, som også skal spres nedover i de underliggende enhetene, vil han da se på muligheten for en forsøksordning, f.eks. i nord, hvor situasjonen kanskje er spesielt semmer?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-02-07:
Handel med barn til seksuelle tjenester er blitt en økonomisk virksomhet i verdensklasse. Ifølge UNICEF dras én million barn årlig inn i sexslaveri. «Trafficking», som er den internasjonale betegnelsen for handel med mennesker, er i ferd med å utvikle seg til en av verdens største industrier. Ifølge FNs beregninger tjener bakmennene over 60 milliarder kr på denne slavehandelen. Handelen er global. Overalt utnyttes barn, helt ned i svært lave aldersgrenser, seksuelt – ikke bare av pedofile menn, men også av «vanlige» kvinner og menn. Gutter og jenter hentes fra fattige landsbyer med løfte om et bedre liv. De blir kidnappet og holdt innesperret i bordeller i månedsvis, eller de selges på gata, hvor pengene går til bakmenn. Små gutter i krigsområder rekrutteres som soldater og brukes som sexleketøy av de eldre soldatene. Barn blir solgt over landegrenser for å tjene som prostituerte i bordeller, eller som skuespillere i pornofilmer. Internett-kriminaliteten er én side av dette, hvor mennesker utnytter på det groveste både egne og andre barn. Derfor er det viktig at også det er tatt med når vi snakker om Barne-kripos i dag, dette å skulle overvåke og se: Hva er det som flommer innover vårt land, og hvor kan vi etterspore og finne mennesker som driver med dette, for å forhindre at det utvikler seg ytterligere. En gang var kampen mot slaveriet en av de største politiske kampene. Det var på mange måter testen på demokrati og menneskerettigheter. Kampen mot dagens slavehandel er uendelig viktig. Den hensynsløse og grove utnyttelsen av barn er ondskap satt i system. Det er selve menneskeverdet det handler om. Derfor er jeg glad for at det sies i Sem-erklæringen til Samarbeidsregjeringen: «Arbeidet med Barne-kripos vil bli fulgt opp.» Det gir meg en trygghet for at denne regjeringen ser problemene og ønsker å følge dem med argusøyne, og etter hvert eventuelt bidra med det som er nødvendig for å komme disse tingene til livs, og å gi barna den trygghet som de skal ha – og som også andre har påpekt her i debatten – også gi de påståtte overgriperne den trygghet som de skal ha, for å være sikre på at deres rettssikkerhet blir ivaretatt.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-02-07:
Seksuelle overgrep mot barn er det nedrigaste av alle lovbrot. Som stortingspolitikarar er vi heile tida nøydde til å vere oss vårt ansvar bevisste med omsyn til å slå ring om og gi tryggleik til våre yngste innbyggjarar. Stortingsmeldinga og innstillinga frå justiskomiteen inneheld mange positive og konstruktive tiltak. Eg vil likevel rette merksemda mot eit par ting som kunne vore endå klarare. I innstillinga vert det peika på at det ofte er nyutdanna juristar med manglande erfaring som vert tildelte oppgåva med å yte kompetanse i desse vanskelege sakene. Det er då rimeleg å stille spørsmålet om den beste kompetansen sit på andre sida av bordet og er den som skal forsvare den eventuelle overgriparen. Kan vi setje inn tiltak for å styrkje kompetansen for dei som skal ivareta interessene til barna? Etterforsking på dette området er vanskeleg og ikkje minst uhyre sensitivt. Det er også ressurskrevjande. På nettet florerer sexringar, ofte retta mot barn. Har vi tilstrekkeleg med ressursar når det gjeld etterforsking av desse sexringane? Senterpartiet støttar SV sitt syn der ein stiller spørsmål ved om alle politidistrikta klarer å sikre kontinuitet, kompetanse og kvalitet i tilstrekkeleg grad. Som eg sa innleiingsvis, er seksuelle overgrep mot barn det mest alvorlege av alle lovbrot. Senterpartiet vil derfor følgje utviklinga på dette området nøye. Elles støttar vi innstillinga frå komiteen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-07:
Det er jo slik i enhver sak at man må ha bevis som holder. Derfor blir det helt avgjørende det som komiteen har vært inne på, at man må ha kompetanse nok til å møte den det gjelder på en rett måte, med det rette alvor og den rette innsikt når de kommer til politiet. Samtidig må politiet ta de erfaringer som man etter hvert høster på de ulike områder, som representanten nå reiste, med hensyn til å sikre bevis. Det er bygd opp erfaring på det når det gjelder seksuelle overgrep mot kvinner. Det er noe av det komiteen også understreker når det gjelder overgrep mot barn. Nå skal man ikke ta disse saksforholdene under ett. Det som skjer, er at vi går inn i privatsfæren, og når man går inn i privatsfæren, enten det gjelder familievold eller forhold som avdekkes i forbindelse med seksuelle overgrep eller overgrep mot barn, må man være oppmerksom på – det er noen av de erfaringene som politiet har gjort på det generelle plan, bl.a. gjennom det såkalte Stovner-prosjektet om familievold – at sikring av bevis tidlig er helt avgjørende. Det å bygge opp denne kompetansen og sørge for at den er alminnelig kjent i politiet er noe av det som komiteen har pekt på, og denne kompetanseoppbyggingen knytter seg til forskjellige stadier i politiets faglige utvikling. Det knytter seg til den grunnutdanning man får. Det knytter seg til den kompetanse som utvikles i det enkelte politidistrikt, og det knytter seg til den nødvendige etterutdanning. Det er summen av disse tiltakene som kan heve kvaliteten på etterforskningen og føre til at vi får andre resultater enn det som det nå ble vist til av representanten i hennes replikk.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-07:
Det blir veldig operativt dette spørsmålet om hva slags tak statsråden tar. Statsråden har, ved Stortingets utmerkede hjelp, fått et politidirektorat. Han har også, ved Stortingets utmerkede hjelp, fått påpekt viktige områder som skal prioriteres. Da stoler jeg på at man gjennom dette systemet forvalter kronene på en så effektiv måte at man får valuta for de kronene som er der. Det gjelder både mannskaper og selvfølgelig også utstyr. Så må jeg tilføye, uten å kjenne konkret den situasjonen i Kripos som representanten tar opp, at jeg ikke har noe imot at man gjør praktisk godt arbeid i samarbeid med andre, så lenge man som en effekt av dette får til et godt resultat. Det er også pekt på fra komiteens side at det er viktig at man kan bruke fagfolk, som man ikke alltid kan ha i sine egne rekker, for det er jo helt avgjørende for å sørge for at saken blir kvalitetsmessig godt behandlet. Og som jeg selv tok opp i mitt innlegg: Det vil jo her også være snakk om forholdet til andre instanser enn politiet når vi snakker om barn. Det vil være forholdet til barnevernsmyndigheter og eventuelle fagmyndigheter. Og da er man fullt ut avhengig av å kunne samarbeide med andre. Jeg er vel kjent med at det i Politi-Norge reises krav om utstyr. Generelt sett er det nok brukt mye penger på mye godt utstyr, men man kan alltid diskutere om prioriteringene har ligget på rett sted. Den nye politireformen gir faktisk politidistriktenes ledelse mulighet til å ha et veldig skarpt søkelys på dette. Kanskje har det vært slik før at det har vært noen vanntette skott mellom det man bruker på ulike sider av politiets arbeid. Selve reformen gjør at de skottene skal bli borte. Det er her kriminalitetsbekjempelsen og virkemidlene for å oppnå det, som teller, og jeg tror at vi gjennom reformen vil se at vi kan få effekt også på det området som representanten spør om, nemlig at man er teknisk utstyrt på den måten som er nødvendig for å løse også kompliserte saker.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-07:
For å være direkte: Jeg kjenner Texmo-rapporten fra forrige gang jeg var justisminister, og trakk da konklusjonen: rett diagnose – gal løsning. Diagnosen er at det ikke er god nok behandling av sakene, man peker på at det ikke er nok kompetanse. Men i politiet, som vi nå har organisert i store driftsenheter, å bygge opp forhold på tvers kan fort bli en sovepute for dem som skal bygge opp kompetansen. Og jeg vil få lov til å rette Stortingets oppmerksomhet mot et annet forhold som er viktig. Jeg tror politiet på mange måter har hatt et lønnssystem som har gjort at folk ofte har siktet strategisk etter lønnsutvikling og kanskje ikke etter karriereutvikling. Uten at jeg på noe som helst tidspunkt vil ytre meg om lønnsnivå, tror jeg det er viktig også for politiet å få et lønnssystem som gjør at man kan planlegge en karriere som er slik at det å følge bestemte spor, både stillingsmessig og karrieremessig, kommer til uttrykk slik at man kan satse på kompetansen. Det er mange forhold innenfor Politi-Norge som kan bidra til at kompetansen heves. Det er i grunnen et av de forholdene jeg peker på. Alle som har møtt den sammenslutningen av folk som politiet nå har som jobber med seksuelle overgrep, vet at det er en meget engasjert gruppe. Man vet at det er en gruppe som – ja, hvordan skal vi uttrykke det – har et kall, et sterkt følelsesmessig engasjement og gjør en god jobb. Jeg tror at framveksten av dette forumet vil være en utrolig viktig bidragsyter for å rette søkelyset mot det som jeg opplever er representanten Thorkildsens hovedanliggende. Så vil jeg gjerne si til slutt at for meg er overgrep et overgrep, uansett hvor det finnes. Jeg skal ikke kommentere lukkede miljøer, men vi har mange typer lukkede miljøer i Norge, og det er all mulig grunn til å være oppmerksom. Jeg kan iallfall forsikre om én ting: Jeg vil ikke godta noen form for overgrep eller undertrykkelse i noen ismes navn. Og la meg til slutt si, for å gjøre det uttrykkelig klart, siden minoritetsspørsmål kom opp: Jeg betegner kjønnslemlestelse som mishandling av barn.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-02-07:
Enhver domfellelse i enhver kriminalsak er avhengig av grunnlaget for etterforskningen og bevisførselen gjennom den. Derfor er det en veldig viktig sak vi har oppe til behandling her i dag. Kvaliteten er avhengig av de mannskaper man rår over, og det tekniske utstyret man rår over. Det er det siste jeg ønsker å henlede oppmerksomheten på. Det er et faktum at da komiteen besøkte Kripos, gav Kripos helt klart uttrykk for et behov for mer og nytt og moderne utstyr for å kunne styrke sin evne til bevisførsel. Da bør det være et paradoks for ministeren – det er jo alltid interessant å høre hva ministeren har av politiske synspunkter og visjoner med hensyn til framdriften i denne typen saker – å registrere at det faktisk er private organisasjoner som bistår Kripos med å tilføre dem det utstyret som de mener de trenger. Spørsmålet mitt til ministeren er muligens ganske enkelt, men samtidig ganske avgjørende: Hva slags tak vil ministeren ta for at politiet skal få tilgang på det nødvendige utstyr, som de faktisk mener de har behov for for å kunne styrke grunnlaget for domfellelse og god etterforskning i samtlige kriminalsaker?
Trond Helleland (Høyre), 2002-02-07:
Debatten i dag har vist at etterforskning av seksuelle overgrep mot barn er en viktig fokusering for justiskomiteen. Som leder av komiteen er jeg svært glad for at det er en samlet komite som står bak innstillingen. Seksuelle overgrep mot barn er, som flere her har sagt, noe av det grusomste og mest fornedrende som kan begås. Men samtidig er det også noe av det mest tabubelagte. Gjennom styrkingen av Kripos og utvidet kompetanse ved det enkelte politikammer, som det nå blir lagt opp til, tror komiteen at muligheten til å bekjempe og oppklare seksuelle overgrep mot barn styrkes. Jeg vil understreke at den lokale innsatsen er og blir den viktigste. Men det er også viktig å sette denne type kriminalitet inn i en nasjonal og en internasjonal sammenheng. Vi vet at handel med barnepornografi, salg av barneprostituerte, barnesexturisme og annen utnyttelse av barn er utbredt. Pedofile nettverk opererer på tvers av landegrenser. Det er et lukket miljø, og mye av aktivteten foregår via Internett, noe som gjør at informasjonen finnes og dokumentasjonen er der, men den er vanskelig tilgjengelig. Internett har kommet for å bli, og bruken vil bare øke. Kun gjennom koordinerte, flernasjonale politioperasjoner kan en bryte opp de kriminelle miljøene som tjener store penger på grov utnyttelse og fornedrelse av uskyldige barn. Komiteen er nettopp kommet tilbake fra besøk hos både Europol og Interpol. Det arbeidet som blir utført der, både for å avsløre seksuelle overgrep mot barn og også for ikke minst å øke bevisstheten om denne type kriminalitet over hele verden, er svært viktig. Flere av de pedofilinettverkene som har blitt avslørt, har hatt forgreininger til Norge. Gjennom opplysninger oppfanget i andre land kan en altså avsløre overgripere i Norge. Dette viser etter min mening viktigheten av internasjonalt politisamarbeid. Jeg er veldig glad for at Norge nå aktivt deltar både i Interpols og Europols arbeid på disse områdene, og for at vi i tillegg har gode bilaterale kontakter med andre lands politimyndigheter. Jeg er glad for den brede enigheten det er i Stortinget i dag om denne viktige saken. Jeg har også lyst til å understreke det som flere andre har vært inne på, nemlig det viktige arbeidet som ulike støttegrupper og ulike frivillige organisasjoner gjør for å forebygge og ikke minst for å avdekke seksuelle overgrep mot barn.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-07:
Jeg har lyst til å understreke at Arbeids- og administrasjonsdepartementet tar denne saken svært alvorlig. Vi er svært opptatt av at fylkesmennene, som kontroll- og klageinstans for kommunesektoren, har en helt avgjørende posisjon for å sikre rettssikkerheten til de enkelte innbyggere. Generelt er det slik at forvaltningens oppfølging av fylkesmennene er delt mellom flere departementer, men det er Arbeids- og administrasjonsdepartementet som har det administrativt overordnede ansvaret, og vi er i gang med å gjennomføre konkrete tiltak for å få ned saksbehandlingstiden for klagesaker hos fylkesmennene. I forbindelse med både St.prp. nr. 1 og tildelingsbrevet til fylkesmennene for 2002 har vi gitt en særskilt innskjerpende omtale av spørsmålet om saksbehandlingstid. Vi vil overfor fylkesmennene følge opp med et eget oppfølgingsbrev umiddelbart etter stortingsbehandlingen her i dag. Vi vil videre ta opp spørsmålet som et særskilt tema i ledersamtalene som vi skal ha med de enkelte fylkesmennene, og på fylkesmannsmøtene. I tillegg har vi i årets budsjett satt av nær 4,5 mill. kr til styrking av klagesaksbehandlingen hos fylkesmennene, herunder et arbeid for systematisk sammenligning av saksbehandlingstiden fylkesmennene imellom. Vi vil holde Stortinget løpende orientert om denne saken. I tillegg vil vi, som vi har varslet i forbindelse med moderniseringsarbeidet, ha en full gjennomgang av hvordan vi kan styrke tilsyns- og klagebehandlingen for saker som knytter seg til kommunale tjenesteytelser.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-02-07:
Det var, som saksordføreren sa, en konkret sak som var foranledningen til at kontroll- og konstitusjonskomiteen ønsket å foreta en gjennomgang av hvordan adopsjonsloven praktiseres. Den konkrete enkeltsaken ble avsluttet fra komiteens side, og den nåværende komite har ikke gått inn i dokumentene eller i den saken overhodet. Den daværende komite vedtok sommeren 2001 å ta opp som egen sak praktiseringen av adopsjonsloven på et prinsipielt grunnlag. Nåværende komite har videreført dette arbeidet, da denne saken ikke var avsluttet under tidligere kontroll- og konstitusjonskomite. Det er naturligvis total enighet i alle de aktuelle miljøene, i komiteen, i fagdepartementet osv., om at en adopsjon skal ha barnets beste som den eneste rettesnor. Det er naturligvis også enighet om at ingen har krav på å få adoptere et barn dersom ikke forholdene totalt sett ligger til rette for det. På en annen side skal de som ønsker å adoptere, sikres at vurderingen av deres forutsetninger for adopsjon er korrekt og på alle måter forsvarlig. Rettssikkerheten skal altså ivaretas på normal måte. Det er Statens Ungdoms- og Adopsjonskontor som er førsteinstans i behandlingen, og som representerer det tyngste fagmiljøet i denne typen saker. Barne- og familiedepartementet utgjør anke- eller klageinstansen. Komiteens gjennomgang viser at behandlingen av adopsjonssaker er tilfredsstillende, men at det kan være forbedringspunkter. Både fagdepartementet og komiteen er enig om dette. Det er særlig to områder komiteen har festet seg ved. Det ene er kommunenes kompetanse og kapasitet når det gjelder å gjøre det forarbeidet som er nødvendig for at de besluttende instanser skal kunne foreta sin vurdering på en korrekt måte, det er kommunenes mulighet til å utarbeide de relevante sosiale rapporter osv., og her ser vi stor variasjon. Som saksordføreren sa: Det kan dreie seg om små kommuner med et lite fagmiljø, det kan dreie seg om stor turnover i disse stillingene i kommunene osv. Hovedsaken er imidlertid at kvaliteten på dette arbeidet generelt sett må forbedres. For det andre har vi sett på plasseringen av klageinstansen. Komiteen har for sin del kommet fram til at klageinstansen bør vurderes lagt utenfor fagdepartementet. Om man gjør det, vil det bety at det politiske innsyn i og den politiske kontrollen med disse sakene svekkes eller helt forsvinner, og det kan føre til behov for en del sterkere presiseringer i lovverket. Det er imidlertid noe som vi får komme tilbake til om det skulle bli aktuelt. Statsråden er i gang med en vurdering av disse spørsmålene, og komiteen har bedt om at Stortinget blir orientert på en egnet måte når disse vurderingene er gjort, og arbeidet er avsluttet hos statsråden.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-02-07:
Det er jo slik at alle i denne salen ser ut til å være veldig enige når det gjelder substansen i denne saken, og så kan vi diskutere litt detaljer, historie og slikt. Vi er enige om at barnets beste er rettesnoren. Men det er ikke uten videre lett, for vi står ikke overfor noen eksakt vitenskap her. Vi fikk et godt eksempel på det da representanten Carl I. Hagen var her oppe og sa at for hans del var et heterofilt ektepar, tror jeg han sa – nå siterer jeg ikke, men det var noe i den retning – det beste. Det må bety at andre forhold ved andre som søker, ut fra den forståelsen vil bli nedtonet, og at dette med å være heterofil og å være ektepar i seg selv er av så stor verdi at det går foran. Vi kan ha ulike holdninger til hva som gjør at situasjonen blir barnets beste, men det må være rettesnoren. Så er det ikke uvanlig at ankeinstansen omgjør et vedtak i faginstansen. I 1999 og 2000 ble det behandlet 56 ankesaker, hvorav 19 ble omgjort. Hvis man titter på dette, så sier man her: «Departementets inntrykk er at det er særlig på tre områder at departementet og SUAK har utøvd skjønnet noe ulikt. Dette har vært i saker der avslagsgrunnen i SUAK har vært søkernes høye alder, videre i saker der søkerne allerede har store omsorgsoppgaver og ved søknad fra enslige og vurderingen av om søkeren har spesielle ressurser i forhold til barn.» Jeg nevner dette bare for å vise at man står overfor det å utøve et skjønn i disse sakene. Representanten Ringstad avsluttet sitt innlegg med å si at adopsjonssakene er og vil være vanskelige saker å utøve skjønn i, og vi kan utøve ulike skjønn. Slik er det. Dette er et vanskelig saksområde, og det krever så høy kompetanse og så stor erfaring som mulig for at det skal bli så bra som det kan få blitt. Det som ikke skal skje, er at vi får en situasjon hvor man tillegger søkerne en spesiell rett, at nå er det på tide at også denne gruppen får lov til å adoptere, eller nå er det slik at man gjør den type tenkning og den type vurderinger. Det må ikke skje. Saklig sett må barnets beste ligge til grunn. Men vi må forstå at utøvingen av dette skjønnet om hva som vil være barnets beste, kommer vi også i ettertiden til å være uenige om, uansett hvilken modell vi velger.