Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Nylig kåret World Economic Forum Norge til verdens mest likestilte land. Dette har ikke kommet ikke av seg sjøl. Dette har kommet etter tydelige politiske beslutninger som har ført til systematiske endringer av samfunnet vårt gjennom budsjettiltak, lovendringer og holdningsendringer. Norge topper lista bl.a. på grunn av vår høye deltakelse av kvinner i politikken. Men det hadde ikke vært mulig uten kjønnskvotering. Norge går forbi Sverige på rankingen, fordi vi har så mange kvinner i bedriftsstyrene. Men det hadde aldri vært mulig uten loven om 40 pst. kvinner i ASA-styrene. Hadde Fremskrittspartiet fått styre likestillingspolitikken i Norge, hadde kanskje bare de arabiske landene vært bak oss på denne rankingen. I sitt budsjettforslag raserer Fremskrittspartiet bevilgningene til Likestillings- og diskrimineringsombudet, en institusjon som er viktig for å følge opp lovverket vi har på likestillingsområdet, og som er en pådriver for å fylle det gapet som gjenstår før vi kan smykke oss som et likestilt samfunn. Rapporten fra World Economic Forum forteller oss at til tross for at vi er best, har vi ennå ikke oppnådd full likestilling. Vi har en jobb å gjøre før vi har fylt gapet. Likestilling og kvinners deltakelse i samfunnet er lønnsomt og gir landene et økonomisk konkurransefortrinn. Dette dokumenterer World Economic Forum i sin rapport. Norge har den høyeste yrkesdeltakelsen blant kvinner i verden, samtidig som vi føder flere barn enn våre europeiske søstre. Dette er i de fleste andre land en umulig kombinasjon. I Norge er dette mulig fordi vi har et unikt organisert arbeidsliv, med familievennlig arbeidstid, verdens beste foreldrepermisjonsordning og gode omsorgsløsninger for barn gjennom et godt barnehagetilbud. Disse ordningene bedrer vi gjennom budsjettforslaget. Den rød-grønne regjeringen er i ferd med å passere målstreken i jobben med å skaffe full barnehagedekning. Om lag 96 pst. av barna som startet på skolen i høst, har gått i barnehage. Fra å være et gode for de få, har barnehager blitt et tilbud til det store flertall av barna mellom ett og seks år. Barnehageforliket fra 2002 og den påfølgende massive utbyggingen av barnehager er en stor reform som betyr mye for småbarnsforeldre. Nybakte foreldre slipper nå å miste nattesøvnen på grunn av manglende barnehagetilbud til den lille. Det er altså ingen liten reform som nå er gjennomført. Siden 2003 har over 60 000 flere barn fått plass i barnehage. Vi bruker i dag 13,8 milliarder kr mer på barnehager enn det vi gjorde i 2003. Dette innbærer en økning på 170 pst. Samtidig med den massive utbyggingen er prisen på barnehageplass blitt redusert. Vi har innført en makspris som nå er på 2 330 kr. I kommunale barnehager er prisen for en barnehageplass redusert med 37 pst., mens i private barnehager er prisen nesten halvert. Disse prisreduksjonene har resultert i at flere foreldre nå har råd til å ha barna sine i barnehage, noe som har resultert i større etterspørsel etter barnehageplass enn vi kunne overskue i 2003. Vi ser på barnehager som en forutsetning for kvinners yrkesdeltakelse, og dermed som et viktig bidrag også til verdiskapingen. Men aller viktigst er det at vi ser på barnehagen som en viktig sosial arena og en viktig læringsarena. I en ny forskningsrapport fra Kunnskapsdepartementet og Folkehelseinstituttet framgår det at barn i alderen 18 til 36 måneder som går i barnehage, har et bedre språk. Spesielt store er utslagene for minoritetsspråklige barn og for barn med foreldre med lav utdanning. Bruken av kontantstøtte er nesten halvert etter at den rød-grønne regjeringen tok over. Men for en gruppe øker bruken, nemlig blant de minoritetsspråklige. Mange barn går glipp av mye læring og utvikling på grunn av kontantstøtten. Det ville forverret seg ytterligere dersom vi hadde, som Høyre og Venstre gjør, økt prisen på barnehageplassen. Fremdeles begynner det barn på norske skoler som ikke snakker et eneste ord norsk, og som ikke har fått den viktige sosiale treningen gjennom å være sammen med mange andre barn før de begynner på skolen. Jeg har begynt å lure på hva som er opposisjonens ambisjoner i barnehagepolitikken. Leser man Høyres og Venstres merknader, kan man virkelig lure. Høyre er kritisk til at Regjeringen bygger for mange barnehageplasser på for kort tid, fordi dette kan gå ut over kvaliteten. Samtidig er de imot å holde maksprisen nede, fordi man velger å prioritere utbygging først. Hva mener man egentlig? Er man for eller er man imot full barnehagedekning? Liknende spørsmål kan man stille seg hva angår lovfesting av retten. Der er man imot lovfesting fordi man ennå ikke har full dekning, samtidig som man kritiserer Regjeringen for at lovfestingen er for lite ambisiøs. Hva vil opposisjonen – hva er deres alternativ? Arbeiderpartiet er opptatt av fedrerollen, og derfor presenterte statsråd Huitfeldt på fredag verdens første stortingsmelding om mannsrollen. Norske menn tar større ansvar for sine barn enn det fedre i andre land gjør. I dag er 90 pst. av fedrene med rett til foreldrepermisjon hjemme med egne barn. Det har skjedd en revolusjon i menns omsorg for egne barn etter at fedrekvoten ble innført i 1993, for i tillegg til at menn er hjemme med sine små i forbindelse med fødsel, viser likestillingsundersøkelsene at fedre i dag bruker mer tid med sine barn og tar i tillegg et større ansvar for de daglige oppgavene på hjemmebane. Men til tross for at fedre tar større del i omsorgen, er det mye igjen før vi har et likestilt foreldreskap. Fremdeles tar kvinner hovedansvaret for barn og husholdning, og småbarnsfedre er den gruppen som jobber mest overtid. Kun 17 pst. av fedrene tar permisjon utover de seks ukene med pappakvote. Regjeringens forslag om å utvide fedrekvoten med fire uker i neste års budsjett vil være et viktig steg mot et mer likestilt foreldreskap. I tillegg signaliserer Regjeringen i stortingsmeldingen om mannsrollen ytterligere utvidelse, som vil resultere i at far får foreldrepermisjon i minst tre måneder samt to uker lønnet permisjon i forbindelse med fødsel. Norge har hatt en jevn stigning av fødselstallene etter at Gro Harlem Brundtlands regjeringer på 1990-tallet økte foreldrepermisjonen kraftig og innførte fedrekvoten. Vi ser også at antall fødsler er høyere blant norske par som deler foreldrepermisjonen. Den samme trenden har vi sett på Island. Islandske kvinner har havnet på fødselstoppen i Europa etter at de utvidet og innførte tredeling av foreldrepermisjonen. Sjøl om Norge er et godt land å leve i, har ikke alle barn like gode oppvekstvilkår. Mange barn vokser opp i familier med store rusproblemer og med store sosiale problemer. Vi har som samfunn plikt til å hjelpe disse barna og familiene deres. Den rød-grønne regjeringen aksepterer ikke at barn i Norge lever i fattigdom og under uverdige forhold. I denne sammenheng er også barnevernet viktig. Vi har de senere år sett at antallet barn som får hjelp av barnevernet, har økt. Det kan bety to ting, enten at flere barn og familier trenger hjelp, eller at det kommunale barnevernet har blitt flinkere til å se de barna som trenger hjelp. Mange barn får god hjelp av barnevernet. Samtidig vet vi at mange barn får hjelp altfor sent. Økningen i antall akuttplasseringer kan tyde på det. Vi har en viktig jobb foran oss for å gjøre barnevernet bedre. Samhandlingen mellom de ulike offentlige etater er fremdeles for tilfeldig. Her har den nye barneministeren tatt grep for å sikre at barn får hjelp så tidlig som mulig. Overgangen fra institusjon til mer bruk av fosterhjem fordrer at fosterforeldre får bedre oppfølging, og at de kommunale fosterfamiliene, i likhet med de statlige, får gode lønns- og pensjonsvilkår. Barn har rett til gode oppvekstforhold uavhengig av sosial bakgrunn. I et land som Norge har vi plikt til å sørge for at alle barn kan leve et godt liv og få like muligheter.