Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-27:
Denne finansdebatten er den siste før valget. Kortene er lagt, nå ser vi hva partiene faktisk prioriterer. Og selv om det er mye som spriker, er jeg ikke et sekund i tvil om at de borgerlige, dersom de får flertall, raskt kommer til å bli enige på mange punkter. Det er ikke vanskelig å bli enig på områder der man har felles mål. Derfor er jeg heller ikke et sekund i tvil om at det enkleste å bli enig om, er massive skattelettelser til de aller rikeste i dette landet. Regjeringen har lagt fram et budsjett som mest av alt er preget av tung satsing på de store velferdsoppgavene. Det dreier seg om å sikre økonomien i kommunene, der de viktigste velferdstjenestene leveres. Det dreier seg om fortsatt vekst i aktiviteten i sykehusene, hvor det aldri har blitt gjennomført flere behandlinger enn det som skjer nå. Det dreier seg om å fortsette å bygge sykehjemsplasser, og det dreier seg om tidenes budsjett for vei og bane, noe som er helt nødvendig for å løse trafikkutfordringene i byområdene og gjøre det lettere å drive næringsvirksomhet i hele landet. Det er våre prioriteringer. Høyresidens viktigste prioritering er og blir skattelette. De vil gjerne snakke pent om forskning og utdanning, som for øvrig har økt med 32 pst. siden 2005 – det må nevnes etter en del av det som er blitt sagt i denne debatten – men ser man Høyres alternative budsjetter under ett de siste årene, har de bevilget sju ganger mer til skattelette enn til styrking av forskning og utdanning. De må gjerne snakke om økt satsing på infrastruktur, men Høyres forslag til satsing på området er ikke i nærheten av å matche skatteløftene. Fire ganger så mye prioriteres til skattelette til dem som har mest. Alt dette bygger på et gammelt og velkjent resonnement om at man ved å la de aller rikeste mer eller mindre slippe unna det å betale skatt, vil det skapes masse aktivitet, og så drypper det forhåpentligvis litt på oss andre. Da representanten Sanner snakket tidligere i dag, var det veldig tydelig: Han snakket som om det å ha en stor personlig formue var ensbetydende med å skape arbeidsplasser – mon det! Men dette er ingen ny idé. Bush, f.eks., prøvde jo det. I to omganger ble det gitt enorme skattelettelser til de aller rikeste i USA, og det har ført til at den rikeste prosenten av amerikanere har rast fra resten av befolkningen i inntektsutvikling. Men den amerikanske økonomien har det – mildt sagt – gått ganske dårlig med i den samme perioden. I tillegg til at resultatene ble dårlige, har det trigget et høyst forståelig opprør blant vanlige amerikanere, som faktisk betaler skatt. Dette er ganske viktig. Én ting er hva de rikeste bidrar med i kroner og øre, men enda mer avgjørende er det at vi har et skattesystem som kan forsvares ut fra helt normale oppfatninger om hva som er rettferdig. Det er helt avgjørende for at folk skal være villig til å være med på spleiselaget. Høyre nøyer seg heller ikke med å foreslå at noen av de rikeste skal slippe å betale skatt. De sørger med sitt budsjettforslag for at vanlige familier i Norge går i minus, og at de skal få en skattelette på rundt 150 kr i måneden, som spises opp og vel så det av økte barnehagepriser og økt matmoms. Det er grunnleggende usosialt. Høyre lover at de skal sørge for at de rikeste også betaler skatt, men de har absolutt ingen forslag til hvordan det skal skje, og de har ingen tanker om hvor mye de mener det er rimelig at de skal betale. Da den rød-grønne regjeringen tok over i 2005, arvet vi et skattesystem etter Bondevik, hvor de som satt på de største verdiene, knapt nok bidro. Det var ikke bare slik at progressiviteten i skattesystemet var svak, det var faktisk regressivt når man nådde et visst inntektsnivå. Folk betalte en større og større andel med økende inntekt inntil et visst punkt, og deretter begynte det å falle kraftig, og for flere av de rikeste var realiteten at man knapt nok betalte skatt i det hele tatt. Det har vi snudd, og omleggingen av formuesskatten er det viktigste virkemidlet som har sørget for det. Jeg mener at det formidable med denne regjeringens resultater er ikke alene at man har skapt over 330 000 arbeidsplasser, nei, det er at det er skapt 330 000 arbeidsplasser samtidig som inntektsforskjellene har gått ned. Progressiviteten i skattesystemet er gjeninnført. De rikeste betaler skatt som aldri før, og hver eneste dag skapes det 125 nye arbeidsplasser. Samtidig sier Erna Solberg at Høyres mål er et helt annerledes samfunn. Siv Jensen sier at hun vil ha en totalendring av dagens situasjon. Det er mye som fortsatt kan bli bedre i Norge, det er mange oppgaver som fortsatt må løses, men vi har tatt Norge i riktig retning siden 2005 når det gjelder de store og viktige spørsmålene. Nå blir spørsmålet hvilken retning velgerne ønsker seg videre. Denne finansdebatten har i hvert fall så langt bidratt til å klargjøre hva slags alternativer vi står overfor, og det mener jeg er bra.