trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-06-14:
Jeg kunne tenke meg å følge dette litt opp, for jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at Regjeringen akter å la markedsreguleringene stå, og at man vil beholde dem. Derfor blir mitt spørsmål: Hvor langt har man egentlig tenkt å la konkurransen gå på bekostning av landbrukspolitikken? Jeg vil vise til punkt tre i kompromisset som er datert 2. mars, mellom Landbruks- og matdepartementet og Moderniseringsdepartementet etter den såkalte Tine-saken, hvor man sier: «Dersom evalueringen viser at forsyningspliktbestemmelsene begrenser muligheten for økt konkurranse, skal det vurderes å endre bestemmelsene i retning av en ytterligere utvidet forsyningsplikt.» Dette er ett punkt. Jeg vil videre vise til den rapporten som ECON nå er i ferd med å utarbeide, hvor man har fått et mandat fra Konkurransetilsynet som går svært langt, og hvor man sågar skal utrede juridisk deling av selskapet Tine. Blant annet skal regelverksendringer som reduserer tollvernet og øker Tine Råvares forsyningsplikt, være konkurransefremmende tiltak. Man går altså svært langt. Hvor langt har Regjeringen tenkt å tillate Konkurransetilsynet å gå?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-06-14:
Når jeg uttalte meg om at organisasjonene var tvunget til å inngå avtaler for å drive skadebegrensning, snakket jeg ut fra den politiske situasjonen og mer om fireårsperioden enn om inneværende år. Som jeg sa, peker inneværende års avtale i en noe annen retning enn den har gjort tidligere. Til tross for at landbruksministeren i tidligere år har sagt at landbruket har hatt en bedre inntektsutvikling enn andre grupper, viser tallene for fireårsperioden noe langt annet. Men når statsråden nå sier at konkurranseloven skal begrenses av landbrukspolitikk, må mitt spørsmål bli: Hva er da poenget med å bruke av fellesskapets midler på å la ECON utarbeide en rapport som går så ekstremt langt i å la konkurransepolitikken overstyre landbrukspolitikken som det man nå skal utrede i den rapporten man er i ferd med å overlevere til Konkurransetilsynet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-06-14:
Det er et faktum at strukturutviklingen ikke på langt nær har gått så fort som Regjeringen har gitt takhøyde for. «Det har blitt høyere under taket», sa landbruksministeren i sitt innlegg. Det er fortsatt mye å gå på. Både landbruksministeren og talere fra regjeringspartiene har hevdet at overproduksjon er en vesentlig grunn til at man ikke nådde inntektstaket i fjor. På denne bakgrunn er det grunn til å spørre landbruksministeren: Hvor mye raskere må strukturutviklingen gå i året som kommer, og i årene framover, når brukene både skal bli større og det legges til rette for at de skal bli større, samtidig som totalproduksjonen må ned for å tilpasse det til markedet? Det betyr nødvendigvis at det er en del bruk som må bort. Hvor mye må strukturutviklingen øke for at man skal nå en markedstilpasning?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-06-14:
Landbruksministeren sa i sin svarreplikk til meg at melkeprodusentene ikke var i nærheten av å nå det taket som man har satt gjennom de siste års forhandlinger. Det er selvsagt riktig. Gjennomsnittsbruket er på mellom 16 og 17 kyr, og har økt fra mellom 13 og 14 kyr ved begynnelsen av denne fireårsperioden, og er altså nå oppe på 16 – nærmere 17 dyr, hvis jeg ikke tar feil. Jeg må da si jeg blir overrasket når jeg hører representanten Momyr, som er landbrukspolitisk talsmann for Høyre – et av de dominerende regjeringspartiene, må det vel være lov å si – i sitt innlegg nå si at han ser for seg at et robust og godt melkebruk i framtiden skal ha mellom 50 og 100 kyr. Det er faktisk der også Regjeringen har ønsket at grensen skal ligge, når man nå to år på rad har ønsket å heve taket til 500 000 liter melk pr. enkeltbruk. Det er ca. 80 kyr. Det er på det nivå Høyre og Michael Momyr nå ønsker at gjennomsnittsbruket i framtiden skal befinne seg. Det som nå skjedde i det siste innlegget fra Michael Momyr, er vel at man har sluppet katta ut av sekken i forhold til hva slags strukturutvikling Regjeringen innerst inne ønsker seg, men som man så langt ikke har klart å få til.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-06-14:
I og med at representanten Hedstrøm var så elskverdig at han siterte mitt innlegg fra i fjor, kunne jeg for så vidt være enda kortere i år og bare henvise til det jeg sa i innlegget for et år siden, for det står fortsatt ved lag. Statsråden skal ha honnør for at han har prioritert og lagt vekt på arbeidet med å få ned reintallet. At det ikke lykkes, skal ikke statsråden ha ansvaret for. Det er særdeles problematisk å få dette til. Desto viktigere er den enstemmige støtten som Stortinget nå signaliserer til statsrådens arbeid, og jeg vil også bruke denne anledningen til å oppfordre utøverne i reindriftsnæringen til å forstå alvoret i situasjonen. Næringskomiteen hadde av tidsmessige grunner ikke mulighet til å behandle de lovendringene som statsråden la fram forslag om, men det er ingen tvil om at det er sterk støtte i Stortinget til at de nødvendige tiltak for å få ned reintallet må settes i verk. Dermed har utøverne i næringen fått enda en mulighet til å forstå at frivillighet tross alt vil være bedre enn eventuelle tvangsmidler, og jeg vil bare avslutningsvis oppfordre utøverne i reindriftsnæringen til nå å bruke denne muligheten til gjennom frivillige avtaler å prøve å få til en reduksjon i reintallet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-14:
Det er én avgjørende forskjell på landbruket som næring og andre næringer, og det er at landbruket forvalter våre jordbruksarealer og skogbruksarealer. Jordbruket har ingen mulighet til å forvalte dette på en god måte og opprettholde det kulturlandskapet som det norske folk verdsetter så høyt, dersom vi ikke har et desentralisert jordbruk, slik vi ønsker å ha i Norge. Det er klart at næring i distriktene er mer enn jordbruk, men næring i distriktene uten jordbruket og med et sentralisert og industrialisert jordbruk, som Fremskrittspartiets politikk vil føre til, blir fattigere bygder. Det blir gjengrodde bygder, og det blir fraflytting fra bygdene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-14:
I mitt svar til representanten Ryan vil jeg vise til det som står i jordbruksavtalen på dette punktet. Der er det klart slått fast, og underskrevet av Regjeringen og jordbruksorganisasjonene, den betydning markedsreguleringene har når det gjelder melk og mørkt kjøtt. Det er uttrykk for Regjeringens holdning til politikken på dette området. Det står svart på hvitt i avtalen som Stortinget nå behandler.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-14:
La meg først til representanten Enoksen bemerke at når han i sitt hovedinnlegg sa at jordbruksorganisasjonene hadde gått inn på denne avtalen som et ledd i en ren skadebegrensning, stemmer det veldig dårlig med det Norges Bondelag selv har sagt om at gjennom denne jordbruksavtalen er en negativ utvikling snudd. Norges Bondelag har i møte med komiteen gitt uttrykk for at de er spesielt tilfreds med at årets jordbruksavtale endte med økte budsjettoverføringer. De er også særlig fornøyd med måten forhandlingene ble gjennomført på. Det vitner ikke om at det er skadebegrensning som er bedrevet av jordbrukets organisasjoner. Når det gjelder representanten Enoksens spørsmål, er det klart at det i konkurranselovens system ligger begrensninger for hvor langt konkurransen skal drives. Når klare jordbrukspolitiske/landbrukspolitiske hensyn tilsier det, skal disse konkurransehensynene vike. Det er en politikk vi står bak.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-14:
Analyser av hvordan landbrukspolitikken virker, og hvordan utviklingen skjer i skjæringspunktet mellom konkurransepolitikk og landbrukspolitikk, kan vel ikke være i samfunnets interesse ikke å få gjennomført. Jeg vil si at den type analyser er nyttige. Det er selvfølgelig ikke slik at analysene i seg selv er et uttrykk for hva slags politikk som skal føres. De er grunnlaget for å ta politikkvalg. De hovedprinsipp som ligger i konkurranseloven, og konkurranselovens forhold til landbrukspolitikken, står fast.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-14:
Det er Regjeringa som har ansvaret for marknadsordninga for mjølk, og Regjeringa har no vedteke at ansvaret for å overvaka mjølkemarknaden skal overførast til Konkurransetilsynet. Regjeringa har òg vedteke å avvikla etterkontrollen av mjølkeprisar. Slik etterkontroll har vore heilt avgjerande for nye aktørar sine moglegheiter til å hevda seg på denne marknaden. Det er no sterk uro blant desse aktørane, for dersom ein fjernar etterkontrollen, vil ein få ei negativ utvikling når det gjeld den konkurransen som er på denne marknaden. Det er òg stor uro for om ein i det heile kan greia å hevda seg utan ein slik etterkontroll. For Arbeidarpartiet sin del meiner me at det hadde vore ein fordel å utsetja avviklinga til det var større semje mellom aktørane, bl.a. når det gjeld prissetjing. Mitt spørsmål til landbruksministeren er om han føler at denne uroa frå aktørane i marknaden er grunnlaus.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2005-06-14:
Så vel saksordføreren som representanten Gaundal har på mange måter gitt bidrag til debatten som er nokså sammenfallende med det som er komiteens omforente standpunkt, i særdeleshet når det gjelder den odelstingsproposisjonen som komiteen ikke rakk å behandle, om endringer i reindriftsloven. Jeg tror det er viktig, som de to foregående talerne gjorde, å slå fast at Stortinget har den samme målsetting som tidligere, nemlig å få en balanse i økosystemet på Finnmarksvidda, og at begrepene «bærekraft» og «bæreevne» i økologisk sammenheng fortsatt er det overordnede målet. De tilpasninger som er nødvendige, og som forelå i forslags form fra statsråden, for å få det på plass, forventer vi blir gjennomført. Liksom andre som har tatt ordet, er jeg overbevist om at de nødvendige drøftinger som skal til for å få dette på plass, vil være i alles interesse. Selv om reindriftsnæringen ofte blir negativt omtalt i media og i den politiske debatten, er det ingen tvil om at vi ser tendenser til en positiv utvikling. Det er ingen tvil om at vi ser en betydelig økt nedslakting av rein. Det er ingen tvil om at vi ser en økt verdiskaping innenfor reindriften. Vi ser en klar økning i vederlag for eget arbeid og egen kapital innen reindriftsnæringen. Vi så en enestående økning fra 2002 til 2003, på hele 14 pst. Vi får en ytterligere økning når vi får alle tall på plass for 2004. I denne sammenheng, selv om det som sagt er mange negative presentasjoner, er det liten tvil om at økonomisk sett er reindriftsnæringen langt mer bærekraftig enn norsk landbruksnæring for øvrig. Det er vel verdt å ta med seg i den videre debatten. Selvfølgelig er det viktig fortsatt å stimulere til økt slakteuttak. Det har man nå fått på plass i avtalen. Men jeg vil også understreke at de tiltak som har vært gjennomført i forbindelse med markedsføringskampanjer de siste par år, åpenbart er den viktigste sporen til økt verdiskaping, til økt økonomisk resultat, og som gjør at man faktisk vil være bedre i stand til å få kontakt mellom det store tilfang av råvarer innenfor reindriftsnæringen og det store markedet vi har i landet for disse edle naturproduktene, et marked som faktisk tidvis sliter veldig sterkt for å klare å få tak i disse edle produktene. For dem som måtte sitte med det inntrykk at reinkjøtt er en trussel innenfor kjøttvaremarkedet, vil jeg si at det kan neppe være slik at 0,5 pst. av det totale kjøttilbudet som reindriftsnæringen tilbyr via reinkjøtt, representerer en trussel. Men fortsetter denne typen stimuleringstiltak for økt verdiskaping og en enda større konsentrasjon på markedsføring, tror jeg vi vil se en situasjon der alle de økonomiske pilene fortsatt kan peke i rett retning, og det er sannelig både nødvendig og et sterkt behov for det når det gjelder næringsutviklingen på Finnmarksvidda i særdeleshet, og innenfor norsk reindriftsnæring spesielt, men også i kombinasjon av den samiske kultur og norsk reindriftsnæring.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Jeg synes det er viktig å si at melkeproduksjon er den mest omfattende, viktigste og økonomisk største produksjonen i landbruket. Der investeres det mye kapital. De viktigste investeringene er i bygninger, og de som bygger og satser, binder opp økonomien sin for en veldig lang periode. Da er det avgjørende og viktig at de offentlige långivere og rådgivere vi har, bidrar til å sikre at de prosjektene som realiseres med lån og offentlige bidrag, er robuste til å klare den framtiden vi står foran. Det må være en plikt for långiver å sørge for at det blir lånt til sikre og gode prosjekter. Den individuelle vurderingen må også Innovasjon Norge gjøre rundt i de respektive fylker. Jeg legger til grunn at det er det som skjer både i Telemark og andre plasser. Det er det som gir en framtidsrettet og bærekraftig melkeproduksjon, og som gir trygge og gode investeringer for framtiden.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Det er rett at det har vært meget forsiktige til moderate prisøkninger i den avtalen som er inngått. Jordbruket fremmet prisøkninger i sitt krav, og vi valgte å innfri det som bidrag til å finne en løsning. Så kan man reflektere over hvor mye rom det vil være for prisøkninger framover, gitt WTO-forhandlinger og det handlingsrom de gir. Men i denne runden vurderte Regjeringen dette som å være akseptabelt. Det vil ha helt ubetydelig innvirkning på konsumprisindeksen. Når det gjelder marginundersøkelser, venter jeg på samme måte som Hedstrøm, og jeg har grunn til å ha forventninger om at det vil komme meget raskt. Vi har problemer med å få opplysningene fra alle. Det er spesielt noen innenfor fjørfesektoren på privat side som ikke vil gi oss opplysninger. Nå har vi presset veldig hardt på dem, og jeg vil be om at alle gode krefter bidrar til å sette press på de aktørene, slik at vi får de opplysningene som de bør bidra med.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Jeg kan bekrefte overfor representanten Ryan at statsråden har usedvanlig gode nerver, i både den ene og den andre sammenhengen. Jeg møter framtiden med godt humør og ser muligheter mer enn de fleste, tror jeg. Når det gjelder strukturutvikling, var representanten Ryan også til stede da jeg gav uttrykk for dette i en tale i møte med næringsmiddelbedriftene, hvor det var et unisont press om at strukturrasjonaliseringen må gå dramatisk fortere enn nå. Jeg gav uttrykk for at jeg har et press i den motsatte enden, at noen sier at det nesten ikke skal gå framover i det hele tatt, og jeg gav uttrykk for at jeg står for en linje som jeg synes er forsvarlig, som jeg mener er faglig holdbar og rett for å møte de framtidsutfordringene vi står overfor. Men jeg sa også at det er en yttergrense for hvor fort vi kan gå, for vi snakker om folks hjem, folks viktigste investering gjennom livet, og vi skal ha en rimelig grad av trygghet rundt det. Nå var det slik at noen få dager etter at jeg uttalte dette, viste det seg at strukturrasjonaliseringen ikke gikk så fort. Den gikk faktisk ca. 20 pst. saktere. Dermed ble marginene etter den grensen som representanten Ryan har etterlyst, faktisk etablert.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Det er slik at taket, eller handlingsrommet for den enkelte bonde, er blitt større. Men det er ikke slik at de som driver innenfor dette faget og styrer politikken, på noe vis legger til grunn eller tror at alle skal utnytte det handlingsrommet maksimalt, for det er helt andre forutsetninger som må være til stede, nemlig den enkeltes arealgrunnlag, den enkeltes forutsetninger for å kunne bli større. Det handler om å gi handlingsrom for alle aktørene. Det er selvsagt ikke slik at norske gårdsbruk vil stange opp i dette taket hele veien. Det er et mye større mangfold enn den tankegangen som her legges til grunn. Vi har en strukturutvikling som er ca. pluss/minus 4 pst. i året. Det er slik det er i de fleste andre land i Nord-Europa, og det er ingen grunn til at denne strukturutviklingen skal gå fortere. Jeg synes det er viktig å understreke at parallelt med denne utviklingen skjer det en eventyrlig nysatsing i norsk landbruk, den er ganske formidabel, ved at noen satser nytt og utradisjonelt. Vi hadde en betydelig demonstrasjon av det på Karl Johan i Oslo sist helg, som viser at nå skjer det en stille revolusjon med nye alternativer. Det må være bra for landbruket og bygdene.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Den nye markedsordningen for melk er faglig sett og på alle vis en riktigere og mer oversiktelig ordning enn den vi har hatt tidligere. Det innebærer at det går et klart skille mellom hvor langt landbrukspolitikken går, og når den alminnelige nærings- og konkurransepolitikken overtar. Den streken går ved målprisen, som vedtas i jordbruksavtalesammeheng. Fram dit er det landbrukspolitikken som bestemmer. Etter det er det industrielle og konkurrerende aktører, som skal være som den ordinære industrien for øvrig. Dermed er det Konkurransetilsynet som overvåker det som skjer der. Dette har vært et viktig prinsipp for oss i Landbruksdepartementet. Det er kanskje vi som har vært drivkraften for å få fram tydeligheten ved denne streken: landbrukspolitikken og markedsregulering fram til målpris, og derfra lik startstrek for alle industrielle aktører. Jeg føler meg ganske overbevist om at dette blir godt ivaretatt. I løpet av de siste årene har konkurransesituasjonen blitt mye bedre. Det er ingen monopolaktører lenger. Selv på konsummelkmarkedet og direkte handel med melk med bonden, er vi nå i løpet av dette året oppe i om lag 20 pst. private aktører gjennom Q-meieriene. Dermed er det siste monopolområdet i landbruket falt.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Jeg synes det er viktig å presisere at den politikken når det gjelder strukturutviklingen på melkeproduksjon som Regjeringen har stått for, definitivt ikke har som mål at vi skal ha et gjennomsnittsbruk som er på taket av de kvoter som er tildelt. Det er og skal være et mangfold av størrelser, fordi det er et mangfold av forutsetninger for ulik størrelse. Arealgrunnlaget og forholdene å drive under er veldige ulike rundt omkring i landet. Når vi nå har kommet opp på et nivå på 400 000 liter melk på enkeltbruk, er det en størrelse som gjør det mulig også for enkeltbruk å kunne ta i bruk kjent teknologi som melkeroboter i dag, og ha økonomi til å investere i det. Det vil være veldig faglig galt, og politisk galt, om det bare skal være gjennom samdrift og større samdriftsløsninger at det skal være mulig å ta i bruk den nyeste teknologien som fins i Norge. Derfor er det etter mitt skjønn en riktig størrelse å ha et tak på for de få som ønsker eller har mulighet til å investere og satse så omfattende som det. Det skal føres en politikk for et mangfold av ulike bruk, og jeg bare minner om at et slikt lite virkemiddel som denne regjeringen tok i bruk, å åpne for å produsere melk utenfor melkekvote hvis man vil yste selv, faktisk har bidratt til en aldri så liten stille revolusjon. I løpet av kort tid er vi nå oppe i 140 godkjente ysterier rundt omkring på norske gardsbruk, og det lages 500 ulike oster. Det gjør at vi er i ferd med å få et mangfold i matmarkedet fra norske produsenter som vi ikke har hatt tidligere. Det er denne regjeringens politikk som utløser det. Vi er i starten på en veldig spennende framtid når dette får fortsette. Om kort tid vil det også komme en forskriftsendring som vil gjøre det mulig for de små gardsysteriene også å kjøpe inn melk for å utnytte sitt produksjonspotensial til ysting. Noen av dem vil nok ha forutsetninger for å bli ganske store og mer industrielle. Det synes jeg tegner bildet av en veldig spennende utvikling rundt omkring i norske bygder. Ellers vil jeg gjerne på tampen av debatten om jordbruksavtalen – for fjerde år på rad – få takke komiteen for mange spennende debatter og et godt samarbeid, og takke for at det også i landbrukspolitikken – som det heldigvis er bred enighet om i de fleste partier – har vært grunnlag for å ha spennende og gode debatter. Jeg synes også det er grunnlag for å gi ære til representanten Hedstrøm, som har stått for den mest alternative tenkningen – en konsekvent og dyktig debattant, som har resonnementer som holder vann, selv om de fleste av oss er uenig i dem. Derfor vil jeg gjerne også få lov til å takke for alle de gode anledningene fra denne talerstol.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
Jeg gav uttrykk for i vinter da vi arbeidet på det hardeste med gjennom frivillige veier å få slaktet ned så mye rein at vi kunne komme nærmest mulig og aller helst ned på måltallet på 64 300 rein pr. 1. april, at hvis vi får tallet lavt nok ned og ikke må iverksette tvangstiltak innenfor dagens lovgrunnlag, vil jeg levere en ny reindriftslov basert på siidaprinsippet innen årsskiftet. Nå ble ikke det situasjonen. Vi fikk et altfor høyt reintall, og jeg så meg nødt til så fort vi hadde tallene på plass og hadde gjort lovjobben, å fremme en endring i dagens lov for å ha nødvendige tvangstiltak på plass til høsten. Så tar jeg til etterretning at komiteen ikke så noen mulighet til å behandle det og gi Regjeringen disse virkemidlene på kort sikt. Nå er vi nok i en situasjon hvor Regjeringen fortløpende må vurdere å gjennomføre konsultasjoner og fremme endringer i dagens lov til høsten, og parallelt med det arbeide med en ny lov. Det vil nok ta noe lengre tid før det kan bidra til den nødvendige reintallstilpasningen.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-06-14:
Det er vanlig praksis i Stortinget at man stemmer over forslaget fra minste fraksjon først og beveger seg oppover. Det tilsier altså at vi stemmer over Fremskrittspartiets forslag først, og jeg vil fremme et konkret forslag om det.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-06-14:
Jeg vil bare bemerke for protokollens del at dette er et spill i forhold til hva som skal få flertall eller ikke, og den stemmerekkefølgen det nå blir lagt opp til, hindrer oss i å få et flertall for noe som det er flertall for her i salen, nemlig at det skal gjøres noe i forhold til Lista flyplass. Jeg skjønner at det er noen som ønsker den rekkefølgen fordi de ikke ønsker at det skal bli flertall her. Det vil jeg beklage.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2005-06-14:
Bare for å gjøre det klart: Det er flertallet i salen som bestemmer hvorledes man skal votere. Jeg vil også minne forsamlingen om at det i en tidligere flyplassak var slik at man endret voteringsrekkefølge i dette huset. Den gang var det Arbeiderpartiet som foreslo det.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-06-14:
Det er vanleg, slik presidenten har lagt opp til, å følgja ei voteringsrekkjefølgje med den minste fraksjonen først, men når det er eit ønske i denne salen, skal det koma til votering. Eg vil støtta at presidenten legg opp til ei alternativ votering mellom presidentens forslag og Martin Engesets forslag. Så får salen stemma over det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Eg trur det er vanskeleg i eit demokrati å forlanga at det ikkje skal vera politisk debatt knytt til alle politikkområde. Det er viktig òg at ein diskuterer spørsmål som er knytte til utanrikspolitikken, og det er sjølvsagt òg slik at når ein har ei regjering som består av fleire parti, vil delar av denne debatten måtta gå føre seg i dei ulike partiorganisasjonane. Det som likevel er viktig, er at dette blir avklart i Regjeringa, og når det gjeld signala frå Regjeringa, er det ikkje noko som helst grunnlag for å seia at dei ikkje har vore klare frå dag 1. Regjeringserklæringa slår heilt klart fast at hovudlinene i norsk utanrikspolitikk står fast, og det har heller ikkje kome signal frå nokon av dei som er medlemmer av Regjeringa eller frå regjeringshald om at situasjonen skulle vera annleis. At det då er enkeltmedlemmer i enkelte parti som har ulike syn, trur eg ikkje er noko som helst problem i den store samanhengen.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Eg er veldig glad for at Høgre no er med på det som er den breie politikken i Noreg i tilknyting til bistand. Det er i alle fall ei nyorientering som har skjedd i løpet av dei siste fire åra. Det blir ikkje mindre pengar til Afrika med den nye regjeringa sitt opplegg. Det er slik at ein del av dei pengane som Bondevik II-regjeringa hadde sett av til enkeltland i Afrika, i dag vil gå via FN-systemet. I alle tilfelle vil løyvingane liggja høgare for 2006 enn i 2005. Eg synest det er viktig at me har klare målsetjingar og prioriteringar i bistandspolitikken, men etter mitt syn må dei vera knytte til humanitære spørsmål, fysiske forhold på bakken. Derfor er det vanskeleg for meg å seia i dag kor dei største behova vil vera om fem år. Men så lenge me seier at det er FN sine tusenårsmål som er hovudretningslinene, vil det òg vera det som avgjer kor desse pengane frå Noreg vil bli kanaliserte, og slik som det ligg an for neste år, betyr det Afrika.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Eg føler vel kanskje her at ein prøver å laga ein motsetnad som etter mitt syn ikkje er der. Det som er heilt klart, er at me ønskjer å ha ein offensiv politikk frå Noreg si side i forhold til å gje bistand til den fattige delen av verda. Det er òg slik at me har sagt at når det gjeld innretninga på desse pengane, skal me først og fremst støtta oss på FN sine tusenårsmålsetjingar, som er rimeleg konkrete. Då er det viktig at me brukar pengane på den måten. Så er det altså slik at det er behova ute i verda som må vera viktigare enn at ein i dag bestemmer seg for kva geografiske område ein skal prioritera om fem år, dersom utviklinga i mellomtida har vore annleis enn det ein i dag reknar med. Så det viktigaste etter mitt syn er at det blir stilt nok pengar til disposisjon. Eg oppfattar det slik at det er stor semje om kven som skal få den hjelpa, og då meiner eg at dei geografiske spørsmåla knytte til det vil løysa seg sjølve.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Morten Høglund seier at dei vil vera med på den bistanden som er effektiv, og gå imot den som ikkje er effektiv. Eg vil for så vidt tru at det gjeld dei fleste her i salen. Men det som er heilt klart, er at med Framstegspartiet sine budsjett ville me få dramatiske verknader både i spørsmål om vaksinering og utdanning og i spørsmål om reint vatn og nok mat. Dersom me hadde gjennomført dette budsjettet til Framstegspartiet, ville store delar av verdas befolkning som i dag får akutt hjelp, ikkje få det. Så dette er Framstegspartiet av godt gammalt merke. Men som eg nemnde i mitt innlegg, har det vore andre signal frå Framstegspartiet. Då Siv Jensen var i Afrika og såg dette på nært hald, blei ho tydelegvis påverka av situasjonen. Ho sa då at Framstegspartiet skulle vurdera å komma tilbake igjen og vera ein meir aktiv aktør i høve til bistand. Er det slik at Siv Jensen berre blei påverka av situasjonen der og då, eller har ho lidd nederlag internt i Framstegspartiet, sidan me no ser berre det gamle Framstegspartiet og desse signala undervegs har forsvunne?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
President! Eg trur det blei gjort ein feil, slik at eg ikkje fekk stemt. Eg er ikkje teken med i det fleirtalet der.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Vår utviklingspolitikk skal jeg kommentere nærmere i mitt innlegg senere. Utenrikskomiteens leder startet med å snakke om at målet for norsk utenrikspolitikk er størst mulig enighet, og at hovedlinjene ligger fast. Det er vanskelig å være uenig i det. Allikevel har vi den siste tiden sett tendenser til at de største uenigheter i norsk utenrikspolitikk, hvis vi ser bort fra utviklingspolitikken, har vært mellom regjeringspartiene. Er det en tilfredsstillende situasjon? Er det slik at den type åpen debatt vi nå har sett om boikott av Israel eller manglende støtte til amerikanere i Afghanistan, kommer til å fortsette, og at vi således er i ferd med å få en regjering som sender utydelige signaler om hva som nettopp er hovedlinjene i norsk politikk?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Ja, det er klart: Vi kutter så betydelig at det vil gå ut over visse prosjekter. Nå nevnte jeg at vi setter av 1 milliard kr til helserettede tiltak, bl.a. vaksinering. Akutt hjelp, nødhjelp, har vi i grunnen aldri stilt oss på sidelinjen av, snarere tvert imot. Vi har, som jeg også refererte til, gjennom arbeidet med utviklingsmeldingen redegjort grundig for vårt syn på bistand og utvikling. Jeg kjenner ikke igjen den beskrivelsen av Siv Jensens besøk til Uganda. Her har Fremskrittspartiet hatt en politikk i mange år, den har vært godt presentert i Stortinget, og det er det jeg som utenrikspolitisk talsmann forholder meg til i denne sammenhengen.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Selvfølgelig er det mye samarbeid som tjener Norges interesser. Om alt samarbeid gjør det, og om alle tiltak og alle bevilgninger fra Norge ensidig er med og tjener Norges interesser, er vi usikre på. Vi peker på en del svakheter ved bistandspolitikken, og resultatene her taler jo også svært mye for seg selv. 50–60 år med bistandspolitikk fra Norge og fra verden har ikke gitt de resultater for f.eks. Afrika som man ikke bare hadde håpet på, men som man burde ha avkrevd. Men selvfølgelig må vi delta aktivt på den internasjonale arena: samarbeide, påvirke og støtte opp under positiv utvikling. Men det som er resultatet av utviklingspolitikken, har dessverre ikke vært positivt, og det er det vi peker på.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Når det gjelder kuttet i bevilgningene til ambassadene, forstod jeg ikke det. Jeg føler vel at vi har støttet opp under rammen til våre utenriksstasjoner. Men det får vi se på. Klimaendringer er en alvorlig situasjon, og vi bestrider ikke at ting skjer med klima. Det er riktig at vi har en diskusjon knyttet til menneskeskapt klima. Nå pågår det en intens debatt også internasjonalt ikke minst om verden etter Kyoto, og vi ser at land som f.eks. Storbritannia er i ferd med å se om de skal justere sin kurs. Når man snakker om en drastisk omlegging av politikken for å møte dette, er det, slik vi oppfatter det, vel dokumentert at det nødvendigvis ikke er den beste måten å bruke ressurser på. Skal vi hjelpe dem som rammes, er det kanskje andre politikkområder som bør justeres. Men det er klart at dette er en lang debatt å ta i et replikkordskifte, så vi får komme tilbake til det.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Utenrikskomiteens leder har neppe grunn til å bekymre seg om Høyres syn på bistandsnivået. Det nivået bistanden ligger på nå, er helt i pakt med Høyres langsiktige politikk, og siden jeg var saksordfører i forbindelse med bistandsmeldingen i vår, kan jeg jo minne ham om at vi har en uttalelse i innstillingen til den sammen med flere av de andre partiene om en tilsvarende forpliktelse med hensyn til nivået for den kommende fireårsperioden. Jeg ser at representanten Akselsen har det travelt med å forklare hvorfor man går over til å gi mer penger til FN, mindre penger til Afrika, og det kan se ut som en svekkelse av Afrika-bistanden. Jeg må minne om at i innstillingen til bistandsmeldingen ville en enstemmig komite sette inn veiledende måltall for hvor mye av norsk bistand som skal gå til fattige land. Hvorfor har Arbeiderpartiet frafalt dette nå? Er det for å komme unna å bruke så mye penger på Afrika, fordi det er så mange andre, fristende formål?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Som et lite land er Norge avhengig av internasjonalt samarbeid. Fattigdomsrettet bistand, fredsbygging og miljø er blant de mest sentrale feltene på den internasjonale dagsordenen. Disse feltene handler om to ting: verdier og norske interesser. Fremskrittspartiet foreslår derimot en kraftig svekkelse av Norges bistand til verdens fattige, til fredsbygging og til internasjonalt miljøsamarbeid, f.eks. Kyotoprotokollen. Fremskrittspartiet står helt isolert i Stortinget i denne målsettingen, og i neste omgang vil Fremskrittspartiets politikk bidra til å isolere Norge i verden. Er denne dramatiske svekkelsen av Norges internasjonale engasjement et utslag av mangel på verdier, eller mener Fremskrittspartiet i fullt alvor at internasjonalt samarbeid innenfor bistand, fredsbygging og miljø ikke tjener Norges interesser?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Når det gjelder selve budsjettbeløpene, er de små, som det ble sagt. De har gått litt opp og ned de siste årene. Jeg synes ikke det er dramatisk på noen måte. Men det jeg synes er dramatisk, er at vi svekker vårt forhold til EU og vår påvirkningsmulighet der ytterligere i vår utenfortilstand gjennom å så tvil om vår holdning til Europa-samarbeidet fra Regjeringens side. Med en del av de holdningene som kommer til uttrykk fra enkelte av regjeringspartiene, må det absolutt være grunnlag for tvil i Brussel om hvor de har Norge som samarbeidspart, og dette ser vi jo frem til å se videreutviklingen av. Det kan være bekymringsfullt med hensyn til vår evne til å ivareta Norges interesser i Brussel.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Det er vel ingen tvil om at handel er like vesentlig som bistand, altså «aid and trade», og det er vel andre komponenter i det også. Et helt kapittel man kunne diskutere, er jo også egendisponering over et lands naturressurser, og der har vel Europa fremdeles en del å diskutere med en del av disse landene. Jeg synes vel ellers at betraktningen om Høyres inngang i varmen, for å tolke det sånn, er litt påtatt. Høyres linje i bistandspolitikken har vært langsiktig, og den kjører vi videre. Men det jeg synes at vi har vært med og tilført debatten de siste par årene, er en mer realistisk holdning til verdien av mer konkret målbeskrivelse for hva man vil oppnå, og det å utvikle verktøy, redskap for evaluering og resultatoppnåelse. Og nettopp på det området kan jeg komme tilbake til et av mine poeng fra innlegget, nemlig at der synes vi kanskje at Verdensbanken er de som har nådd lengst, og i grunnen lenger enn FN.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Det er en vanskelig replikk, fordi det er så mye godt å velge i i fellessekken «liv og lære og konsekvenser av det». Men jeg har festet meg ved følgende: På hvilken måte mener SV at en ensidig norsk boikott av Israel, som ikke er forankret i FN, eller noe annet sted for den saks skyld, vil hjelpe utenriksministeren til å forsterke det norske fredsengasjementet mellom Israel og de palestinske myndighetene?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Både innlegg i avisene de siste dagene og debatten her viser tydelig at både storting og regjering er opptatt av folkerett, demokrati og menneskerettigheter. Men så gjelder det da å omsette prinsippene i praksis, og jeg vil trekke frem et eksempel: Castro-regimet på Cuba nekter å møte norske offisielle representanter, og det er fordi vårt stedlige konsulat inviterer medlemmer av den demokratiske opposisjonen til mottakelse. Gerd-Liv Valla oppfordrer nå Regjeringen i VG 27. november til å utestenge de opposisjonelle og svekke vår dialog med dem for å lokke Castro til det hun kaller en dialog. EU har da allerede beveget seg inn i denne retningen for to år siden, men må selv konstatere at Castros undertrykkelse av demokratiet på Cuba er like hard. EUs politikk har overhodet ikke rikket Castro. Kan utenriksministeren forsikre at han ikke vil svekke dialogen med og støtten til den demokratiske opposisjonen på Cuba i tiden fremover?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Vi har fokusert på spørsmålet rundt Verdensbanken før i dag, fordi det er et av de områdene som prioriteres ned når man prioriterer opp overføringene til FN. Regjeringens skepsis til Verdensbanken har vært synlig både i Soria Moria-erklæringen og i statsbudsjettet – det på tross av at Verdensbanken på mange områder har kommet Norge og andre giverland i møte når det gjelder prioriteringer. Samtidig er det vel kjent at Verdensbanken er en viktig støttespiller i forbindelse med flere fredsprosesser der Norge er tungt engasjert, ikke minst på Sri Lanka og i Midtøsten. Spørsmålet er da om Regjeringen planlegger å svekke Verdensbanken også der.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Jeg merker meg at den ene statsråden etter den andre forsøker seg på en historiebeskrivelse av Høyres forhold til bistandsnivået, men det kan leses i innstillingen til St.meld. nr. 35 for 2003–2004. Det som står der, har jeg som saksordfører ført i pennen selv. Vi vedkjenner oss det som står der, men jeg vil samtidig si, og det skal man ta innover seg, at når vi arbeider for å øke til 1 pst., og holde det i årene fremover, vil vi samtidig være en pådriver for bedre målbeskrivelse, resultatmåling og metodisk evaluering. For å få det til er det ikke nok å love at man skal gjøre så godt man kan. Her tror jeg faktisk det kreves et helt konkret systematisk metodeutviklingsarbeid for å kunne se hva man kan få til. Det er ikke minst viktig på grunn av giverreform og nye måter å gi bistand på, f.eks. budsjettstøtte. Er dette noe Regjeringen vil gå inn i?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-05:
Fyrst vil eg gje ros til leiaren for utanrikskomiteen for eit hovudinnlegg som klart bar preg av at hovudlinene i norsk utanrikspolitikk skal førast vidare og ligg fast, og grunngjevinga for det. Det er viktig for eit lite land, og det har Kristeleg Folkeparti si støtte. Men vi vil kome tilbake til ting som tyder på at ein ikkje alltid klarer å utøve dette godt nok mellom dei tre partia. Mitt spørsmål no er ei vidare oppfølging av representanten Vallersnes sitt spørsmål. Eg går ut frå at representantane frå Arbeidarpartiet som i innstillinga til utviklingsmeldinga, som trekkjer opp eit perspektiv for åra framover og for neste stortingsperiode, faktisk er med på å skrive inn fleirtalsinnstillinga der, legg opp det som er Arbeidarpartiet sin politikk framover. Der var det heilt klart at ein ville ha målsett tal i forhold til Afrika. Var dei så kortvarige på datostempling, eller kan ein rekne med at dei faktisk er haldbare?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-05:
Eg oppfattar vel at SV har gjort meir enn å reise debatten. Så vidt eg oppfatta, har landsmøtet anbefalt boikott, og eg oppfattar at ein vil setje i gang ein kampanje for det over nyttår. Mitt oppfølgingsspørsmål til representanten Vallersnes sitt spørsmål er: Meiner SV at Iran er eit betre demokrati med meir respekt for menneskerettane enn Israel, sidan ein i debatten om Iran faktisk ikkje i det heile støtta ideen om boikott, som Framstegspartiet ønskte, men la seg på den linja som Regjeringa fekk brei støtte til, at kritisk dialog var den beste vegen for å nå målet? Meiner SV altså at Israel er ein større versting enn Iran, når vi veit kva som er dokumentert i forhold til Iran sitt styresett?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-05:
Det Kristeleg Folkeparti eigentleg meiner om det kuttet, og om behovet for at det er ein post for den ordninga, går fram av budsjettinnstillinga i dag. Innanfor dei ekstra midlane som kom innanfor ramma der, var det heilt naturleg at ein gjekk inn på posten til fredsorganisasjonane, og at ein gjekk inn på den kultursatsinga som er lagd inn frå regjeringa Stoltenberg. Så der trur eg at representanten Valle og Kristeleg Folkeparti er heilt einige. Men framleis er det altså slik at det er 46,5 mill. kr mindre til frivillige organisasjonar i det noverande budsjettet enn det var i det framlegget som regjeringa Bondevik hadde, på den posten som eg nemnde tidlegare.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-05:
: Når det gjeld å byggje på FN og på folkerettslege prinsipp ved militære aksjonar, var det ei heilt klar prioritering òg frå den førre regjeringa. Det kom fram i komiteinnstillinga til både forsvarskomiteen og utanrikskomiteen, der ein hadde heilt klare køyrereglar når det gjaldt at det folkerettslege prinsippet skulle liggje til grunn for eventuelle væpna aksjonar. Når det gjeld Soria Moria-erklæringa si omtale av FN og prioriteringa av det, vil eg seie at det som står der er positivt. Eg sa noko om det i forhold til budsjettet, at når ein fyrst skulle begynne å prioritere det, burde det ikkje ha skjedd med dei kutta som er komne i budsjettet på andre område. Det føreset at ein er like tydeleg på evaluering på det området som ein har vore på andre område, for det er heilt klart at FN har ein lang veg å gå for å verte effektiv nok. Men elles vil eg seie at det er positivt, det som Soria Moria-erklæringa seier om FN.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-05:
Eg vil på vegner av Kristeleg Folkeparti seie meg svært tilfreds med at utanriksministeren klargjorde ei rekkje forhold som har vore tekne opp i debatten her i dag, og spesielt at han no er heilt tydeleg i forhold til at det er uaktuelt for regjeringa Stoltenberg å innføre nokon slags boikott av staten Israel. Men eg synest det er viktig å få presisert éin ting til rundt det forholdet. Uklarheita oppstod på grunn av at finansminister Kristin Halvorsen som SV-leiar uttalte at saka ikkje var ferdigbehandla i Regjeringa. Eg går ut frå at når utanriksministeren her klart seier det er uaktuelt for Regjeringa å innføre ein boikott, så er det eit ferdigbehandla svar, for å seie det på den måten, slik at den uklarheita som vart skapt med oppslaga i Dagsavisen, ikkje vert hengjande igjen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2005-12-05:
Eg tillèt meg å replisere at det er vel meir sannsynleg at det er påverknaden regjeringa Bondevik II, via Hilde Frafjord Johnson, har hatt på Verdsbanken, som gjer at Verdsbanken no høyrest ut som Soria Moria-erklæringa. Det har vel vore meir innverknad derifrå enn frå ei erklæring som akkurat har kome. Eg trur at Solheim vil verte ein glimrande utviklingsminister, og han skal ha ein konstruktiv, men kritisk opposisjon i Kristeleg Folkeparti, som ynskjer å leggje trykk på dette området. Men når han kallar ein prosentdiskusjon ein «liksom-debatt», og når han kallar dei endringane som er gjorde, ein «liksom-debatt», må det verte feil. Eg vil vise til ein av dei stabbesteinane, nemleg målet om 1 pst. av brutto nasjonalprodukt, som den førre regjeringa, etter ein innsats frå Kristeleg Folkeparti, hadde, og som den noverande regjeringa har. Det er eit eksempel på at slike stabbesteinar er viktige. Det kan dei vere i forhold til store mål innanfor utviklingspolitikken elles. Eg ventar at utviklingsministeren er einig i det som ei overordna problemstilling, og så ventar eg at han kjem tilbake med det konkrete når det gjeld Afrika.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Fremskrittspartiet vil være med på å støtte nødhjelp, og det er bra. Men så er det noe med å være føre var, og der kjenner en Fremskrittspartiet. De er ikke er villige til å være føre var, altså forhindre at katastrofer skal skje. Det er vel ingen tvil om at miljøsatsing er en viktig måte å være føre var på. FN spår at det i åra framover vil komme mange klimaflyktninger på grunn av klimaødeleggelser eller klimaforverringer og miljøødeleggelser. Er det ikke da et paradoks at Fremskrittspartiet ikke anerkjenner at det må gjøres noe drastisk med den globale oppvarmingen, men holder på at dette ikke er menneskeskapt? Hva mener Fremskrittspartiet om akkurat det? I likhet med SV er Fremskrittspartiet opptatt av at vi skal ha frivillige organisasjoner som en viktig del av demokratiet. Men så er det altså sånn at kuttene som Fremskrittspartiet kommer med når det gjelder ambassader osv., vil gå ut over det samarbeidet frivillige organisasjoner har med ambassader og fagfolk.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Det er riktig at SV er et klart nei til EU-parti og har argumenter som til forveksling er lik det franske nei-flertallets, nemlig mangel på demokrati, mangel på åpenhet og en rekke andre argumenter. Så hvorfor støtte opp om FN? Kan man ikke bruke de samme argumentene der? For det første har FN noen helt andre målsettinger enn det EU har, og små land er avhengige av at vi har en internasjonal rettsorden. Det er utrolig viktig at vi har en internasjonal rettsorden og et internasjonalt organ som kan legitimere maktbruk når maktbruk trengs, sånn at ikke de store landene kan ta seg til rette på egen hånd. Så er det også riktig at vi er nødt til å støtte reformarbeidet i FN. Det er kommet en rekke forslag til hvordan det kan gjøres, og det vil få SVs sterke støtte.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
SV tror ikke at en ensidig boikott av Israel er svaret. SV vil at vi skal ha en debatt rundt det. I 2003 møtte jeg Zahira fra Palestina. Zahira er i dag minister for kvinnespørsmål i de palestinske sjølstyremyndighetene. Zahira fortalte meg om murene. Hun fortalte meg om palestinske landsbyer som er både innestengte og utestengte, om barn som hindres i å gå på skolen, bønder som ikke får dyrket jorda si, og at de som har arbeid, ikke har mulighet til å komme seg på jobb på grunn av murene. Jeg er enig med Kåre Willoch, som sa at det aldri blir fred dersom ikke palestinerne har et håp om ei framtid. Etter mange års brudd på folkeretten og manglende vilje til å etterleve FN-resolusjoner, mener vi at det iallfall går an å diskutere om det skal legges et større press på Israel. Og vi har altså reist debatten rundt boikott, noe som jeg ser også flere andre diskuterer.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Nei, vi mener ikke at Iran er noe bedre enn Israel, til det er bruddet på menneskerettighetene og bekymringen for at Iran kan utvikle egne atomvåpen, for stor. Derfor tok vi også til orde for en rekke tiltak i den interpellasjonsdebatten som ble holdt her. Men det er altså forskjell på brudd på menneskerettigheter og okkupasjon. Jeg går ut fra at også representanten Lilletun er enig i at Israel har okkupert palestinske land, og at det må gjøres noe for at det skal bringes til opphør, slik at palestinerne kan få et håp om at det er mulig å ha ei framtid. Så kan vi diskutere ulike måter å gjøre det på, og vi har altså reist en debatt – partiet SV har reist en debatt – men vi forholder oss jo til hva Regjeringa kommer til. Vi kan ikke gå noen alenegang på dette(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Først noe som jeg er helt enig i, nemlig det representanten Jon Lilletun sa om betydningen av mikrokreditt. Jeg har sjøl vært og sett hvor fantastisk denne ordninga har fungert i Bangladesh. Der vet vi også at det er veldig stor tilbakebetalingsprosent. Det er virkelig et effektivt virkemiddel for at fattige sjøl kan løfte seg ut av sin fattigdom. Kristelig Folkeparti lovpriser støtte til frivillige organisasjoner, og der er vi helt enige. Det sivile samfunn, demokratiet, er avhengig av at vi har de frivillige organisasjonene. Da blir det et paradoks at samtidig som representanten Jon Lilletun kritiserer kutt i penger til frivillige organisasjoner – men det blir det samme som saldert budsjett for 2005 – har altså regjeringa Bondevik kuttet i bevilgningene til fredsorganisasjonene, til informasjonsarbeidet der. Jeg har lyst til å høre hva Kristelig Folkeparti egentlig mener om det kuttet.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Høyre vil gjerne framstille seg som det store Europa-partiet og en garantist for en levende Europa-debatt – skjønt jeg synes ikke det var mye synlig da Høyre satt med utenriksministeren. I budsjettet foreslo de et dramatisk kutt – ikke stort i budsjettsammenheng, men et dramatisk kutt – til informasjon om europeisk samarbeid. Det er et besynderlig bidrag til å holde en Europa-debatt levende. Jeg er glad for at Stoltenberg-regjeringen retter opp det kuttet, men jeg skulle gjerne likt å få en begrunnelse for det kuttet fra representanten Vallersnes. Jeg vil mene det er et dramatisk kutt – nesten en halvering av støtten til informasjon om europeisk samarbeid.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Frå opposisjonen er det i dag både komme kritikk av bistanden og faktisk sådd tvil om bistanden verkar, og det er det alle gode grunnar til. Vi veit at han ikkje verkar sånn som han var tenkt då han blei starta opp for 50 år sidan. No har Høgre komme på plass når det gjeld volum. Det har ikkje Framstegspartiet. Likevel er ein frå Framstegspartiet si side sterkt kritisk til innhaldet i bistanden, og det trur eg kan vere bra. Viss ein trur på at det er for å gjere han betre, så er det jo ingen ting som er betre enn det. Det nye mantraet som er komme, nemleg handel, er like sterkt som den optimismen vi hadde då bistanden starta. Då er det om å gjere at vi ikkje går i den same fella og får ei for stor tru på handel, at det skal rydde opp i alt. Så mitt spørsmål til Høgre går i forhold til om Høgre godkjenner prinsippet om at det er nødvendig for enkeltland å sikre seg sjølv, ved proteksjonisme, og at handel aldri kan vere heilt fri.