Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-11-14:
Dyrking av tare har potensial til å bli en betydningsfull kystnæring. Men det forutsetter at man lykkes i å gi næringen riktige rammevilkår og virkemidler langs hele verdikjeden. Det å høste lenger ned i næringskjeden, ta i bruk uutnyttede arter ved dyrking av makroalger, tang og tare gir nye muligheter for sysselsetting og økt verdiskaping. SINTEF har estimert en produksjon på 20 mill. tonn innen 2050, med en årlig verdi på 40 mrd. kr bare i Norge. Dette estimatet blir ofte framhevet når man drøfter: Hva skal Norge satse på i framtiden? I dag dyrkes det ca. 200 tonn tare, så det er langt fram før vi er i nærheten av framtidsvisjonene på produksjon av makroalger. Flere gründere langs hele kysten har satset og etablert bedrifter som dyrker tare. Målet er å bygge en bærekraftig næring og skape lønnsomme arbeidsplasser langs kysten. Bedriftene ser svært positivt på samarbeid, og er tilknyttet Norsk Taredyrkerforening, som er et bedriftsnettverk for dem som dyrker tare, der markedssegmentet i hovedsak er konsum. Bedriftsklyngen består av dem som har kommet lengst i utviklingen av en framtidsrettet taredyrkingsnæring. Bedriftene har tilegnet seg god kunnskap gjennom de siste fire–åtte årene om produksjon, høsting, prosessering og ikke minst marked. Næringen er nå på et kritisk punkt, der drahjelp fra myndighetene er helt nødvendig for at bedriftene skal klare seg over kneiken og legge grunnlaget for en ny norsk marin næring. I verdikjeden til tarenæringen har bedriftene begynt å få gode erfaringer med produksjonen, men det er fremdeles store kunnskapshull. Produksjon av tare er biologi, og det oppstår stadig nye utfordringer. Det er behov for ny kunnskap og mer forskning. Tarenæringen er avhengig av at kunnskap og kompetanse er lokalt tilgjengelig, og kompetansen bør derfor utvikles i Norge. I dag er selskapet som leverer sporer og stiklinger til bedriftene, lokalisert i Nederland. Skulle dette selskapet gå konkurs, vil det være svært kritisk for produksjonen. Vi må bygge opp kompetanse på dette viktige feltet, som er tarens «yngel og settefisk». I vekstfasen i sjø er det viktig med gode lokaliteter og rent vann. I år opplevde alle tarebedriftene dårligere vekst enn tidligere år, uten at man helt vet årsaken. Det er et svært kritisk punkt for næringen. Bedriftene har nå fått til flere spennende avtaler med markedsaktørene, og produkter er tilgjengelig i ulike butikker og som råvare. Næringen må være leveringsdyktig nå når markedsinteressen er økende. For at næringen skal bli konkurransedyktig på pris i Europa, må produksjonen bli mer effektiv for å få ned kostnadene. Ny teknologi og tilpasset høsteutstyr er en del av utviklingen i en ny næring. Det foregår en del testing, men ved en oppskalering av næringen trengs det mer effektiv høsting, logistikk til mottak og gode fasiliteter for prosessering, bl.a. tørkeanlegg. Når taren blir tatt ut av sitt kjente element, som er sjøvannet, begynner nedbrytningen fort, så taren må raskt prosesseres. I dag låner bedriftene prosesseringslinjer av sjømatnæringen for å sortere, kvalitetssjekke og videreforedle taren. Taren blir i hovedsak i dag ferskfryst eller tørket, deretter prosessert videre til ferdig produkt. Det arbeides kontinuerlig med produktutvikling innen humankonsum, fôrutvikling, både til fisk og til dyr, og andre anvendelsesområder for tare. Taren er faktisk vår regnskog, og den er fem–seks ganger mer effektiv enn regnskog per tonn. Storstilt taredyrking kan også bli aktuelt for CO2-fangst. Dette forskes det også på, og det kan bli spennende i framtiden. Hvorfor skal vi spise tare? Tare er en god kilde til fiber, mineraler, antioksidanter som selen, og vitaminer. Tare er i seg selv en smaksforsterker, da den inneholder glutamat, som gir den karakteristiske smaken, også kalt den femte smak. Matvaretrygghet er viktig for bedriftene. Tare har svært varierende jodinnhold, avhengig av art og prosesseringsmetode. Næringen har hatt god dialog med Mattilsynet, og de har blitt enige om en merkeordning på tareproduktene med hensyn til jod og anbefalt daglig inntak. Det er sukkertare og butare som dyrkes i Norge. Gjennom analyser av ulike arter falt valget på disse to, da de har svært lave konsentrasjoner av f.eks. uorganisk arsen og andre tungmetaller. Flere av bedriftene har utviklet ferdige produkter til det norske markedet. I hovedsak er dette krydder- og paneringsprodukter, samt i snacksegmentet som nøtter med tare. Det er et utall av muligheter. Tare inneholder 50–70 pst. mindre natrium enn det tradisjonelle bordsaltet og er en god salterstatter, og kan fungere godt som ingrediens og smaksforsterker i supper, sauser, fiskekaker, brød, buljong, fiskeprodukter osv. Her trengs det mer arbeid og samarbeid med andre industrielle aktører i Norge. Europa er et interessant marked. Norsk Taredyrkerforening har i 2018 og 2019 jobbet mye med Frankrike, Tyskland, Spania, Polen og Russland. De opplever en voksende interesse for tare som produkt og ingrediens. Det europeiske markedet for alger var i 2013 på ca. 3 000 tonn våtvekt og 472 tonn tørrvekt, med en forventet økning på 7–10 pst. årlig. Det betyr at markedet i 2020 dermed vil være på rundt 900–1 000 tonn bare av tørrstoff. Tare til mat er en framtidsrettet næring. Vi må endre kostholdet vårt og spise mer bærekraftig. Tare har også flere markedssegmenter – kosmetikk, dyrefôr, som er nevnt, og bioraffinering. Humankonsum er det som er mest spennende per nå for de norske bedriftene. Tilbakemeldingene fra aktører i Europa er at kvaliteten på norsk dyrket tare er svært god. Norge er kommet langt når det gjelder dyrking av tare. I Europa ellers er det mest FoU-dyrking, men flere selskaper er på vei til å etablere kommersiell dyrking. Det er en del dyrking i USA og Canada og på New Zealand. Norge er per i dag i front, og tareartene trives godt langs vår kalde kyst. Her kan Norge ta ledelsen når det gjelder dyrking av sukker- og butare, og ta en viktig posisjon i Europa. En av utfordringene er pris, som sagt. Dette er en næring i en tidlig fase, med mye uløst, og produksjonskostnadene er derfor på dette tidspunktet for høye. Prisen på produktet blir relativt høyere enn taren fra Asia, som er den andre store leverandøren. Næringen vet at prisen på sikt vil gå ned, men på dette tidspunkt er det kritisk for bedriftene å komme over oppstartsutfordringene. Som tidligere nevnt ser tarenæringen behov for å bygge opp norsk kompetanse til å framstille stiklinger og sporer i Norge. Kvaliteten på det som settes ut i sjøen på tau, er kritisk. Det trengs mer kunnskap om kvalitet. Bedriftene opplever at regelverket for å få tillatelse til å dyrke er tilpasset fiskeoppdrettsnæringen, og etterlyser et regelverk for tarenæringen, slik at søknadsprosessen blir mer effektiv. Det er en stor risiko for bedriftene i dag å sette ut og dyrke tare. Selv ved gode undersøkelser av lokasjon kan produksjonen bli minimal eller langt mindre enn planlagt. Næringen trenger risikoavlastningsordninger i oppstartsfasen. Aktører i Europa etterspør store volumer til en lavere pris enn bedriftene kan levere i dag. Å oppskalere produksjonen er også forbundet med stor risiko for den enkelte bedrift, og næringen trenger drahjelp for å komme opp på et nivå som gir stordriftsfordeler. Så spørsmålet er: Hvordan vil statsråden skape gode rammebetingelser for at taredyrking kan bli en ny marin næring og få nødvendig drahjelp for å komme over den kritiske fasen som de er i nå?