Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Barnehage, skole og SFO er alt gode velferdstilbud vi trenger og ønsker. Flere barn tilbringer stadig mer tid der. Ansvaret for barns oppdragelse, omsorg og læring overføres mer og mer til staten. Ikke alle er fornøyd med at vi mer og mer nærmer oss en statliggjøring av barndommen. Høyre mener at de som ikke finner seg til rette med offentlige løsninger, må gis anledning til å velge annerledes eller etablere alternativer. Barn er forskjellige. Familier er forskjellige. Synet på læring, oppdragelse og omsorg varierer. Staten vil aldri kunne sikre et tilstrekkelig mangfold av tilbud. Frihet til å velge annerledes og trygghet for at man ikke skal være nødt til å innrette seg etter statens fellesskapsløsninger, er sentrale områder Høyre vil kjempe for i denne perioden. Regjeringen vil i økende grad styre mest mulig av familielivet til det norske folk. Stadig begrenses mors og fars muligheter til å ta egne valg for sine barn i tråd med egne ønsker og egen livssituasjon. Regjeringen svekker muligheten til å velge mellom offentlig skole og friskoler. De fratar foreldrene retten til selv å velge fordeling av foreldrepermisjonen. De fjerner muligheten for de aller yngste barna til å få en annen omsorg enn barnehage ved å kutte kontantstøtten, og de reduserer og gradvis utfaser mangfoldet i barnehagetilbudet ved å endre rammevilkårene for private barnehager. Foreldres ansvar pulveriseres, og statlig omsorg overtar i stadig økende grad. Familiepolitikk skal ikke være noe som bare staten håndterer. Den skal ikke utvikles ut fra en tro på at alle identifiserbare problemer kan løses med regulering og bidrag fra statskassen gjennom tvungen tredeling av permisjonen og obligatorisk barnehage for alle. Det er urovekkende å se den enorme reguleringsiver som preger landets regjering. Uansett handler foreldrepermisjonen til syvende og sist om barnas krav på omsorg fra sine foreldre i sitt første leveår. Det er det kanskje en del politikere som bør legge seg på minne. Permisjonen skal ikke være et verktøy i likestillingskampen. Det håper jeg også vil prege debatten som komiteen skal ha videre. Kontantstøtten står for fall med den sittende regjering. Begrunnelsen for å fjerne ordningen er at kvinner som er hjemme med barna, taper i karriere- og lønnsutvikling. Det hevdes fra ivrige kontantstøttemotstandere, også i denne salen, at kontantstøtten bidrar til at enkelte innvandrergrupper ikke tilegner seg det norske språket og mister muligheten til integrering, at barn med åpenbar omsorgssvikt i hjemmet ikke blir fanget opp tidlig nok, og trenger et barnehagetilbud. Vi ser at valgfrihet, fleksibilitet og ansvar for egne barn er underordnet Regjeringens politiske mål om likestilling, integrering og kontroll. Regjeringens familiepolitikk fratar familier med dårlig økonomi muligheten til å velge. Disse familiene fratas den retten til fordel for en storstilt sponsing av middelklassen og til deres ønske om å kunne velge selv. Regjeringens politikk vil bevege oss mot et samfunn der de velholdne får velge hvordan de vil leve livene sine, mens de med mindre ressurser må ta til takke med rigide statlige løsninger, uten rom for fleksibilitet og mangfold. Dette leder oss inn i et nytt klassesamfunn. Dette er en politikk med mindre til dem som har minst fra før. Det er sterkt beklagelig. Når det gjelder barnehager, har vi en stor utfordring når det kommer til å sikre tilstrekkelig og kompetent bemanning. Hardt press på utbyggingen har åpenbart fått negative konsekvenser når det gjelder kvaliteten, noe som gjenspeiles i en stadig økning i antall dispensasjoner fra pedagogkravet og flere barn pr. ansatt. Høyre er glad for at regjeringspartiene i vår imøtekom Høyre og opposisjonens krav om likebehandling av offentlige og private barnehager. Høyre mener private barnehager bidrar til et stort mangfold i barnehagetilbudet. Vi vil derfor jobbe hardt for en raskere innfasing av full likebehandling mellom offentlige og private barnehager. Å endre tilskuddssatsen midt i et driftsår har betydelige administrative omkostninger, og det er vanskelig å forstå hvorfor Regjeringen pålegger barnehagene og kommunene denne ekstrabelastningen. Deltakelse i sosiale og aktiviserende fritidsaktiviteter gir økt livskvalitet og glede for mange barn og unge. Det er ikke heldig at barn og unge ikke gis anledning til slik deltakelse på grunn av dårlig økonomi. Det frivillige organisasjonslivet har gode tilbud, men er selvfølgelig avhengig av kontingentinntekter for å kunne drive sitt arbeid. Høyre ønsker å innføre en tilskuddsordning hvor familier som ikke evner å betale for egne barns deltakelse i aktiviteter i regi av de frivillige organisasjonene, skal få muligheten til å få dekket denne kostnaden. Dessverre stemmer regjeringspartiene imot dette i dag. Derfor er det veldig overraskende å lese Aftenposten i dag, hvor SVs Karin Andersen lovpriser et identisk forslag om gratis deltakelse på ulike fritidsaktiviteter. Representanten Karin Andersen sier om gratisbilletter som de har innført i Høyre-styrte Ålesund: «Dette er spennende og interessant, og vi ser nå på ulike modeller for å få realisert lignende tiltak over hele landet.» Samtidig som SV uttrykker denne begeistringen, stemmer de altså imot Høyres forslag om lokale fattigdomstiltak for barn og unge og om dekning av kontingent for å få muligheten til å være med på f.eks. korps og håndball. Dette fratar SV det lille de har igjen av troverdighet når det gjelder fattigdomsbekjempelse. Dette er et svik mot de fattige barna som ikke har mulighet til å delta i speideren eller spille piano fordi mor og far ikke har råd til å betale det det koster. SV og Karin Andersen ønsker å være med på et frikort, slik at ungdom f.eks. kan gå og se på Rosenborg på Lerkendal, mens de i dag går imot å dekke kostnadene for barn som selv vil være med og spille fotball. Jeg skulle gjerne likt å vite hva som er den store forskjellen for regjeringspartiene, mellom å dekke billetter, slik at femtenåringer kan se på fotballkamper, og å si nei til å betale kontingenten, slik at sjuåringer skal slippe å stå på sidelinjen og se på kompisene spille fotball. For å ta ansvar må man få ansvar. De aller fleste voksne mennesker er i stand til, og ønsker, å ta ansvar for egne barn. Samfunnet må i størst mulig grad legge til rette for at de kan det. Regjeringens politikk har et annet utgangspunkt. Marginale grupper av barn har store utfordringer i samfunnet vårt. Disse trenger mye hjelp og mye støtte. Ikke minst har barnevernet en formidabel oppgave i å sørge for at de aller svakeste gruppene blant oss, nemlig de barna som lider under omsorgssvikt, rusproblemer eller psykiske utfordringer, får den hjelpen de har krav på. Mange barn og unge får god hjelp fra barnevernet, men det er altfor mange som ikke får den hjelpen de har krav på. Statsråd Lysbakken setter, i likhet med sine forgjengere, barnevernet høyt på dagsordenen. Det er prisverdig. Høyre har store forventninger til hva statsråden skal få til. Som den fjerde likestillingsministeren i denne regjeringen støtter vi ham og ønsker ham lykke til i hans arbeid med å gjøre noe med den alvorlige situasjonen. Det er ingen enkel oppgave, og dessverre har det skjedd for lite på dette feltet. Man får lett følelsen av at det blir mange fine ord, men at det ikke prioriteres i tilstrekkelig grad. Selv de barna som roper ut og sier fra om at staten svikter, de barna som sier fra om at de ikke får den omsorgen de har krav på, de barna som sier at det er ingen som bryr seg – selv de barna blir ikke hørt. Selv barn som står frem og forteller om manglende tilsyn og kontroll, ser ut til å bli avfeid. Det er ingen lett oppgave for noen å gi disse barna den omsorgen, kjærligheten og tryggheten deres foreldre aldri er i stand til å gi dem, men de skal i det minste bli møtt med respekt for dem de er, og for sine behov. Vi i komiteen skal være ambisiøse på dette feltet, håper jeg. Vi skal ikke være tilfreds før vi har et barnevern med høy kvalitet. Vi har dessverre altfor mange eksempler der barna sviktes. Målet må være å få til et effektivt barnevern hvor ressursforvaltningen innenfor barnevernet, både på statlig og kommunalt nivå, er tilfredsstillende. Høyre vil kjempe for en annen retning der menneskets egenverdi og selvrespekt er det sentrale. Dette handler om å se de individuelle løsningene og mulighetene som folk ønsker seg. Det handler om å gi muligheter til folk i dagliglivet, vise omsorg og omtanke for de menneskene som vi setter sentralt i livene våre. Vi vet at der staten overtar ansvaret, svekkes også den personlige innsatsen. I den grad vi kan snakke om en statliggjøring av barndommen, ligger kjernen nettopp i dette. Den debatten er Høyre klar for å reise i kommende periode.