Sylvi Graham (Høyre), 2013-03-19:
Den saken vi skal behandle i dag, handler om eldre i arbeidslivet, og om hvordan vi tar i bruk den arbeidskraften og arbeidsgleden de som er i 60- og 70-årene har i seg. Det er en glede for meg – om jeg ikke ennå vil kalle meg en eldre arbeidstaker, har jeg passert 60 – å være saksordfører i denne saken, særlig når den får et så solid utfall som det nå ser ut til. Men det kommer jeg tilbake til. Helt spesifikt handler det opprinnelige forslaget om den såkalte 70-årsgrensen i arbeidsmiljøloven, om å heve den til 75 år. Det er på høy tid at vi setter i gang denne diskusjonen. Jeg vil derfor rette en stor takk til forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet som fikk denne diskusjonen på banen – igjen. I 2011 fikk vi innført et nytt pensjonssystem, og – etter min mening – i stor grad et svært godt system. Med dette systemet har vi ikke lenger en fast pensjonsalder, tvert imot har vi et system med fleksibel avgang mellom 62 år og 75 år, og der man tjener inn pensjonsrettigheter helt til og med det året man fyller 75. Mange tar i bruk den fleksibiliteten det er lagt til rette for, som vi bl.a. ser ved at så mange benytter seg av muligheten til å ta ut pensjon, men likevel jobber ved siden av. Men deler av lovverket – de delene vi skal snakke om i dag – har ikke fulgt med. Det gjelder ikke bare arbeidsmiljølovens 70-årsgrense, men også grensen i tjenestemannsloven og alle særaldersgrensene spredt rundt i lovverket, i tillegg til de bedriftsinterne aldersgrensene Høyesterett har fastslått at det er adgang til. Eldre arbeidstakere kan altså ikke alltid kombinere trygd og arbeid, slik de kanskje skulle ønske. Er du hjelpepleier, har du en særaldersgrense på 65 år. Jobber du i en del private bedrifter, som f.eks. Gjensidige, må du forholde deg til en obligatorisk grense på 67 år. Og selv om ikke din bedrift har en slik bedriftsintern grense, sier arbeidsmiljøloven at grensen går ved 70 år. Tjenestemannsloven har en tilsvarende grense. Sett opp mot pensjonsreformen kan vi si én ting sikkert om dagens lovverk: Dette henger ikke sammen. Samtidig vet vi at det er noen gode og noen mindre gode motargumenter mot å endre dagens lovverk. Alt er ikke svart-hvitt eller rødt-blått her i verden. For eksempel tilsier verken tjenestemannsloven eller arbeidsmiljøloven at et arbeidsforhold må opphøre ved fylte 70 år. Dersom arbeidsgivere ønsker at en arbeidstaker som når 70 år, skal fortsette, står de fritt til det. Og det kan selvsagt være tilfeller der en eldre arbeidstaker ikke opprettholder samme produktivitet som øvrige ansatte. Spesialregler for eldre arbeidstakere i lovverket, som retten til ekstra ferieuke og retten til redusert stilling og mer ferie, kan bidra til å gjøre eldre arbeidskraft dyrere enn arbeidskraft i andre alderssjikt. Slike ting kan være en utfordring for små bedrifter med små marginer. Det kan også ramme eldre arbeidstakere selv ved at det blir vanskeligere for dem på 50 pluss i arbeidsmarkedet, og vi vet at det er vanskelig nok for denne gruppen fra før når det gjelder å få seg ny jobb. Dette er viktige og relevante innvendinger vi som lovgivere må ta med i betraktningen når vi behandler en slik sak. Man skal ikke kimse av slike innvendinger, særlig ikke når de bl.a. kommer fra partene i arbeidslivet. Dem er det alltid verdt å lytte til i slike spørsmål. Men det betyr ikke at vi kan stå stille i denne saken og la ting forbli akkurat som før. Som nevnt henger ikke dagens grenser sammen med den nye pensjonsreformen. Man kan rett og slett ikke levealdersjustere pensjoner samtidig som man nekter folk å kompensere for det gjennom å arbeide lenger. Etterhvert som eldrebølgen kommer, har vi dessuten ikke råd til å kaste ut erfaren, kompetent og motivert arbeidskraft. Og ikke minst: Grensen på 70 år ble satt helt tilbake i 1917. Det var en annen tid. Men det kanskje viktigste argumentet for å endre loven er den normgivende effekten lovverket har. Det er riktig, som motstanderne av å endre loven ofte innvender, at dagens lovverk åpner for at man kan fortsette å stå i jobb dersom både arbeidsgiver og arbeidstaker ønsker det. Det man da glemmer, er de svært sterke signalene det sender å ha en slik grense. Det lovverket i praksis sier med 70-årsgrensen, er at alle, eller de fleste, er lite brukbare i arbeidslivet etter en viss dato, og det er jo ikke sant. Som tidligere SV-statsråd Tora Aasland på 69 år så riktig sa det i oktober til Stavanger Aftenblad: «Stadig flere av oss er mer enn kompetente nok til å fortsette selv om vi passerer 70 år.» Og signaler om noe annet bør ikke loven sende. Det er ikke bare Tora Aasland som har skjønt verdien av eldre i arbeidslivet, og vi har i den siste tiden sett en gryende tverrpolitisk konsensus i spørsmålet om aldersgrenser. Høyre og Fremskrittspartiet gikk allerede i 2010 inn for å heve aldersgrensen i arbeidsmiljøloven. Nå ser vi at Kristelig Folkeparti har foreslått det samme i sitt programutkast. Og det er ikke bare i opposisjonen vi ser en utvikling. I fjor skrev daværende arbeidsminister Hanne Bjurstrøm at en heving av aldersgrensen kan føre til negative holdninger til eldre i arbeidslivet generelt. Fra Dagens Næringsliv senest i dag ser vi en arbeidsminister med en mer moderat og endringsvillig tone. Vi ser også at det er varslet et forslag om å heve 70-årsgrensen på Arbeiderpartiets landsmøte. Denne bevegelsen reflekteres i innstillingen som Stortinget i dag skal ta stilling til. Dette er en idé hvis tid har kommet. Aldersgrensene kommer til å bli hevet eller fjernet, det er først og fremst et spørsmål om hvordan. Det er et tverrpolitisk ønske om samsvar mellom aldersgrensene i lovverket; det er det ingen tvil om. Det som nå er utfordringen, er å gjøre dette på en riktig måte, at vi tar inn over oss og imøtekommer de vektige innvendingene som er kommet, i tillegg til at vi må klare å skille de vektige innvendingene fra de ikke så vektige. Derfor har Høyre vært med på å inngå et forlik med regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti i denne saken. Vi vil derfor her i dag be regjeringen utrede denne saken i samråd med arbeidslivets parter, og komme tilbake til Stortinget med en helhetlig utredning i løpet av våren 2014. En slik utredning må ta for seg feltet i sin fulle bredde – ikke bare 70-årsgrensene i arbeidsmiljøloven og tjenestemannsloven, men også se på særaldersgrensene og anledningen til å sette bedriftsinterne aldersgrenser. La meg til slutt understreke: Høyre støtter intensjonen i forslaget fra Fremskrittspartiet. Og la meg igjen takke forslagsstillerne for å ha fått denne saken opp på agendaen. Men heller enn mekanisk å øke grensen i én lov nå, ønsker vi å ta stilling til en helhetlig sak som tar hele aldersgrenseproblematikken i sin fulle bredde, en sak som imøtekommer innvendingene fra arbeidsgiverne og arbeidslivet for øvrig. Dette mener vi er måten å gjøre det på. Jeg er overbevist om at flertallet her i dag kommer til en meget god beslutning og anbefaler innstillingen.