Lavrans Kierulf (Fremskrittspartiet), 2022-04-28:
Uttalelsen til statsråden om at de som trenger en CGM, får det, står i sterk kontrast til mediesaker vi har sett i det siste om mennesker som ikke får kontinuerlig blodsukkermåler selv om de har ustabilt blodsukker og må stikke seg i fingeren mange ganger om dagen. Sauebonde Eva uttalte til Nationen i januar: «Jeg måler og måler og måler. Fingerne mine er så oppstukket at jeg nesten ikke får blodskvetten ut av dem, så jeg må jo stikke på nye plasser hele tiden.» Diabetesforbundet uttalte i samme artikkel: «Landsmøtet mener det er uholdbart at det er så stor ulikhet og store geografiske forskjeller i hvem som får tilbud om kontinuerlige glukosemålere blant personer med diabetes type 2 som bruker insulin.» I regjeringens hurdalsplattform heter det: «Målet med regjeringens helse- og velferdspolitikk er å skape helsefremmende samfunn, forebygge sykdom og sikre en desentralisert helsetjeneste som yter gode og likeverdige helsetjenester i hele landet.» Dagens regjering vil altså satse på forebygging. Kontinuerlig glukosemåler er et kostnadseffektivt og enkelt teknologisk system som vil kunne gi store kostnadsbesparelser på kort og lang sikt, samt føre til vesentlig bedre livskvalitet for enkeltindividet. Den forskjellsbehandlingen og vilkårlige tildelingen av kontinuerlig glukosemåler som utøves overfor pasienter med type 2-diabetes som bruker insulin, er stikk i strid med intensjonen i regjeringens plattform. Det fører til en situasjon der de som har råd til det, selv kjøper utstyret de trenger. Et slikt eksempel er Yngve. Yngve er en gravemaskinfører som har type 2-diabetes. Hans fastlege og diabetessykepleieren i kommunen har søkt Ringerike sykehus tre ganger om at han skal få kontinuerlig glukosemåler. Yngve trenger gruppe 2-sertifikat for å kunne utføre jobben sin og er avhengig av et stabilt blodsukker. Dette er svært vanskelig når han bruker insulin og dermed ikke vet hva blodsukkeret er mens han opererer store maskiner. Han står i fare for å miste førerkortet sitt og dermed jobben. Allikevel får han avslag på avslag. Sykehuset mener altså at det er bedre at Yngve potensielt blir arbeidsufør og får penger fra Nav, enn å betale det lille det koster i måneden for en kontinuerlig glukosemåler. Yngve har valgt å betale for en CGM selv for å kunne ha et godt liv med sin diabetes. Kristian Furuseth er fastlege og fagekspert i Diabeteslinjen. Han mener regelverket må endres, og uttalte følgende til Romerikes Blad i november i fjor: «Myndighetene må bli mer liberale. Det man er redd for er at flere pasienter enn nødvendig skal få slike målere, men dette utstyret viser seg å være så nyttig og oppsiden er så stor at man bør ta sjansen. Med det vil vi få store gevinster i form av bedre helse og livskvalitet. Samtidig kan man beholde flere i jobb.» Slik vi ser det, er både pasienter, helsepersonell og Diabetesforbundet enige om at tilgangen til CGM må bedres. I dag bedriver vi brannslukking av skader som oppstår grunnet dårlig regulert diabetes. Dette koster oss som samfunn enormt med penger, og enkeltindividet blir påført unødvendige lidelser. Forebygging krever at vi gjør noe for å hindre lidelse og kostnader på sikt. Tiden er overmoden for å gi alle som bruker insulin, tilgang til en kontinuerlig glukosemåler.