Thorbjørn Merkesdal (Venstre), 1999-06-16:
Jeg registrerer at flertallet i sosialkomiteen, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, skriver i innstillingen at de «vil stille spørsmålstegn ved om den narkotikapolitikk som har vært ført i Norge frem til dags dato, har gitt de ønskede resultater, nemlig å redusere narkotikamisbruket». For meg er det ganske åpenbart at dagens bruk av narkotika ikke er målsettingen for den narkotikapolitikk som er blitt ført. All informasjon viser dette ganske klart. All statistikk viser at overdosedødsfall og beslag av narkotika øker, samtidig som tilgjengeligheten øker. Jeg mener bestemt at det er på tide å gjøre noe med narkotikapolitikken, og jeg har tillit til at statsråden kommer til å følge opp det. Vi leser ofte statistikk, og statistikk er dessverre ikke egnet til å sette i gang tiltak. Utenfor disse veggene derimot er det ikke snakk om statistikk, men om den svakest stilte gruppen mennesker i Norge. Vi er alle klar over den fortvilede situasjonen narkotikamisbrukere befinner seg i. Jeg skal ikke forsøke å overgå de tidligere taleres beskrivelse av en situasjon som for oss andre kanskje er umulig å forstå. Derimot er det dette som må være vårt grunnlag i enhver debatt om nakotikamisbruk. Det er brukerne som er den svake part, og det må være samfunnets oppgave å hjelpe. I dag har debatten dreid seg mest om de som dør av overdoser, men like viktig er det å fokusere på dem som dør på grunn av dårlig helse eller tar sitt eget liv. Når vi lager en politikk for å bedre forholdene for våre narkomane, må livskvalitet og menneskeverd være i hovedsete. Venstre støtter komiteens innstilling om å oversende forslagene fra representantene Øyangen og Alvheim til Regjeringen. Dette er forslag som hver for seg vil kunne føre til en bedre situasjon for de narkomane. Men de bør inngå som en del av en helhetlig plan, som må komme fra Regjeringen. Jeg skal ikke gå inn på hvert enkelt forslag, men kommentere noen av dem. Jeg er langt på vei enig i det Fremskrittspartiet sier om metadonbehandling. Flere av dagens kriterier for å få metadonbehandling må vurderes. Dette gjelder f.eks. krav om fast bolig, et krav som overfor denne gruppen virker helt meningsløst. Aldersgrensene må også kunne vurderes. I dag begynner unge med narkotika i 12-13-årsalderen, og flere av overdoseofrene er under aldersgrensen for metadonbehandling. Vårt mål med behandlingspolitikken må være å bedre livskvaliteten for de narkomane, også for de yngre. Venstre kommer ikke til å stemme for representanten Alvheims forslag om behandling med Subutex i dag. Jeg synes det vil bli litt merkelig om Stortinget skal avgjøre bruk av enkeltpreparater på denne måten. Derimot vil jeg oppfordre Regjeringen sterkt til å prioritere og fremskynde arbeidet med utprøving av Subutex. Det er behov for alternativ til metadon, og Subutex ser ut til å kunne være et slikt alternativ. Jeg har tillit til at Regjeringen i forbindelse med oppfølgingen av arbeidsutvalgets arbeid presenterer muligheter for å løse de store problemene narkotikamisbrukere har. Akutthjelp, behandling med og uten medikamenter og etterhjelp må være presentert i en sammenheng. Jeg forventer også at det vil bli sett nøye på de resultater som er oppnådd i andre land, ved behandling av heroinavhengige. Andre tiltak for å bedre levekår for misbrukere, som f.eks. en gjennomgang av hospitsordningen, som også komiteen er inne på, må prioriteres. Jeg oppfordrer statsråden til å være ambisiøs når det gjelder tiltak og innsats fra storsamfunnet. Innsatsen så langt er langt fra tilfredsstillende. Halvparten av dem som omkom etter overdose i Oslo i fjor, hadde aldri vært i kontakt med behandlingsapparatet. Det betyr at vi ikke bare kan konsentrere oss om å bedre eksisterende behandlingsapparat, men vi må også finne ut hvordan vi skal få kontakt med misbrukerne – hvordan vi kan oppnå den tillit som er nødvendig for å nå fram. Dette er en stor utfordring. Venstre mener at det er viktigere at narkomane blir møtt med hjelp, fremfor å bli straffet for sin avhengighet. Dette kunne kanskje også fått flere narkomane til å søke hjelp, eller kanskje det ville blitt lettere for oss å oppsøke dem. I denne sammenheng må også sprøyterom vurderes.