Ingvald Godal (Høyre), 1999-06-07:
Stortinget pålegg stadig Forsvaret å rasjonalisere drifta for å kunna overføre midlar til å skaffe seg materiell, slik at ein får mest mogleg forsvarseffekt ut av kvar krone. Eit godt eksempel på dette finn me i den neste saka på dagens kart. Men når Forsvaret så legg planar om slik rasjonalisering fram for Stortinget, ser me altfor ofte at fleirtalet her i huset ikkje fylgjer opp. Dei bøyer av for lokalt press, og rasjonaliseringseffekten blir vatna ut. Hovudproblemet for Det norske forsvaret i dag er manglande samsvar mellom dei måla Stortinget set, og dei ressursane som blir løyvde. Når stortingsfleirtalet heller ikkje går inn for rasjonaliseringsvedtaka, forverrar dette situasjonen endå meir. Den saka me no handsamar, ser diverre ut til å bli eit eksempel på dette. Og lat meg seia det slik: Eit storting som vik unna for det som er upopulært, men nødvendig, er ei ulukke for landet. I slike saker kviler eit heilt spesielt ansvar på regjeringspartia. Ei regjering som i kontroversielle saker ikkje blir bakka opp av eigne stortingsgrupper, er neppe til særleg velsigning for landet. Når det så gjeld dei konkrete sakene som no er til handsaming, støttar Høgre Regjeringa på alle punkt. Me er einige i at talet på sjøforsvarsdistrikt blir redusert frå sju til tre, og at dei bør lokaliserast til Olavsvern, Haakonsvern og Marvika. I nord er det openbert mest å spara ved å legge det til Olavsvern, og eg ser heller ingen faglege grunnar som skulle tilseia noko anna enn å legge det dit. Når det gjeld spørsmålet om Sjøforsvarsdistrikt sør skal leggast til Kristiansand eller Horten, legg Høgre avgjerande vekt på tilrådinga frå øvstkommanderande i Sør-Noreg. Det er han som skal vera øvste operative sjef i landet i krig. Horten var vår viktigaste operative marineby i fortida, og vil framleis ha mange viktige oppgåver innanfor Sjøforsvaret. Men Kristiansand med Marvika har for lengst segla opp til å bli den viktigaste marinebyen i vår tid i Sør-Noreg, nest etter Bergen med Haakonsvern. Ikkje minst det allierte øvingsmønsteret i Nordsjøen og Skagerrak understrekar dette. Når det gjeld den økonomiske sida av saka, har me merka oss at Asplan Viak AS, som har gått gjennom berekningane, konkluderer med at dei er så lause at dei ikkje bør tilleggast avgjerande vekt når det gjeld lokaliseringa av sjøforsvarsdistriktet. Dermed er det kontakten med det operative miljøet og synet til ØKS som blir avgjerande for Høgres konklusjon. Når det gjeld Hysnes øvingsavdeling, må me berre ta til etterretning at utviklinga i Forsvaret, med eit sterkt redusert tal på kystfort, gjer at det ikkje lenger er bruk for denne. Beredskapsoppgåver har vore trekte inn, men dei er det andre som tek seg av. Spørsmålet er om Hysnes øvingsavdeling eller Trondenes skal fasast ut. Regjeringa konkluderte med Hysnes, og Høgre har etter ei grundig vurdering kome til den same konklusjonen. Det er aldri med lett hjarte ein går inn for å legge ned forsvarsverksemd som har fått ein sterk plass i eit lokalsamfunn, og det er eit sterkt ynske i lokalsamfunnet om å halde fram med verksemda. Men som eg var inne på tidlegare, går det ikkje an berre å halde oppe verksemd av omsyn til fortida. Det har me ikkje råd til. Dersom eit fleirtal her i dag går inn for å halde oppe Hysnes øvingsavdeling på dagens nivå, slik Arbeidarpartiet og Senterpartiet går inn for, vil dette innebera at Stortinget nødvendigvis snart vil få seg førelagt framlegg om å legge ned Trondenes, med mindre innsparing som resultat. Det tener ikkje noko føremål å leike blindebukk med fakta. Hysnes vil elles bestå som ein orlogsstasjon med viktige oppgåver. Når det gjeld framtida til Hysnes, er det etter mitt syn langt viktigare å finne fram til ny aktivitet som med fordel kan leggast dit, framfor å klamre seg til fortida. Elles har eg berre til slutt lyst til å seia, som saksordføraren var inne på, at denne proposisjonen var svært tynn. Han var heilt klårt i grenselandet til å bli returnert. Det er ikkje den no sittande statsråds ansvar, men eg vil be om at statsråden merkar seg dette, og at me får proposisjonar som er meir gjennomarbeidde i framtida, og der det ikkje krev så mykje arbeid for oss i komiteen å finne fram til dei verkelege fakta i forholda som i dette tilfellet.