Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-10-06:
Trontalen omtaler særlig tre områder som vi avventer med interesse fra regjeringens side. Det ene er spørsmålet om næringspolitikk og verdiskaping, og statsbudsjettet som legges fram på onsdag, vil gi oss en pekepinn om ambisjonene på det området. Når det gjelder den internasjonale delen av trontalen, domineres den av omtalen av klimaspørsmål, men det skjer på et såpass generelt grunnlag at det nok er vanskelig for noen som helst i denne salen å være uenig i det som regjeringen her sier. Testen på klimaområdet, for regjeringens del, kommer nok senere enn i dag. På det tredje området, som omhandler såkalt fornying av offentlig sektor, er omtalen derimot langt mer konkret. Her er det ingen tvil om at regjeringen planlegger store endringer. Det er lett å være enig i at en omstilling og en fornying av offentlig sektor er viktig. Dette må baseres på det beste av det vi bærer med oss, og det er nærhet, deltakelse, tillit og reell mulighet til påvirkning. I Norge har en desentralisert forvaltning bidratt til en politisk, sosial og geografisk utjevning. Det har gitt kort veg fra enkeltmennesket til beslutningstakerne. Det har igjen bidratt til at mange deltar og tar ansvar for både sitt eget liv og samfunnet rundt seg. Det rant meg i hu et sitat fra en artikkel nylig, som sier følgende: «(…) ofte blir svaret å endre strukturer. Hvorfor velger ledere, og i denne sammenheng politiske ledere, så ofte strukturelle løsninger på komplekse utfordringer?» (…) Det var et betimelig spørsmål fra professor ved Markedshøyskolen, Tom Karp, og det tjener nok som en god illustrasjon på en iver hos regjeringen etter enkle og lettvinte resultater gjennom strukturendringer, enten det gjelder kommuner, politi, sykehus eller høyskoler. Linda C. Hofstad Helleland, transportkomiteens leder, sa i et intervju tidligere i år følgende: Vi skal presse så mye tannkrem ut av tuben at det blir umulig å få puttet det tilbake. Jeg tror kanskje at det er målet. Fornying av offentlig sektor handler i regjeringens øyne om å iverksette strukturendringer som i sum vil innebære en sentralisering som ikke lar seg reversere. Med andre ord: Vi står foran en tid der fellesskap, tillit og folkevalgt styring vil brytes mot markedsinteresser og et ønske om store enheter. Det er grunn til å være bekymret over det som varsles i trontalen. Resultatet vil bli større avstand mellom innbyggere og beslutningstakere, mellom pasienter og sykehus, mellom politi og innbyggere, eller mellom kunder og leverandører, om en vil si det på den måten. Avstanden mellom individ og myndigheter øker, og hver enkelt av oss vil få mindre oversikt og mindre mulighet til påvirkning. Senterpartiet mener at det er på tide å se ulike forslag til strukturendringer i sammenheng, for reformene har én ting til felles: De sentraliserer makt, og de pulveriserer ansvar. De reduserer nærhet, og de svekker lokal trygghet og beredskap. De baseres på myter om antatte stordriftsfordeler, som sjelden har rot i fakta, og de vil bidra til å skape nytt, statlig byråkrati og gjerne også mer statlig detaljstyring. Jeg må få lov til å illustrere det med et eksempel fra mitt eget hjemfylke: Da det brant i Flatanger i fjor vinter, ble brannen slukket, og folk ble evakuert i løpet av én time, etter rask innsats fra det lokale brannvesenet. I evalueringen som Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap, DSB, har laget i etterkant, ble det faktumet forbigått i stillhet. DSB var opptatt av at rapporteringsrutinene ikke var gode nok og brukte brannen som et argument for det som er deres store agenda, nemlig å sentralisere brannvesenet. Da er det heller ikke rart at Flatanger kommune i sin høringsuttalelse regelrett slakter DSBs evaluering. Flatanger peker på at kortreist ansvar og kortreist myndighet, raske beslutninger og lokalkunnskap var avgjørende for beredskapen. De sier rett ut at DSB har brukt et tendensiøst utvalg av informasjon til å foreta evalueringen. Innenfor politiet tenkes det på samme måte. Store enheter skal visstnok gjøre politiet mer operativt, og politiet bruker rapporten om 22. juli-tragedien som et sannhetsvitne for å fortelle noe den slett ikke forteller. Den sier ikke at et sentralisert politi blir et bedre politi. Den peker på behovet for bedre ledelse. Likevel er Politianalysens forslag at en skal sentralisere både politidistrikter og lensmannskontorer på en måte som vi tidligere ikke har sett her i Norge. Norske kommuner er også for små for regjeringen. Det hjelper ikke at Innbyggerundersøkelsen viser at innbyggere i små kommuner er mest fornøyd med kommunale tjenester. I Danmark, som regjeringen ofte viser til, har man gjennomført en storstilt kommunesentralisering. De har nå 99 kommuner på et areal som tilsvarer trøndelagsfylkene. Til sammenligning har trøndelagsfylkene til sammen 48 kommuner. Senterpartiet har ingenting imot kommunesammenslåing når innbyggerne i kommunene vil det. Vi har hatt mange frivillige kommunesammenslåinger de siste årene, men vi vil motsette oss tvangssammenslåing. Det vil ikke gi den raushet og den respekt som trengs i denne typen fusjoner. Det er lokalbefolkningen som må avgjøre om deres kommuner skal slå seg sammen eller ikke. I det spørsmålet må vi våge å spørre lokalbefolkningen gjennom lokal folkeavstemning. Senterpartiet ønsker endringer i offentlig sektor. I årene framover blir det svært viktig å sørge for mindre statlig byråkrati, færre måle- og rapporteringskrav, mindre detaljstyring, mindre øremerking og mindre overstyring i form av overivrige direktorater og fylkesmenn. Men når studier av sykehussammenslåing i England sier at antallet administrativt personell ikke ble redusert, men snarere økte, og når tall fra Statistisk sentralbyrå viser den samme trenden her i Norge, er det på tide for oss alle å tenke seg om. Derfor bør regjeringen lytte til dem som ved høringen om såkalt fritt behandlingsvalg sier at dette bare vil bety økt helsebyråkrati. Systemene må aldri bli viktigere enn folkene, og rapportering må aldri i seg sjøl bli viktigere enn handling. Det er viktigere at folk blir raskt evakuert fra en brann enn hvordan en rapporterer til et statlig direktorat. Det er viktigere at nødetatene evner å gi raske beskjeder seg imellom enn hvor store enhetene er. Det er viktigere at eldre faktisk får en plass i en omsorgsbolig enn hvor mange mellomledere kommunen har fått. Vi må med andre ord slutte å se oss blinde på størrelse og heller gjennomgå med et kritisk blikk hvordan oppgavene blir utført. Den mest påtrengende utfordringen for enhver som er bekymret over offentlig forvaltnings evne til å gi innbyggerne gode tilbud, er ikke størrelse – det er et statlig byråkrati som kan komme til å ta overhånd. Her har vi en politisk utfordring foran oss av en helt annen karakter enn den sentraliseringen som denne regjeringen varslet gjennom trontalen at den kommer til å komme med. Jeg tror fornying og såkalt modernisering av offentlig sektor kommer til å bli en stor og viktig politisk debatt framover. Det er en debatt der viktige interesser vil brytes mot hverandre. Senterpartiet tror på frihet. Vi tror på muligheten til den enkelte for å påvirke. Da er gode lokalsamfunn og desentralisering svaret – ikke en sentralisering av oppgaver og tjenester og mer statlig byråkrati. Med det vil jeg få lov til å ta opp forslag nr. 1, fra Senterpartiet.