Tina Bru (Høyre), 2018-01-31:
Klima- og miljøpolitikken som ble laget av det ikke-sosialistiske flertallet i forrige periode, har beredt mye av grunnen for den nye regjeringserklæringen. Vi skal bygge videre på et krafttak for norsk naturvern, en storsatsing på å kutte utslippene i industrien, rekordbevilgninger til Enova, offensive tiltak for å kutte utslipp i transportsektoren og en tydelig internasjonal satsing som blir lagt merke til. Aldri før har en regjeringsplattform vært så ambisiøs på miljøets vegne. Regjeringserklæringen er tydelig på at vi skal oppfylle Norges klimaforpliktelser, samtidig som vi skal omstille norsk økonomi for å skape flere nye arbeidsplasser og sikre nye ben å stå på. Når vi først har en debatt om den nye regjeringserklæringen, er det interessant å se litt tilbake på tidligere regjeringserklæringer. Det har jeg gjort i dag. Å lese Soria Moria II er egentlig en ganske fin påminnelse om at de lange linjene i norsk klimapolitikk ligger fast. Faktisk gjør det meg undrende til mye av kritikken vi er vant til å høre fra opposisjonen om «for lite for sent», når jeg sammenligner Soria Moria II med Jeløya-plattformen og det borgerlige samarbeidet i forrige periode. Det er denne regjeringen og ikke det ikke-sosialistiske flertallet som har gjennomført flere av målene den rød-grønne regjeringen satte seg, men aldri helt kom i mål med. Det gjelder f.eks. målet om å bruke 3 mrd. kr årlig på klima- og skogsatsingen – det er nå en realitet. Det gjelder klimagassbudsjett, sektorvise utslippsbaner og hvilke tiltak som er nødvendige for å nå målene som er nedfelt i klimaloven, og det gjelder f.eks. skjerping av klimamålene, som nå er mer ambisiøse og ikke minst mer forpliktende enn tidligere. Likevel vil jeg si at denne skrytelisten ikke er det viktigste. Det viktigste er at vi tok det beste fra den rød-grønne regjeringen og så videreførte og gjennomførte det de ikke fikk til. For det er faktisk slik at i Norge er vi enige om alvoret i klimautfordringene, og på tvers av alle partier er det en vilje til å gjøre noe med det. For meg ble det en understreking av hvor stor enighet det egentlig er om hovedlinjene i norsk klimapolitikk, da Arbeiderpartiets leder i sitt innlegg her i dag ikke nevnte klimapolitikk med ett eneste ord. Jeg kan ikke tolke det på noen annen måte enn at når det kommer til ambisjonene den utvidede og nye, blå-grønne regjeringen har for klima og miljø, så er det største opposisjonspartiet rett og slett tilfreds med regjeringens politikk. Mange som har sitt daglige arbeid i olje- og gassnæringen, pustet nok lettet ut da det ble et nytt borgerlig flertall etter valget i fjor. På den rød-grønne siden vil jo både SV og Miljøpartiet De Grønne avvikle hele næringen, og Arbeiderpartiet snakket både i valgkampen og etterpå om behovet for å vurdere deler av skatteregimet på norsk sokkel på nytt, som f.eks. leterefusjonsordningen. Jeg er glad for at den nye regjeringsplattformen slår fast at dagens rammevilkår for Norges viktigste næring ligger fast. Vi skal sikre næringen forutsigbarhet, slik at vi fortsatt legger til rette for lønnsom produksjon av olje og gass på norsk sokkel. Samtidig skal vi bidra til at også denne næringen kan være med og redusere klimagassutslipp i Norge. Norsk sokkel skal fortsatt være verdensledende innen alt som har med helse, miljø og sikkerhet å gjøre. Det innebærer strenge krav til utslipp under produksjonen og stadige krav til forbedringer. Vi skal jobbe på lag med næringen, ikke imot den, slik som deler av opposisjonen gjør. Vi vil derfor videreføre satsingen på forskning og utvikling i samspill med næringen, slik at norsk olje- og gassnæring opprettholder konkurransekraft og bidrar til verdiskaping og arbeidsplasser i flere tiår fremover. Til slutt har jeg lyst til å si at i fire år har Venstre preget klima- og energipolitikken som samarbeidsparti for regjeringen. Det er et tydelig Venstre-stempel på mye av politikken og de brede enighetene fra forrige stortingsperiode. Nå skal de selv være med og forvalte og følge opp dette i regjering. Det mener jeg er helt ubetinget positivt. Personlig vil jeg si at etter fire år med til dels tøffe forhandlinger skal det bli fint nå å sitte på samme side av bordet som Ola Elvestuen når det skal forhandles i Stortinget fremover.