Erna Solberg (Høyre), 2001-05-29:
Det forslaget som er fremmet i dag om en mer fleksibel regulering av overtid i arbeidsmiljøloven, er begrunnet i tre ulike deler av reguleringene av overtid i arbeidsmiljøloven. Det ene er at vi for Høyres vedkommende synes at overtidsrammene i forhold til hva man frivillig kan avtale ved bedriftene, er for knappe. Vi mener at de burde kunne økes, og at forskjellen mellom tariffregulerte og ikke-tariffregulerte bedrifter burde fjernes. Det andre er at vi synes at overtidsreglene er for detaljerte til at de skaper gode løsninger og god nok fleksibilitet ute. Vi synes at vi innenfor de rammene som EØS-regelverket har, burde hatt mer fleksible regler. Og vi mener at Stortinget var med på en for snever detaljregulering av overtiden da man implementerte EØS-regelverket i begynnelsen av denne stortingsperioden. Det tredje vi forsøker å adressere, er spørsmålet om man skal man bruke overtidsreguleringene til den typen aksjoner som vi ser at bl.a. Sykepleierforbundet har gjort i forhold til Haukeland Sykehus, og som vi vet skjer andre steder, nemlig regulering av planlagt eller ikke-planlagt overtid. I utgangspunktet er det slik ifølge arbeidsmiljøloven at man ikke har lov til å planlegge mer overtid. Problemet er at når man på Haukeland Sykehus, som ligger i Leif Lunds hjemkommune, vil gjøre noe for å få flere pasienter behandlet raskere, og sørger for å lage en turnus som over kort tid medfører at det blir planlagt mer overtid, og man lokalt blir enig med foreningen på sykehuset og hvor sykepleierne der sier ja, så sier man nei fra sentralt hold fordi det fremstår som om det er planlagt overtid. For meg er det helt umulig å se at man lokalt kan bli enig om den typen planlegging av arbeidstid, og så skal man kunne blokkere det fra sentralt hold. Og jeg synes det er helt urimelig at vi har en arbeidsmiljølov som forhindrer at vi kan bruke sykehusressursene på en måte som gjør at vi kan få flere pasienter behandlet. Derfor synes jeg faktisk det haster med å få gjort noe med enkelte deler av arbeidsmiljøloven. Det er ikke slik at dette er nytt. Det var altså slik at under Bondevik-regjeringen ble de tre sentrumspartiene enig med Fremskrittspartiet og Høyre om at man skulle se på disse reglene, og man nedsatte det såkalte Colbjørnsen-utvalget, som avgav en innstilling om et mer fleksibelt arbeidsliv – det var en delt innstilling – men hvor man sa at man burde gå inn og vurdere nærmere noen av disse områdene som er tatt opp i dette Dokument nr. 8-forslaget. Da hadde jeg forventet et høyere tempo i videreføringen av det arbeidet enn at man skal vente i fem år til. Når den utredningen om en ny lov om arbeidsliv måtte komme til stortingsbehandling, vil det kanskje ha gått åtte år siden det ble konstatert av et flertall på Stortinget at det var nødvendig å gjøre noe med fleksibiliteten i forhold til overtidsreglene! I mellomtiden vil det være mange pasienter som må vente lenger i kø på behandling på sykehusene. Det vil være bedrifter som må si nei til oppdrag fordi man ikke har fleksibilitet nok til å kunne ta jobbene. Det vil være bedrifter som har gått under kanskje fordi rammebetingelsene, hvor dette er et av elementene, vil være dårlige. Det er mange profeter som sier at om 20 år vil vi ikke kjenne mer enn 20 pst. av de arbeidsplassene som finnes, og at turnoveren vil bli stor. Hvis vi ikke har gode nok rammebetingelser også for bruk av arbeidsressursene, vil det være medvirkende til det. Vi er enig i at det skal være reguleringer med hensyn til overtid. Det er ingen tvil om at Høyre mener at vi skal regulere overtid. Vi skal regulere den i forhold til personene som jobber, og vi skal regulere den i forhold til sikkerheten i det arbeidet de driver med. Men dagens regler er for detaljerte, for lite fleksible og brukes altså for øyeblikket av enkelte fagforeninger i en kamp mot å bruke offentlige ressurser bedre i helsevesenet og på en måte som jeg mener gjør at vi burde ha gjort noe med disse reglene tidligere. Jeg er derfor lei meg for at spesielt Senterpartiet, som vi var enig med for noen år siden om at det var behov for å gjøre noe, nå har hoppet av og sagt at man vil avvente en ny stor utredning. Det synes jeg er leit. I tillegg stiller jeg spørsmål ved om hvorvidt man vil få til noe i forhold til en ny, modernisert arbeidstidslov, som ikke igjen kommer til å avføde nye utredninger ut fra det at når det gjaldt Colbjørnsen-utvalget, var det åpenbart at partene var rimelig uenige på deler av dette området. Og det å få til enstemmighet blant partene vil kanskje være vanskelig i forhold til disse spørsmålene. Her er det et spørsmål om politisk lederskap, og det er jeg lei meg for at man ikke vil ta.