trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-24:
Det blir litt besynderlig når utenriksministeren viser til ytringsfriheten, endog religionsfriheten, som fundament i denne sammenhengen. Det å regulere innreise til Norge, det å stille krav til finansiering av miljøer i Norge, handler vitterlig ikke om ytringsfrihet eller religionsfrihet. Vi har den type regler på en rekke områder, f.eks. når det gjelder støtte til politiske partier. Det er altså ikke noe nytt at man regulerer innvandring, bevegelse over grensen til Norge, gjennom lovgivning. Men jeg oppfatter statsråden slik at selv om man tar et standpunkt og sier at dette er en uønsket utvikling, så står man uten virkemidler til å gjøre noe. Man sier at dersom man får en forespørsel om finansiering av en moské fra radikale miljøer, f.eks. i Saudi-Arabia, vil statsråden si nei. Men hva gjør statsråden i de tilfellene hvor det ikke blir spurt? Skal man bare akseptere at den type finansiering og radikalisering av muslimske miljøer foregår i Norge?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-11-24:
Rammene om religionsfriheten er og skal være vide i Norge, men likevel har regjeringen ansvar for å passe på at de som driver sin virksomhet i Norge, holder seg innenfor lover og regler. Jeg er klar over at det ikke er utenriksministeren, men egentlig justisministeren som er adressaten for det spørsmålet jeg nå skal stille, men regjeringen som kollegium har likevel et ansvar for å påse at reglene blir fulgt. Så vidt vi i Høyre tolker utlendingsloven § 7, finnes det en klar hjemmel for å nekte innreise dersom det av hensyn til rikets sikkerhet eller andre utenrikspolitiske forhold er nødvendig. Spørsmålet er: Hva gjør regjeringen for å følge opp akkurat det med å nekte innreise, dersom det viser seg at de som ønsker innreise, f.eks. imamer fra Iran, går på tvers av den aktiviteten som det er lov å drive i Norge?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-24:
Jeg vil takke utenriksministeren for klare og greie svar på hvordan man skal forholde seg til ulovlig virksomhet. Jeg vil også berømme utenriksministeren for usedvanlig klar tale overfor Saudi-Arabia i forhold til brudd på religionsfriheten der. Det er jo himmelropende paradoksalt når rikfolk i Saudi-Arabia gir millionstøtte til bygging av moskeer i land som respekterer religionsfriheten, mens de selv er verdensmestere i det motsatte. Jeg har et spørsmål av prinsipiell art til utenriksministeren, i forlengelsen av denne problemstillingen. Synes utenriksministeren at vår egen praktisering av religionsfriheten i Norge og forholdet til trossamfunn skal gjøres avhengig av hvordan andre land praktiserer religionsfriheten? Er det slik at fordi Saudi-Arabia bryter religionsfriheten på punkt etter punkt, så skal Norge føre en mer restriktiv praksis i sin utøvelse av religionsfrihet i Norge overfor menigheter som kommer fra Saudi-Arabia?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-24:
Jeg har et spørsmål til kunnskapsministeren om et rundskriv til forvirring. Aftenposten har avdekket at det nye rundskrivet om vurdering og karaktersetting har skapt full forvirring blant landets lærere om hvordan dette skal forstås. Lærere uttrykker frustrasjon og protesterer mot et regime for fastsetting av standpunktkarakterer der engasjement og arbeidsinnsats i timene ikke skal telle, bare prøver. Om elevene er på Facebook eller følger med på tavlen, spiller liksom ingen rolle. Kort sagt betyr det at skoleflinke elever kan sitte og sløve, og svake elever kan unndra seg hjelp uten at det får konsekvenser. Dette sender helt gale signaler til elevene og kan undergrave både undervisningen og lærerens autoritet. Det er også vanskelig å skjønne hvordan dette kan gagne elevene. Faglig engasjement er viktig om man vil forbedre sine egne prestasjoner. Rundskrivet som er sendt skolen, er langt fra entydig. Derfor er vi nå vitne til en slags NM i fortolkning av vurderingsforskriften, en svært uheldig og alvorlig situasjon. Om det nye vurderingsregimet blir stående uforandret, vil mye av motivasjonen for det løpende skolearbeidet falle bort. Det er kanskje det siste vi trenger i Norge når vi vet at norske elever skal prøve å ta igjen det forspranget deres jevnaldrende i andre land har i sentrale skolefag. Er statsråden stolt over sin håndtering av denne saken og all den støy dette har skapt i norsk skole?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-24:
Statsråden svarer jo ikke på spørsmålet mitt, om hun er stolt av den måten denne saken er håndtert på. Statsråden bruker nå Stortingets spørretime til å gjøre rede for det direktoratet skulle ha klargjort i det rundskrivet som er sendt ut. Der skulle fortolkningen ligge, der skulle det ha vært gitt klare føringer for hvordan lærerne skal utføre sin vurdering og sin praksis ute i skolen. Så det statsråden nå bare synliggjør, er at statsråden har sin fortolkning av dette. Rundskrivet er så uklart at lærere rundt om stiller masse spørsmål om hvordan dette er å forstå. Så spørsmålet mitt blir da: Har statsråden tenkt å sende ut et nytt rundskriv som skal oppklare det første rundskrivet, eller hvordan har hun tenkt at man skal skape ro i skolen og trygghet for at man får en ens vurderingspraksis?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-24:
Det er nå et halvt år siden vi hadde den første bekymringssamtalen knyttet til at etterspørselen etter videreutdanning for lærere var langt lavere enn det vi hadde forventet når sju av ti lærere sier at de faktisk ønsker seg faglig påfyll. Rett etter påske hadde vi en interpellasjonsdebatt her, hvor statsråden tok velvillig imot mange gode forslag om hvordan etter- og videreutdanningen kunne gjøres mer desentralisert. Vi viste til suksesshistoren fra Sogn og Fjordane, som har kjørt igjennom 300–400 lærere i året. De er ikke i nærheten av å få til det samme med det opplegget som regjeringen har lagt opp til. Lærerne er ansvarsbevisste familiefolk. De kan ikke reise fra familien sin. Mange lærere kan heller ikke reise fra klassen sin, fordi det ikke er faglærte lærere å sette inn i stedet. Troms fylkeskommune har til alt overmål fått beskjed om at de skal sende sine lærere til Trondheim og ikke til Tromsø, som altså er en universitetsby. Hva vil statsråden nå gjøre for å gå tilbake til den gamle oppskriften som virker, i stedet for å kjøre videre med et opplegg som ikke fungerer?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «I 2010 bevilget Stortinget 190 millioner kroner i ekstraordinære midler til fylkeskommunene for å få flere læreplasser. Pengene er lagt inn i fylkeskommunenes rammetilskudd og er foreslått videreført i neste års statsbudsjett. En spørreundersøkelse gjennomført av bladet Utdanning viser at bare 11 av 19 fylker har rapportert til departementet om hvordan de vil bruke pengene. Hva er statsrådens kommentar til dette, og til at departementet ikke har oversikt over om pengene går til formålet?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-24:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og jeg synes jo det er et mer betryggende svar enn svaret fra statssekretær Lisbeth Rugtvedt, som uttalte til bladet Utdanning at hun trodde fylkene fulgte opp, og man ville ikke blande seg inn i hvordan man brukte disse pengene. Jeg tror det var en nokså klar forutsetning, og forventning, fra Stortingets side at disse midlene faktisk skulle gå til et av de kanskje mest kritiske punktene i videregående opplæring, nemlig det å skaffe nok læreplasser, for vi vet at der har vi også det største frafallet. Så jeg er veldig opptatt av at vi må holde trøkket på det. Spørsmålet mitt til statsråden er: Gjør man noe nå for å sikre at læreplasser skal komme tidligere på plass? Vi vet at per 1. september var det fortsatt 5 000 elever som ønsket seg læreplass, men som fortsatt ikke hadde fått det. Det tallet er sikkert lavere nå, men fortsatt er det mange som går store deler av høsten. Målsettingen burde jo være at disse elevene kom i gang i august, når deres medelever eventuelt starter på skolebenken. Hva kan statsråden gjøre for å få formidling av plasser tidligere?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-24:
Jeg merket meg svaret, men det er kanskje én samfunnssektor som mer enn noen annen kommer til å trenge masse kvalifisert personell i årene fremover, og det er pleie- og omsorgssektoren. Der har jeg merket meg at det faktisk er nedgang i antall læreplasser – det er flere som søker, men det er altså en nedgang i antall tilgjengelige plasser. Når statsråden sier at man ikke vil styre hva disse pengene går til, lurer jeg på, i lys av Samhandlingsreformen og i lys av hvor viktig denne sektoren er: Vil regjeringen, vil statsråden, i dialog med fylkeskommunene også bidra til at dette blir et område hvor man faktisk strekker seg lenger for å skaffe læreplasser til de elevene som starter på helse- og sosialfag, i den forhåpning at de også skal få en læreplass etter disse to årene på skole?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg er veldig glad for å få dette spørsmålet, for det er mange som setter mange flere spørsmålstegn ved vurdering og karaktersetting i ungdomsskolen og videregående skole enn det det er grunnlag for. Siden Stortinget enstemmig, inkludert Høyre, har vært enige om at det er de faglige prestasjonene som skal være utgangspunkt for standpunktkarakterer i fag, har vi selvfølgelig fulgt opp på hvilken måte vi gjennom rundskriv og rettledning skal gi veiledning i forhold til vurdering. Spørsmålet rundt vurdering og hvordan man gir tilbakemelding til elevene, er veldig viktig. Det er et område vi har vært litt dårlige på. Det er avgjørende viktig for hvordan elever får vurdering underveis, men selvfølgelig også for en sluttvurdering, altså en standpunktkaraktervurdering, som gjør at man får rettferdige karakterer – og ikke trynefaktor. Så til innholdet. Er det slik at innsats i timen og aktivitet i timen har betydning og kan vektlegges når lærerne skal sette standpunktkarakter? Ja, selvsagt. Hvis eleven gjennom sin aktivitet i timen gir uttrykk for faglig innsikt og er med på å vurdere og helt opplagt anvender den kunnskapen eleven har fått i faget, vil det selvfølgelig gi læreren et bilde av hva slags kunnskaper eleven har, og det er med i grunnlaget for å kunne sette en standpunktkarakter. Men det er jo ikke slik at aktivitet i seg selv – hvis man jabber på innpust og utpust uten å gi uttrykk for noen form for kunnskap – skal ha noe betydning. Det tror jeg de fleste synes er rimelig greit å forholde seg til. Så punkt to: Er det da slik at hvis en elev er utrolig god i – la oss si – matematikk og svarer riktig på alt, men ligger langt foran de andre elevene og derfor kjeder seg i timen og gjør andre ting som er provoserende for fellesskapet, skal da vedkommende straffes i form av lavere matematikkkarakter? Eller er det rimelig at man blir vurdert i matematikk ut fra sine matematikkunnskaper, og så er det orden og oppførsel som i tilfelle skal brukes hvis en elev ikke deltar i fellesskapet eller på annen måte …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
For det første er det selvfølgelig slik at det er krevende å gi en rettferdig vurdering. Det er rimelig at elevene er opptatt av at trynefaktor ikke skal ha betydning, og det er rimelig at vi bestreber oss mest mulig på å kunne sette rettferdige karakterer. Det er ikke slik at det stort sett settes spørsmålstegn ved alt innhold i forhold til hvordan vurderingen skal være. Men det er selvsagt en sak som må vurderes, og som man hele veien må reflektere over når man er lærer, og det er: Hvordan gir man gode tilbakemeldinger underveis? Og hva er en rettferdig fastsetting av en standpunktkarakter? Da er det selvsagt slik at vi går i dialog med lærere – og Utdanningsdirektoratet går også i dialog med lærere – for å finne ut av hvordan dette skal gjøres best mulig. Vi skal selvsagt bidra til å gjøre det så klart som mulig gjennom dialog. Om det er behov for noe nytt rundskriv, setter jeg spørsmålstegn ved. Men hvis man ønsker å lete etter en setning her og der å misforstå, er det selvsagt alltid mulighet for at det finnes noen lærere som gjør det.(Presidenten klubber.) Det finnes det også noen elever som ønsker å gjøre. Så her må man bare ta utgangspunkt i at det er den faglige kompetansen som skal avgjøre saken …(presidenten klubber) (Presidenten klubber.) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Det hadde jeg ikke tid til å se på!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Den jobben som nå gjøres med forskriftene for vurdering, veiledning i hva som er god vurdering, får ganske god tilbakemelding fra Skole-Norge generelt sett. Men det er ikke sånn at det går an å lage en liste med vedtak om hvordan dette skal gjøres. Det går an å gi veiledning i hvordan man skal gi gode tilbakemeldinger og hva som er riktig vurdering. Det er noen opplagte misforståelser som jeg mener det ikke finnes holdepunkter for, verken når det gjelder rundskriv eller veiledning, men som tydeligvis har bredd seg på en del skoler, f.eks. den oppfatningen at det er lærernes ensidige plikt å springe etter elevene for å skaffe seg et grunnlag for å sette standpunktkarakter. Det er det ikke. Det står klart i forskriften at eleven har plikt til å delta. Så den saken kan jeg bare rydde opp i med en eneste gang. Så er det noen som har ment at elevenes innsats i timen ikke skal ha betydning for standpunktkarakteren. Det kan jeg bare avkrefte med en eneste gang. Det finnes ikke holdepunkter i rundskrivet for at man skal oppfatte det slik. Det er selvfølgelig det faglige uttrykket læreren skal ta med i vurderingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg er ikke enig i at prøver alene er det beste grunnlaget for å vurdere elever, for det er selvfølgelig sånn at den innsatsen, eller den innsikten – la oss kalle det det – som man muntlig viser at man har i et fag, er med på å gi læreren et bilde av hva eleven har av kompetanse, og hva man har nådd faglig. Det må være med i vurderingen av hva slags standpunktkarakter man skal få. Men det har vært veldig viktig å understreke at det er kompetansemål og den faglige innsikten som elevene har, som er utgangspunktet for standpunktkarakteren i et fag, for akkurat som representanten Hanekamhaug sa, har det vært mange elever som har opplevd at det har vært en stor grad av trynefaktor. Det kan også skje når det gjelder skriftlige besvarelser, og det legges stor vekt på at læreren overfor elevene er tydelig på hva slags kriterier som legges til grunn for standpunktkarakter, og også gir nøye tilbakemeldinger underveis om dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Dette er et veldig viktig spørsmål – hvordan man skal klare å finne balansen både når det gjelder vurdering og tilbakemelding av vurdering, og balansen i forhold til det brede samfunnsmandatet som skolen har. Ikke minst henger alle elevers motivasjon nøye sammen med at man mestrer noe, får positive tilbakemeldinger på det og så selvfølgelig strekker seg etter nye mål, og at man møter forventninger. Det betyr at vi skal være veldig forsiktig med å overfokusere på testing. Det dreier seg om de nasjonale prøvene, men det dreier seg også om hva som skal være bakgrunn for standpunktkarakterer. Derfor er jeg så opptatt av å understreke at det ikke er sånn at jo flere skriftlige prøver man har, jo bedre grunnlag har man for å sette standpunktkarakterer, eller jo bedre grunnlag har man for læring. Man må finne en rimelig balanse, og man skal også vektlegge hva elevene muntlig og i timene gir uttrykk for at de kan og behersker. Så vi må ha et bredt kunnskapssyn, og vi må ikke minst ha læring og ikke testing i sentrum i klassene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jo, læreren er viktigst. Lærerens kompetanse er viktigst. Heldigvis har vi klart å øke rekrutteringen til lærerutdanningen med over 30 pst. i løpet av to år, men vi har også et stort behov i forhold til dem som allerede er lærere i skolen, slik at de skal få utviklet sin kompetanse og få etter- og videreutdannet seg. I dette spørsmålet er ikke hovedutfordringen at det er bevilget for lite penger fra staten. Det er modellen for hvordan vi får gjennomført etter- og videreutdanning som vi ikke har truffet helt med, og som jeg ser nærmere på. Vi får ikke brukt alle de plassene vi har, og det er flere ting som bør gjøres bedre. Det ene som vi har begynt å endre på fra dette skoleåret, er å få mer av videreutdanningen nærmere lærerne, altså mer desentralisert. Det er voksne folk. De har familieforpliktelser. Det er vanskelig for mange å delta. Spørsmål nr. 2: Har vi funnet den rette balansen i spleiselaget mellom kommunene og staten og lærerne? I dag er det sånn at vi krever en egeninnsats fra kommunene for å investere i sine lærere. I utgangspunktet synes jeg at det er viktig. Når kommunene er arbeidsgivere, når de har forhandlingsansvar for lærerne og ansvar for å avtale arbeidstid osv., synes jeg at de også skal bidra til videreutdanning, ikke bare sitte passive og rope på staten om øremerkede midler. Men spørsmålet er jo om vi har funnet den riktige balansen her. Så er det en siste utfordring og til dels også uenighet mellom kommunene og lærerne og staten på den andre siden. Det er at mange kommuner ønsker seg korte kurs som ikke nødvendigvis gir noe særlig formell kompetanseoppbygging, mens lærerorganisasjonene og vi har vært opptatt av at man skal gi studiepoeng, lengre kurs og formell kompetanseoppbygging. Det tror jeg er klokt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Det er ikke nødvendigvis enighet om hva lærerne vil ha, og hva kommunene vil ha. Det kommunene ofte ønsker seg, er kortere kurs, og de protesterer mot at vi ønsker en så klar videreutdanningsprofil på disse pengene. Så det er en uenighet der lærerne oftere er enige med meg enn med kommunene. Og for det andre: Nei, det er ikke sånn at rike kommuner investerer i lærernes videreutdanning mens fattige kommuner ikke gjør det. Det handler om hvordan man prioriterer lokalt, og mange kommuner klarer faktisk å prioritere videreutdanning med sine 40 pst. i spleiselaget til dette. Ja, jeg skal se på om vi fordeler byrdene rimelig mellom stat og kommune og lærere nå, men når kommunene vil ha arbeidsgiveransvaret for lærerne, og de har arbeidsgiveransvaret for lærerne, så synes jeg det er rimelig at også kommunene bidrar til å videreutdanne sine lærere, og at man ikke tenker at dette gjør vi bare når staten gir oss penger til det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg jobber med dette hver eneste dag. Det er ingen grunn til Borghild Tendens forvirring ut fra hva vi holder på med i hvert fall, men det kan jo være andre ting som kan forvirre. Det er avgjørende viktig at vi klarer å bygge opp kompetansen blant lærerne, at vi klarer å rekruttere flere lærere, at vi klarer å gi veiledning og fylle på. En del av diskusjonen rundt vurderingsforskriften handler også om dette. Vi har vektlagt videreutdanning og formell kompetanseoppbygging. Det mener jeg er riktig. Så til det mest smålige forslaget som finnes i norsk skolepolitikk. Det er å ta disse eple- og banankronene fra elevene i ungdomsskolen. Jeg tror at vi kommer til å bli mer og mer opptatt av at ernæring og læring henger nøye sammen. Spør ungdomsskoleelevene – de sier akkurat det samme. Det er tross alt begrenset hvor mange lærere man får for én banan!(Munterhet i salen.) (Munterhet i salen.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg jobber med dette, fordi det er riktig at vi ikke har truffet med den modellen når vi har 2 500 plasser, men benytter 1 600 av dem. Men det er to ting jeg ikke umiddelbart har lyst til å gi meg på. Det ene er at mange kommuner ønsker kortere kurs. Vi mener det er viktig at disse pengene, som kommer i tillegg til det kommunene ellers bruker til etterutdanning, har en innretning mot videreutdanning. Da er det viktig at vi legger til rette for at det kan være så desentralisert som mulig, og skje så nær lærerne som mulig. Det har vi gjort noen endringer på, og det skal vi fortsette med. Da gjenstår ett spørsmål, og det er: Er det spleiselaget mellom stat og kommune og lærere, som f.eks. dreier seg om å spleise på vikarutgifter, som kommunene ofte kan la være å betale hvis det er kortere kurs, men som de må stille opp med når det er lengre kompetansekurs, riktig balansert? Det skal jeg se på. Det skal jeg ta opp i diskusjon med kommunene. Men jeg synes det er viktig at kommunene selv er med på å investere i sin egen arbeidskraft. Det må alle andre arbeidsgivere gjøre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Vi har, fra i høst, lagt vekt på at vi skal ha et mer desentralisert tilbud. Dette er en ordning som vi har hatt to år på rad. Vi startet med 1 500 – og vi har trappet forsiktig opp. I tillegg kommer tilbudet til rektorutdanning, der vi startet med 200, og nå har nesten 400 deltakere, men vi har fremdeles ledig kapasitet der også. Rektortilbudet har gått til nytilsatte rektorer. Nå utvider vi, slik at de som ønsker å bli rektorer en gang i framtiden, kan søke. Så da regner jeg med at den delen kan disponeres. Så må vi finne den rette formen som gjør at man har videreutdanningsmuligheter nærmere, og at det gir bedre mulighet for lærerne til å benytte seg av tilbudene. Men jeg tror at et kjernepunkt her er spørsmålene: Hvem betaler for vikaren, og er det mulig å få vikar? Her er det et spleiselag, og jeg mener at kommunene fremdeles skal bidra. Så får vi se på om vi har funnet den rette balansen, for i dag er det et spleiselag – 40/40 for stat/kommune og 20 pst. for læreren.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
La meg bare gå litt igjennom hva som gjelder av regler på området. Det som altså er avklart, er at det er krav om politiattest for ansatte i barnehager, i grunnskolen, i videregående skole og i SFO, og det har det vært i flere år. Så har vi fra 1. august 2010 fått et krav om at det også skal gjelde for ansatte i kultur- og musikkskoler samt at det er utvidet til å gjelde for dem som jobber med leksehjelp. I det høringsbrevet som er sendt ut inneværende høst, er dette kravet foreslått utvidet til også å gjelde skolelignende aktiviteter, f.eks. sommerskoler, fotballskoler, ballettskoler osv. Det er i samme høringsbrev foreslått utvidet til også å gjelde for andre straffbare forhold enn seksuelle overgrep, f.eks. grov vold, ran og narkotikakriminalitet. Det gjelder også for barnehager. Vi er altså veldig opptatt av å få et regelverk på dette området som gjør at man kan registrere folk som har begått alvorlige former for kriminalitet. Men vi har selvfølgelig også en del utfordringer. For det første vil jeg si at selv om politiattesten er i orden – selv om man har en politiattest, og den er i orden – må man ikke ensidig stole på det. Det er ikke sånn at alle som forgriper seg på barn, tidligere har gjort det, eller tidligere er anmeldt eller siktet. Det påhviler også de skolene som er nær denne type saker, et stort ansvar når det gjelder å gå til anmeldelse i de tilfellene hvor man har mistanke om at det har foregått overgrep. Og det er der, etter hva jeg forstår, denne saken ligger, at en skole som burde hatt skjellig grunn til mistanke til å anmelde en person, ikke har gjort det. Det som påhviler meg av ansvar da, er hele veien både å bevisstgjøre kommuner og skoler og oppfordre dem til å gå til anmeldelse av denne typen saker, for hvis man ikke gjør det, får ikke disse politiattestene noen særlig verdi. Nå er det sånn at en politiattest ikke bare inneholder de sakene der man er dømt, slik som representanten tar opp i sitt spørsmål. Den inneholder ikke anmeldelser, men i det øyeblikket det er tatt ut siktelse i saken, at det er tiltalt eller pådømt, skal det være en del av politiattesten. Så vil selvfølgelig en politiattest og en attest fra arbeidsgiver ha betydning for hvem som ansettes i en skole, en barnehage, en musikkskole osv. Men de som gir anbefalinger videre, må legge vekt på å være så ærlige som mulig, og hvis det er snakk om slike alvorlige forhold som representanten tar opp, vil jeg sterkt oppfordre skoler og kommuner til å gå til anmeldelse.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg tror representanten er inne på det avgjørende her: hvordan man følger opp det som er intensjonen, og den sterke oppfordringen som gjelder hvordan man behandler denne typen saker på den enkelte skole og i den enkelte kommune. For vi har nå et regelverk som er strengt. Jeg tror representanten kan være enig med meg i at bare en anmeldelse i seg selv kan vi ikke ha på en politiattest – det vil være en veldig lav terskel for å gå til en anmeldelse. En siktelse er altså ikke en fellende dom, og det vil da være, skal vi si, en oppføring av dette føre-var-prinsippet. Men vi kommer ikke særlig langt med det hvis ikke skolene selv følger opp, og hvis man ikke er ærlig når man skal gi referanse til en person som f.eks. bytter skole, bytter fylke, bytter kommune osv. Så man har et veldig alvorlig arbeidsgiveransvar når man er leder i skolen. Det ansvaret har man også i forhold til hva slags anbefalinger man gir videre om en ansatt som bytter jobb, og for faktisk å gå til anmeldelse hvis det er snakk om forhold man tror kan være overgrep mot barn. Dessverre har vi eksempler på saker som vi nesten ikke tror når vi ser dem. Så her må skolene og kommunene være mer oppmerksomme.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Nå er representanten inne på noe som er en viktig og egentlig krevende avveining, nemlig hvis man f.eks. på en skole begynner å mistenke en lærer for å ha begått overgrep, men ikke har kommet så langt at man har anmeldt. Så skjønner kanskje læreren også at nå er det noe som foregår – her er det best å bytte. Skal man da varsle den nye skolen om at dette er en lærer vi har under oppsyn, eller skal man ikke – hvor tett på skal man? Det er helt riktig som representanten Thorsen sier: Det er ingen varslingsplikt om den slags spørsmål. Men jeg vil jo si at man etisk sett har et ansvar også. Jeg skal følge opp spørsmålet om hvorvidt det er sånn at det også formelt bør innføres den typen varslingsplikt. Det synes jeg er et litt vanskelig spørsmål å avveie, men uansett er det en sak vi bør gå nærmere inn i.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Det er helt riktig det representanten Aspaker tar opp: Som en del av tiltakspakken i forbindelse med finanskrisen innførte vi et ekstra tilskudd til lærlingplasser på 10 pst. Det har vi beholdt, og midlene tildeles gjennom rammetilskuddet til fylkeskommunene. De er altså ikke i utgangspunktet øremerket. Det stilles normalt ikke rapporteringskrav til midler som ikke er øremerket. Kunnskapsdepartementet har likevel besluttet at fylkeskommunene skal rapportere om bruken av disse midlene, og fristen for rapporteringen var satt til 1. november 2010. Det var også en frist 1. juli 2010 for å se hvordan fylkene hadde tenkt å bruke disse pengene – men 1. november er altså fristen. Og jeg mener at den informasjonen vi får, er viktig informasjon som vi må ta med oss videre i forhold til å se på hvordan virkemidlene brukes. Det oppslaget som står i bladet Utdanning, viser til den foreløpige rapporteringen fra juli i år, fra i overkant av halvparten av fylkeskommunene, om hvordan disse midlene var planlagt disponert i 2010. Den foreløpige rapporteringen viser at hovedvekten av fylkeskommunene som har rapportert, har planlagt å gi økt tilskudd til alle godkjente lærekontrakter og opplæringskontrakter. Flere fylkeskommuner planla å gi ekstra tilskudd til bedrifter og skoler for lærlingplasser det er spesielt krevende å formidle. I tillegg har flere fylkeskommuner planlagt å benytte midlene til ulike prosjekter for å øke antall lærlingplasser, f.eks. til kampanjer for å rekruttere flere lærebedrifter. Det er nå fem fylkeskommuner som har rapportert til KS per 1. november. Departementet vil gjennomgå rapporteringen fra fylkeskommunene så snart de er mottatt fra KS. Det er viktig i forhold til det som er behovet for flere lærlingplasser, at dette tilskuddet er videreført både i 2010 og 2011. Det som så langt er føringene for dette, er at fylkeskommunen skal bruke dette til hva som er mest mulig hensiktsmessig for å videreføre eksisterende lærlingkontrakter eller opprette nye. Men det jeg vil gjøre nå når vi får inn de endelige rapportene etter fristen 1. november, er å gå igjennom hvordan fylkene faktisk bruker disse ekstra midlene, for de er i dialog med partene i arbeidslivet også om en fornyelse av en samfunnskontrakt om lærlingplasser. Derfor mener jeg dette er interessant: Bruker fylkene disse pengene i tråd med det som var intensjonene eller er det sånn at vi bør styre bruken av disse virkemidlene mer enn det vi har gjort? Så det temaet som jeg oppfatter at representanten Aspaker er opptatt av, er jeg også opptatt av.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Det er veldig viktig at en kommer i gang med formidling av lærlingplasser på et tidligere tidspunkt, fordi det er mange ungdommer som går utover høsten med usikkerhet om hvorvidt de kan fullføre sin utdanning og få tatt et fagbrev, og få seg lærlingplass. Så det er også en av de tingene som jeg har tatt opp nå i dialog med partene. Vi hadde møte 18. november for å legge et løp for hvordan vi skal få til en ny, mer forpliktende samfunnskontrakt. I dag er det ca. 50 pst. av elevene som velger videregående opplæring, men 15–20 pst. av et elevkull tar faktisk fagbrev, og en viktig grunn til at vi ikke lykkes her, er mangel på lærlingplasser. Nå ligger vi litt bedre an i år enn vi gjorde i fjor, men det er fremdeles stor usikkerhet rundt disse tallene. Men uansett er det slik at det er ungdom som ikke får fullført utdanningen sin fordi de ikke får læreplass. Jeg har flere andre tiltak, selvfølgelig, på listen over hvordan vi skal lykkes med dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg sier ikke at vi ikke skal styre dem – tvert i mot. Nå ser vi på de rapporteringene som kommer fra fylkeskommunene, om de bør styres tydeligere i forhold til formålet om å skaffe flere lærlingplasser. Når det gjelder helse- og sosialfag, har vi en betydelig utfordring fordi mange av dem som starter på helse- og sosialfag, ikke fullfører med lærlingplass – noen fordi de mangler en læreplass, andre fordi de av andre grunner velger et tredje års påbygging for å skaffe seg studiekompetanse for å komme videre. Men når vi ser på hva som er behovet innenfor pleie og omsorg framover, ser vi at vi trenger betydelig flere med helsefag. Derfor er dette en utvikling som bekymrer oss, og det er et eget tema hvordan vi nå både skal rekruttere nok folk i helse- og omsorgssektoren og få frafallet ned og gjennomføringen opp i videregående opplæring.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg er veldig glad for at det er så sterkt engasjement rundt spørsmålet om lærlingplasser, for jeg tror vi trenger alle gode krefter for å klare å få nok lærlingplasser til at de som velger yrkesfag i videregående opplæring, kan få fullført utdanningen sin. Da er det også viktig at representantene følger opp sine fylker – slik som representanten Rigmor Andersen Eide nå gjør. Vi har nå et omfattende arbeid for å få til en økning i antall lærlingplasser, fordi vi vet at det er avgjørende for å kunne fullføre videregående opplæring. Vi har jo egentlig to utfordringer når det gjelder yrkesfagene. Det ene er at flere skal kunne få lærlingplass slik at de kan gjennomføre utdanningen og ta fagbrev, men vi rekrutterer også for få. Det pågår nå en debatt om vi i for stor grad oppfordrer ungdommene våre til å velge akademiske yrker. Nå har vi ikke noen overrekruttering til det i Norge, men vi har en underrekruttering til yrkesfag, det er i hvert fall helt sikkert. Det betyr at status og prestisje også knyttet til disse fagene, må opp. Men da må selvfølgelig de som velger dem, vite at de kan få fullføre. Derfor er lærlingplassene så viktige. Jeg har et samarbeid med fylkene for å få til økt gjennomføring i videregående opplæring. Lærlingplasser er viktige der. Jeg har et samarbeid med partene i arbeidslivet for å få til en ny samfunnskontrakt om hvordan vi kan få til flere lærlingplasser. Der har vi noen utfordringer, fordi norsk arbeidsliv ser litt annerledes ut nå enn det gjorde for noen år siden; det er flere små bedrifter og færre av de store industriarbeidsplassene som tok mange lærlinger. Så vi må se på hvordan vi kan målrette mer av arbeidet inn mot de mindre bedriftene, slik at det er mulig for dem også å ta lærlinger. Da ser vi at vi får noen utfordringer som ikke først og fremst er knyttet til lærlingtilskuddet eller eventuelt til det å ta bort arbeidsgiveravgiften. Nå er det selvfølgelig alltid sånn at alle ønsker seg mer penger for å gjøre en jobb. Men jeg tror at i støtten rundt de små bedriftene, det spleiselaget som det er at mindre bedrifter tar imot en lærling, selv om man aldri kan være sikker på at en god lærling som til slutt får fagbrev, blir i den bedriften, men kanskje snappes av nabobedriften som ikke har gjort et arbeidsslag for å bidra til opplæringen, er det noen typer problemstillinger. Jeg tror ikke det er en god idé å fjerne arbeidsgiveravgiften for lærlinger. Det er fordi det vil f.eks. ikke Finnmark fylke ha noen glede av, for der betaler de ikke arbeidsgiveravgift, og arbeidsgiveravgiften er differensiert. Jeg tror tilskuddet er mer målrettet. Når vi ser på tallene for Møre og Romsdal spesielt per 1. november, ser vi at det var 971 søkere til læreplass der i år. Innen 1. november hadde 672 inngått lærekontrakt. Men det er altså flere som står i kø for å få det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Ja, absolutt. Det har veldig stor betydning fordi vi ser at mange av dem som ikke gjennomfører videregående opplæring, glipper for oss mellom det andre og tredje året i videregående. Det er nettopp her et tilbud om læreplass skal være, for det løpet videre i skolen er ikke like attraktivt og ikke like motiverende heller for dem som ønsker å få seg et fagbrev. Men vi jobber også med andre ting på dette området. Det er å se på hvordan vi kan gi elever en lovfestet rett til en læreplass. Det handler selvfølgelig om at vi kan samarbeide godt med bedriftene, for det er veldig avgjørende at lærlingene kommer ut i bedrifter. Det er enormt lærerikt og motiverende. Det er lærerikt å få en lærling også, for de stiller en del spørsmål som kanskje vi som har vært i arbeidslivet en stund, har glemt å stille oss. Dermed bidrar de også til økt bevissthet på arbeidsplassen. Men det er også et oppdrag som vi nå har for å finne ut av hvordan vi kan øke rettsikkerheten for dem som velger yrkesfag, slik at de får læreplass.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-24:
Jeg synes ikke det er et godt forslag. Jeg tror det bedriftene først og fremst er ute etter, er å få økt tilskuddet til lærlinger, fordi arbeidsgiveravgiften er differensiert, og fordi deler av landet ikke betaler arbeidsgiveravgift i det hele tatt. Husk på at Finnmark fylke er det fylket der vi har størst utfordringer når det gjelder gjennomføring av videregående opplæring. Da er det litt rart at vi skal målrette akkurat dette virkemidlet på en sånn måte at det kommer det fylket som har de største utfordringene, minst til gode. Jeg er 100 pst. enig med representanten i at det er en vinn-vinn-situasjon for næringslivet vi står overfor her. Jeg må si jeg er litt rystet over at næringslivet ikke ser hvor sårbare de er, for i dag er vi avhengig av arbeidskraft fra Polen eller Sverige eller andre land. At de er i Norge, henger sammen med at det går dårlig med økonomien hos dem selv, men det kan jo snu, og da kommer mange bedrifter i Norge til å stå der med utrolig store utfordringer med å rekruttere kompetente folk hvis vi ikke klarer å få opp omfanget av lærlinger. Hvis vi ikke klarer å finne nøkkelen til å løse dette, kommer Norge til å ha store problemer med å komme seg fra tegnebrettet og ut i praksis, ut i virkeligheten, enten det gjelder bygg og anlegg, veiinvesteringer eller jernbaneinvesteringer. Så vi har en kjempejobb å gjøre.
Svein Harberg (Høyre), 2010-11-24:
Jeg registrerer at statsråden peker på at hvis noen vil plukke ut en enkeltsetning og misforstå, så er det mulig. Jeg registrerer at det også denne gangen etter et rundskriv fra departementet er stor uro og det som statsråden kaller misforståelser. Statsråden bruker muligheten i spørretimen til å prøve å rette opp og si at folk har misforstått. Det burde vel fortelle noe om det som kommer ut. Jeg ser også at statsråden i Aftenposten i dag har benyttet anledningen til å prøve å rydde opp. Er det ikke sånn at når en skal sette kriterier for fastsetting av karakterer, så burde det være tydelig? Etter å ha lest stykket i Aftenposten i dag, er det i hvert fall ikke mer tydelig for meg. Vil statsråden nå sørge for at det blir tydelige kriterier for hva som skal telle, og hva som ikke skal telle, og oppklare den uroen som er ensartet fra skolen?
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-11-24:
Jeg er glad for og takker statsråden for at også hun er opptatt av en rettferdig og faglig karaktersetting i skolen. Det er nettopp dette som var årsaken til omleggingen fra Utdanningsdirektoratet og at elevorganisasjonen faktisk støttet dette. Problemet med at innsats skal telle med, er at man får utfordringer: Hva er god innsats? Hvor mye skal den vektlegges i karaktergivningen? Hvor mye skal det bety i forhold til det faglige som fremvises på de teoretiske prøvene? Så mitt spørsmål til kunnskapsministeren er: Ser kunnskapsministeren utfordringer som er knyttet til å blande en skjønnsmessig vurdering av innsats inn i karaktergivningen, at dette kan gi utslag i ulikhet blant ulike lærere i karaktersettingen, og at det heller bør være det rent objektive, faglige som presteres gjennom prøvene, som skal vektlegges?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-24:
Jeg synes det er viktig at vi anerkjenner årsaken til endring, og det synes jeg kommer godt fram. En av de tingene som ikke er kommet fram, er at systemet kanskje premierte jenters måte å håndtere skolen på på en bedre måte enn gutters. Jeg tror det har vært riktig å gjøre noen endringer på dette. Men samtidig er Kristelig Folkeparti veldig bekymret for at vi nå får en situasjon hvor man gjennom nasjonale prøver og ved at innsatsen sånn sett blir borte, kan få flere og flere elever som øver på prøver, og som blir mer og mer faglig orientert, og hvor måten å håndtere kunnskap på ikke kommer så godt fram. Jeg bare ber statsråden vurdere f.eks. progresjon – altså framgang – som ett av kriteriene for å utvikle en annen måte å ta til seg kunnskap på, heller enn å bruke innsats som et slikt kriterium. Hvordan kan en sikre at dette ikke handler om å øve på prøver, men at vi får elever som får kunnskap for livet?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-24:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Jeg er ganske sikker på at også helseministeren så på Brennpunkt i går. Der kom det fram flere ting, bl.a. et lite pent bilde av landets hovedstad på nattetid i helgen. Vi så et politi som bruker det meste av sine ressurser på flatfyll. Vi så en skjenkenæring som delvis er totalt ute av kontroll, og vi så også at myndighetene har et lite heldig grep med hvordan man skal ta i tu med disse helt uakseptable forholdene. Så vet vi at justisministeren og helseministeren har annonsert ved flere anledninger at man har et grep som man akter å presentere for Stortinget, og som har Kristelig Folkepartis fulle støtte, nemlig å redusere den maksimale skjenketiden nattetid fra kl. 03 til kl. 02. Det er en løsning som ikke minst politiet har vært særdeles opptatt av at man skulle få, slik at man kan få brukt politiet til det politiet bør brukes til, nemlig til helt andre ting enn å rydde opp etter flatfyll og en skjenkenæring ute av kontroll. Som en politimann sa på Brennpunkt i går: Vi øser og øser, men myndighetene tetter ikke hullet i båten. I forslaget til statsbudsjett varsler statsråden at man vil oversende forslag til endringer i alkohollovgivningen høsten 2010. Mitt spørsmål er: Når vil Stortinget få seg forelagt forslag til en endring i alkohollovgivningen som innebærer at makstid reduseres fra kl. 03 om natten til kl. 02 om natten?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-11-24:
Det er ganske oppsiktsvekkende at det justisministeren da i over ett år har skrytt av i mange, mange sammenhenger, også i denne salen, nå forlater regjeringen – det viktigste virkemiddelet for å sørge for at man får mindre alkoholrelatert vold. Man kan spørre en hvilken som helst politimester og få det svaret. Det må bety at det er en propp i regjeringen. I Oslo er det slik at det er partiene Høyre, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti som har stått for denne – jeg kaller det – helt vanvittige skjenkepolitikken som er her i byen, og som sammen også står for de åpningstidene vi har. Så mitt spørsmål er da: Er SV også i regjering proppen i denne saken?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Jeg så også på Brennpunkt i går, og det som representanten Syversen beskriver som et lite flatterende bilde av landets hovedstad på nattetid, kan jeg helt klart bekrefte. Jeg vil likevel si at forhistorien, for å gjøre bildet komplett, var jo å sammenlikne skjenkenæringen i Stockholm med den i Oslo. I Stockholm håndhevet man faktisk alkoholloven, og i Oslo gjorde man ikke det i fire av fem tilfeller. Det er først og fremst de som skjenker, de som selger, og de som omsetter alkohol, som må håndheve regelverket. Vi hadde ikke hatt det som kan betegnes som flatfyll på gatene hvis regelverket hadde vært håndhevet. Og jeg vil være veldig tydelig på at det er den som har ansvaret, som også må ta det ansvaret. Vi har et nasjonalt ansvar når det gjelder å sette rammebetingelser for omsetning av alkohol. Jeg er glad for at vi har en streng alkoholpolitikk i Norge, at vi har vinmonopol, at vi har høye avgifter, som på den måten begrenser, og at vi har reklameregler som også gjør at jeg tror vi lykkes bedre med alkoholpolitikken enn man gjør i andre land. Det er riktig at vi har sagt at vi skal legge frem et forslag nå i høst. Det kommer. Men jeg kan også si at når det gjelder innskrenking i skjenketiden, vil vi ikke gjøre det på det nåværende tidspunkt. Vi vil avvente det forskningsarbeidet som SIRUS nå gjør i mange byer, vel vitende om at det er absolutt en sammenheng mellom vold og alkohol. Men når det gjelder skjenketiden, vil vi eventuelt komme tilbake til det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Mitt inntrykk er jo at Kristelig Folkeparti har vært med ganske lenge i styringen av Oslo. Og når det gjelder håndheving av alkoholloven og skjenkestedene i Oslo, er det helt tydelig et kommunalt ansvar. Det må ligge hos kommunen gjennom skjenkekontroll og gjennom opplæring av dem som serverer. Det vil ikke hjelpe om man skyver noe én time frem. Man kan fortsatt oppleve den samme sammenheng mellom vold og alkohol. Så har jeg også sagt at vi skal komme tilbake til dette når vi ser forskningsresultatene fra SIRUS. Det er nemlig slik, som jeg sa, at sammenhengen mellom vold og alkoholskader er ganske tydelig. Det kom også frem i programmet i går. Når det gjelder skjenketidene, kan man anta at jo lenger man skjenker, jo verre blir situasjonen. Samtidig er det lite forskning på dette fra Norge. Derfor gjennomfører SIRUS dette nå.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Etter at denne saken var ute på høring, har jeg lest innspillene, og også høringsinnspillene, som har kommet, ganske nøye. Det er ikke slik at det er entydige bilder fra ulike deler av Kommune-Norge når det gjelder dette. Også fra Bergen har jeg fått signaler om at det er vanskelig å se om innskrenkingen på en halv time av skjenketiden alene har ført til mindre vold, fordi man må også se dette i sammenheng med andre tiltak. Jeg vil gjenta at det aller, aller viktigste – enten man stenger kl. 02, kl. 02.30 eller kl. 03 – er den kontrollen som utøves på skjenkestedene. Det at man har en ansvarlig skjenkekontroll, er kommunenes ansvar. Mange kommuner har ønsket at de selv skal bestemme hvor lenge man skal kunne ha åpent. Men det krever også at man håndhever alkoholloven på en skikkelig måte. Det gjelder i Oslo, det gjelder i Bergen, det gjelder alle steder. Så har jeg sagt at vi vil komme tilbake til dette når SIRUS(presidenten klubber) har gjennomført sitt omfattende forskningsprosjekt, som de selv(presidenten klubber) på eget initiativ har tatt opp. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Representanten Gåsvatn behøver ikke bekymre seg for de 430 kommunene. Han kan konsentrere seg om den kommunen som representanten Gåsvatns parti har ansvaret for, nemlig Oslo. Det som ble vist veldig tydelig på Brennpunkt i går, var at fire av fem skjenkesteder i Oslo skjenker berusede personer. Derfor bør politikerne i Oslo ta skjenkekontrollen på alvor. Kommunene har full anledning til å ta skjenkebevillingen fra dem som bryter alkoholloven. Det er lokalpolitikernes klare ansvar å sørge for at ingen skjenker overstadig berusede. Da ville vi fått mye mindre fyll i gatene, og vi kunne hatt en mye tryggere hovedstad også på kveldstid.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Det er et alvorlig spørsmål representanten reiser når det gjelder barn som er blitt utsatt for seksuelle overgrep enten i sin egen familie eller utenfor, og hvordan det går med mange av dem senere i livet, hvor mange har store problemer med psykisk helse og rus. Behandling av pedofile må likevel skje innenfor det apparat vi har for psykisk helsevern, og innenfor de institusjoner som har blitt bygd opp gjennom opptrappingsplanen i psykiatrien. Vi har nå mer enn 70 DPS-er rundt omkring i landet, og vi har også en spesialisthelsetjeneste innenfor psykiatri som behandler langt flere enn det man har gjort tidligere. Det kan vanskelig være et annet sted man skal ha kompetanse på disse personene enn innenfor psykisk helse og innenfor psykiatrien.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Hvis man kunne vite hvem som ville forgripe seg, er jeg jo veldig enig i det. Som samfunn må vi gjøre alt vi kan for å skjerme dem som blir utsatt for overgrep. Jeg er også enig med representanten i at vi må behandle dem som ber om å få behandling, og ha et tilbud til dem. Når det gjelder all type behandling, er det noe som ligger ute i de regionale helseforetakene. Jeg vet at dette har vært tatt opp tidligere. Jeg vet også at mange får behandling i fengsel, når de er der, og også andre steder. Det nevnes ett spesielt sted som kan gi denne type behandling. Vel, det kan vi alltids ta opp senere, og se på om dette er et institutt som ikke er brukt, men som har en kompetanse som vi burde benyttet oss av.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-24:
Jeg er opptatt av at vi skal gjøre det vi kan for å unngå at overgrep skjer, eller at overgripere forgriper seg, særlig hvis de har gjort det tidligere. Derfor er det viktig at de får behandling – selvsagt er det det. Samtidig er det slik at når det gjelder all type behandling, er det noe som ligger rundt omkring i regionene, i helseforetakene, men jeg har jo nå blitt gjort oppmerksom på ett spesielt miljø, som er spesialister på pedofili, og jeg skal ta det med meg videre. Så får jeg eventuelt komme tilbake skriftlig med en orientering om hva det er de kan tilby, som vi ikke benytter oss av i dag.