Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
Handel er mer avgjørende for Norge enn for mange andre land. Mange av de avtalene som vi har inngått, har først møtt mye kritikk, men har senere vist seg å være helt avgjørende for vår eksport. Er det noen som husker EUs veterinæravtale fra 1999 og hvordan store deler av landbruksnæringa var svært skeptisk og mente at den kom til å føre til store problemer for norsk landbruk? Det skjedde ikke. Derimot skapte avtalen store muligheter for norsk fiskerieksport og la grunnlaget for vekst i havbruksnæringa. Tjenestedirektivet likeså – advarslene var mange, men det ble ikke sånn som kritikerne hadde fryktet. De såkalte GATT-forhandlingene på slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet – er det noen som husker den diskusjonen? De ble omtalt som en trussel mot norsk landbruk, men i realiteten har de beskyttet det norske landbruksregimet, og vi kunne skrive inn høye tollsatser på dette området gjennom Verdens handelsorganisasjon. Det ville vært galt å ta utgangspunkt i at internasjonale avtaler om friere handel er en ulempe for Norge. Tvert imot har vi mye å tjene på en friere handel på mange områder enn det vi har i dag. Skipsfart, telekommunikasjon og havbruk er eksempler på områder der norsk økonomi er helt avhengig av liberale handelsregler, og vi tjener på økt konkurranse. TISA-avtalen er også viktig for norsk verdiskaping og sysselsetting, men det må være en forutsetning at en TISA-avtale ikke svekker det politiske handlingsrommet knyttet til kontroll og styring med offentlige tjenester og velferdstilbud. Og her har vi støtte fra EU – Europaparlamentets utenrikskomité har nylig vedtatt at ingenting i tjenesteavtalen skal hindre nasjonale eller lokale styresmakter i å videreføre sin lovgivning. Parlamentet understreker også at offentlige tjenester som bl.a. utdanning og helse skal ha klare unntak fra avtalen. Som et lite land er vi avhengige av å sikres felles spilleregler og forutsigbarhet internasjonalt. Norges forhold til EU har vært basert på EØS-avtalen siden 1994, i en periode da vi har hatt en positiv utvikling i verdiskaping, sysselsetting og velferd. Derfor er EØS-avtalen viktig for Norge. Det ble, som utenriksministeren sa, litt uventet diskusjon om forholdet mellom handel og bistand i løpet av denne stortingsdebatten. Hvis vi ser på hvordan Norge har utviklet seg, var jo norsk utvikling etter krigen i stor grad preget av at vi både økte vår handel med våre handelspartnere og mottok omfattende bistand fra bl.a. USA. Med Sør-Korea og Tyskland var det likedan. At handel og utvikling henger sammen, og at det ikke er noen motsetninger på disse områdene, synes temmelig åpenbart, men fra det partiet som nå inngår i regjeringsalliansen, synes ikke dette like åpenbart. Tvert imot blir denne diskusjonen brukt til å gå til frontalangrep på norsk bistandspolitikk. Jeg setter pris på at utenriksministeren er diplomatisk, men det kan kanskje være en fordel – i og med at han er minister, statsråd, og politiker – at han markerer noe klarere hva han mener om denne motsetningen. Han svarer på mitt innlegg i salen at han er for bistand som virker, og imot bistand som ikke virker. Jeg tror vi alle kan skrive under på det. Min utfordring går politisk på det frontalangrepet som Fremskrittspartiet bruker denne diskusjonen til å rette mot norsk bistand. Vi er avhengige av bistand som løfter de aller fattigste. Vi er avhengige av bistand som redder liv gjennom å gi vaksiner. Vi er avhengige av bistand som kan løfte utdanning, spesielt av jenter. Så det kunne vært interessant å høre hva Høyre mener om disse spørsmålene, man har kanskje blitt så redd for å ta diskusjonen om «godhetstyranniet» at man lar denne diskusjonen ligge. Jeg synes det er viktig at utenriksministeren, som politiker, på et sånt spørsmål – om det er noen motsetning mellom handel og bistand – gir uttrykk for hva han mener. Fra Arbeiderpartiets side er vi for begge deler.