Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-15:
Det meste av produksjonen av varer og tjenester langs Norskekysten har det internasjonale marked som mottaker. For Kyst-Norge er en aktiv samferdselspolitikk kombinert med en aktiv handelspolitikk en forutsetning for å sette handling bak de politiske visjoner for Distrikts- og Kyst-Norge som det snakkes så mye om i Stortinget. Derfor håper jeg at nøkkelprosjekter nå kan sluttføres, og at prosjekter som eksempelvis Lofast og Korgfjellet i mitt eget fylke, nå kan se fram til å få den prioritet som er nødvendig for realisering. Det er også positivt at prosjektene Helgelandskrysset og bruforbindelsen Ornes–Øyjord i Lofoten dras inn i transportplanen. Det er svært urettferdig at Utkant-Norge straffes med et svært høyt kostnadsnivå – kostnader som er særnorske, og som kommer på toppen av avstandskostnader som vanskeliggjør konkurransen i det internasjonale marked. Mest beklagelig er det forhold at det er den nordlige landsdelen som de senere år systematisk er blitt taperen hva angår andeler av de totale samferdselsbevilgninger, en beskrivelse som korrekt ble gjengitt tidligere i dag av representanten Myrvoll. Høyre ønsker å gjøre Kyst-Norge og Distrikts-Norge mer konkurransedyktig, og legge forholdene bedre til rette for næringsutvikling. Derfor ser vi også dette igjen i årsbudsjettene gjennom våre veisatsinger og vår satsing på havnesektoren. Vi vil nå ha Melbu havn på plass. Vi mener at prosjekter som Lovund, Ballstad, Hopen, Seløy i Herøy og andre havneprosjekter som i årevis har ventet på realisering, og som rett og slett gir samfunnet en svært god kost-nytte-effekt, må komme på plass. Det er beklagelig at de fleste av de nevnte prosjekter må belage seg på å vente i årevis for realisering. Når Høyre så sterkt ønsker å prioritere fiskerihavner, er det fordi vi vet at disse prosjektene må løses for å skape ytterligere investeringer i lokalmiljøene – investeringer som er nødvendig for å trygge eksisterende arbeidsplasser og for å skape nye. For Høyre er samferdsel ett av våre viktigste hovedsatsingsområder, rett og slett fordi vi har altfor mange uløste oppgaver på denne sektoren, og fordi satsing på samferdsel er ensbetydende med god næringspolitikk. Skal arbeidsplasser og bosetting i Distrikts-Norge opprettholdes og utvikles, er større samferdselssatsing blant de krav vi mest blir møtt med på våre reiser i kommunene. Derfor er det et ønske i dag at stortingsbehandlingen av Nasjonal transportplan blir noe mer enn en lang ønskeliste preget av at det er valgår. For er det noe som kjennetegner tidligere transportplaners skjebner, så er det en systematisk mangel på oppfølging i budsjettårene fra sentrumspartiene og Arbeiderpartiet. Det er en stygg uvane i Stortinget å love mye når meldinger som dette behandles i vårsesjonen, for så å bryte løftene når budsjettproposisjonen kommer på bordet om høsten. Samferdselsområdet er dessverre det politiske området hvor det blir avgitt flest løfter som ikke overholdes. Derfor er det mange som med god grunn i dag stiller spørsmål ved troverdigheten rundt de tilleggsprioriteringer som vedtas i dag. Mener sentrum og Arbeiderpartiet noe med de fagre uttalelsene og visjonene for Distrikts-Norge, så må virkelige ambisjoner på plass, og de må vise at de vil sloss for større samferdselsbevilgninger i Norge. De som husker transportplanbehandlingen fra 1997, hvor Høyre stod sammen med bl.a. mellompartiene om en økt veiprioritering på hele 5 milliarder kr, har ikke glemt at sentrumspartiene etter et par dager i regjeringskontorene raskt løp fra sine løfter. De mest forunderlige samferdselsdebattene jeg deltar i, er de mange bortforklaringsrundene som sentrum og Arbeiderpartiet er i stand til å fremføre på dette området, samtidig som disse partiene ikke sjenerer seg for å gå til angrep på Høyre for lavere kultursatsing, lavere landbrukssatsing eller eksempelvis lavere SND-satsing. For Høyre er valget greit. Vi er i stand til å velge bort noe for å kunne prioritere og satse tungt på samferdselssektoren. Det er skrevet mye i transportplanen om flybillettpriser i nord. Prisene har nådd et forkastelig høyt nivå, et nivå som kraftig bidrar til å forsterke fraflyttingen fra Distrikts-Norge. Denne problemstillingen må nå få større oppmerksomhet. Prisnivået er ikke lenger til å leve med.