trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-15:
Jeg er helt enig med representanten Voie i det han trekker opp av visjoner og muligheter, og at man her må få et godt og konstruktivt samarbeid mellom de enkelte departementer og mellom næring og offentlighet. Jeg har i den sammenhengen bare lyst til å nevne at jeg i går deltok på næringslivsdagene i Tromsø, hvor torskeoppdrett var et hovedtema. Jeg må si at det var oppløftende å se hvordan den satsing som storting og regjering gjorde i høst gjennom statsbudsjettet for 2002, er oppfanget av forskningsmiljø, av næringslivet i hele landet og av ulike myndigheter. Man samler kreftene og setter seg ned og drøfter hvordan man skal realisere dette fra forskning til kommersiell industri. Den optimisme og den realisme som ble presentert på næringslivsdagene i Tromsø i går, bærer bud om at her er det både vilje og evne til å realisere torsk, i denne sammenhengen, til en ny stor oppdrettsart, akkurat som vi vil se at andre arter og andre produkter vil bli realisert som et resultat av forskningen. Som jeg sa i mitt første innlegg, la Regjeringen frem havmiljømeldingen i går. Jeg vil si det slik at miljøvernministeren og fiskeriministeren har felles sak i denne sammenhengen, nemlig å sikre et rent havmiljø slik at vi fortsatt kan produsere trygg norsk sjømat. Jeg velger å oppfatte det slik, som representanten Voie her refererte fra miljøvernministerens uttalelse, at dette er nettopp for å forsikre oss om at slik skal det også være i fremtiden, for i Sellafield-sammenheng er jo ikke fisken og havmiljøet forurenset i dag. Maten som vi eksporterer fra havet til 160 land, er ren. Det kan vi dokumentere. Og slik vil det også være. Men det er viktig at vi gjør de riktige grepene i dag, slik at vi om 200 år, om 1 000 år, fortsatt skal kunne spise trygg norsk sjømat. Det er i den sammenhengen vi må se kampen mot Sellafield, kampen mot utslipp og kampen for at man fortsatt skal ha den blå åkeren som en særdeles fruktbar åker. I den sammenhengen trenger vi også mer forskning. Jeg har lyst til å gi god attest både til Fiskeriforskning og til Havforskningsinstituttet som nå samler sine krefter i aksen Tromsø–Bergen for å videreutvikle det ypperste vi har i verden av denne type forskning, til å bli enda bedre. Det er nødvendig i tiden fremover, og det skal vi bidra til gjennom årlige budsjett. Vi gjorde det i år, vi skal gjøre det også i fortsettelsen, og jeg oppfatter at regjering og storting har felles interesser i så måte.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-15:
La meg først og fremst takke for en spennende debatt, og for at representanten Voie reiste debatten. Jeg tror det er både nyttig og viktig at vi fra tid til annen gjennomfører slike debatter i Stortinget, og får fram synspunkter som i hvert fall for meg er nyttige å ta med videre i det arbeidet som jeg driver med hver dag. Jeg synes det kan være nødvendig å minne i hvert fall Arbeiderpartiets representanter om samspillet mellom den offentlige innsatsen, som bl.a. nedfeller seg gjennom bevilgningen i statsbudsjettet, og den private innsatsen, så vel som dette med å ha næringen i fokus, og sist men ikke minst at det generelt skapes en tro på marin sektors potensial. Regjeringen har som ambisjon å nå OECD-nivåsnittet i 2005, og det står fast. Men for å svare på en del av de spørsmålene som ble tatt opp, selv om det aller meste synes å være slikt som vi er enige om, har jeg først lyst til å si til representanten Gaundal: Når man bruker som eksempel på Regjeringens dårlige forskningspolitikk at vi i statsbudsjettet kutter 3 mill. kr på Fiskeriforskning i Tromsø, er det i så fall en prioritering jeg ikke har noe problem med å stå ved. Det gjaldt altså et kutt på husleien til Statsbygg. Hvis dette er det eksemplet som Arbeiderpartiet har på Regjeringens mangelfulle forskningspolitikk, har jeg ikke noe problem med å forsvare det. Det har ikke gått ut over Fiskeriforsknings forskning i Tromsø. Så til representanten Olav Akselsen, som var opptatt av at det var foretatt kutt i årets budsjett. Jeg vil sterkt understreke: Det er ikke foretatt kutt i forhold til 2001–2002-budsjettet når det gjelder marin forskning. Det er kutt i forhold til det Arbeiderpartiet la fram, men da minner jeg også om at det lå noen ubetalte regninger, ikke minst på fiskerisiden, jf. f.eks. flytting av Kystverket til Ålesund, som man ikke hadde tatt inn i budsjettet, og som denne regjeringen måtte bidra til å betale. Men på forskningen er det en økning. Det er altså slik at når representanten Akselsen beskriver det som «god jul og godt nyttår» fra Regjeringen, skulle representanten Akselsen vært mer ute og lyttet til det som foregår – der ute har man oppfattet dette som en god nyttårshilsen. Troms Marine Yngel kunne vært vel verdt å besøke – man hadde sett hvilken entusiasme det er der på bakgrunn av det vi gjør i dette hus – videre Cod Culture Norway ute i Øygarden, som for et par uker siden åpnet et torskeyngelanlegg hvor private investorer er gått inn med 50 mill. kr, og Biomarint Forum som etablerte seg i Bergen på tirsdag, hvor private investorer stiller med 400 mill. kr. Det er jo nettopp de gode ønskene om god jul og godt nytt år fra Regjeringen som bærer fram. Vi utløser både midler til forskning og utvikling og en entusiasme og tro på fremtiden i marin sektor. Da synes jeg man kanskje skulle ta inn over seg virkeligheten også i Arbeiderpartiet. Når det så gjelder PROTEVS, for å kvittere det ut, er det altså slik at Fiskeridepartementet gjennom Havforskningsinstituttet og Fiskeridirektoratets Ernæringsinstitutt har bidratt med sin andel til å få det etablert.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-03-15:
Jeg er ikke sikker på om all verdens presiseringer vil bidra til å hjelpe situasjonen verken for fiskeindustrien eller for flåten i Finnmark – i hvert fall ikke gjennom denne interpellasjonen. Jeg må imidlertid få lov å konkludere med at hvis dette kan bidra til at leveringsplikten og det regelverk som eksisterer, kan oppfylles, vil jeg i likhet med både interpellanten og fiskeriministeren være svært glad for det. Problemet er jo at fisk som er «hjemmehørende i Finnmark», landes andre steder, og det skjønner jeg er et stort problem for hele den delen av den nordlige landsdelen. Men vi har jo et lovverk, et regelverk, innenfor norsk fiskerinæring som er gjennomhullet av dispensasjoner, og som har det ved seg at det er så mange kryssende hensyn som ikke lar seg forene, at dette må ende galt. Jeg kan ikke fri meg fra å mene at når Schjøtt-Pedersen i tredje vers kommer inn på at han «prøvde selv som fiskeriminister», bidrar interpellanten til å fremstille saken som om dette er en situasjon som er av relativt ny dato. Det er den jo med respekt å melde overhodet ikke. Som statsråden har vært inne på med henvisning til rapporten som Fiskeridirektoratet lanserte i år 2000, kom man frem til at den industrieide flåten brøt leveringsvilkårene. Da satt for øvrig Schjøtt-Pedersen selv i regjering. Det er også via Eierskapsutvalget gitt en marsjordre om å se på problematikken rundt leveringsvilkår, og Eierskapsutvalgets innstilling skal være ferdig til sommeren. Jeg tror alle parter vil stå seg på å avvente rapporten som vil komme. Man kan ikke, som Schjøtt-Pedersen, si at det er fullstendig uinteressant, med henvising til hva som vil bli situasjonen for dem som eier flåten. Han burde vite bedre om hva som er den økonomiske situasjonen for industrien langs ikke minst Finnmarkskysten, hvor nødlamper blinker hver bidige dag. Jeg kan heller ikke forstå – gjerne personifisert ved tidligere fiskeriminister og finansminister Schjøtt-Pedersen – hvordan det er mulig å komme frem med én politikk når man sitter i regjering, og noen uker etter at man er gått av, fremstå med skarpe løsninger, med en alternativ politikk som skal ha raske svar på kompliserte løsninger. Men for å konkludere: Det er soleklart at leveringsplikten skal og må oppfylles. Vi må avvente rapporten, og jeg er glad for at fiskeriministeren lover å ta tak i denne problematikken.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-03-15:
Jeg blir litt overrasket over hvor Arbeiderpartiet velger å plassere seg nå: på en annen arena enn den som er tema for denne debatten. Uansett hvordan man velger å regne – selv med Arbeiderpartiets bruk av kalkulator – vil man fra Regjeringens side og i stortingsvedtak finne ut at marin forskning har en vekst i forhold til 2001. Og det er litt merkelig at både tidligere finansminister Schjøtt-Pedersen og tidligere olje- og energiminister Akselsen, som begge forlot regjeringskvartalet da vi hadde Europas høyeste rentefot, har etterlatt seg det vitnesbyrd at konkurranseutsatte arbeidsplasser langs kysten, i det ganske land, svinner dag for dag og har tapt terreng, særlig i et marked hvor norsk fiskerinæring skal klare seg i konkurransen og hvor eksportandelen er oppe i 95 pst. Og så drar man denne debatten inn i en slags klippe-klippe-runde – hvem som maksimalt har ytt mest til et eller annet selskap, i Bergen eller hvor som helst i landet dette måtte være. Det som er forholdet rundt denne interpellasjonen, er hvordan man kan ta nye tak for en næring som kanskje har det største potensialet av alle i dette landet, men som er utstyrt med de dårligste eksportbetingelsene, og hvor det nå gjøres et forsøk på å få gitt større mulighet for en av de tre pilarene denne næringen etter min oppfatning skal bygge sin vekst og utvikling på, nemlig forskning. Jeg er glad for at fiskeriministeren i dag påpeker at man ikke er fornøyd med tingenes tilstand slik som de har vært, og slik som de er. Og jeg er glad for at han ønsker en evaluering av den innsats som skjer via Forskningsrådet, og at han tar for seg de eksisterende universitetsmiljøer og henviser til den mangel på oppmerksomhet som marin forskning har hatt i disse miljøene. For det er nettopp innenfor fiskerisektoren vi har det største potensialet. Da hjelper det ikke med all verdens festtaler om potensial og muligheter, all den tid vi ser at denne næringen i dag har minusfaktorer rundt seg, at verdiskapingen går ned, at eksportandelen går ned, og når vi ser at i de viktigste markedene taper vi terreng. Det blir det sannelig ikke mye fart og utvikling av! Derfor er det viktig at fiskeriministeren tar tak i disse oppgavene, som han gjør via verdiskapingsutvalget i Regjeringen. Det er sannelig også en oppgave for norsk fiskerinæring selv å ta tak i og utvikle, i en situasjon hvor de på markedssektoren egentlig er best av alle i dette landet – på plass i mer enn 160 nasjoner. Men da må de også sørge for at det ikke skal bli brukt som inntekt for en næring som ser seg mest tjent med å stå utenfor de markedene man skal betjene både i dag og i fremtiden.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-15:
Interpellanten skal ha honnør for at han har reist interpellasjonen. Men eg må seie, som representanten Kristiansen peikte på, at det blir kanskje litt paradoksalt, for til NRK Finnmark den 31. juli i fjor måtte dåverande fiskeriminister Otto Gregussen innrømme at han sjølv ikkje hadde reagert på brot på konsesjonsvilkåra til ei rekkje trålarar. Eg trur derfor at det er ein del fiskeriministrar som ikkje har gjort jobben sin, og ikkje berre han som sit i dag. Det blir derfor litt merkeleg at ein får ein diskusjon i parlamentet om kven som har gjort jobben sin best, og der ein skuldar på alle andre og seier at når dei ikkje har gjort jobben sin, er det ingen vits i at eg skal gjere det. Då eg hadde spørsmål i spørjetimen om det samme temaet tidlegare i vinter, fekk eg dette svaret frå statsråden: «… eksisterande leveringsvilkår vil bli følgde opp i tråd med den praksisen som har vore følgd av fleire av mine forgjengarar.» Dette er, som interpellanten peikte på i dag, ein noko dårleg praksis, så det blir ein litt paradoksal debatt her i dag. Men la oss leggje av oss akkurat den konfrontasjonslina, for dette er viktig. Dette er eit viktig distriktspolitisk verkemiddel. Det er eit viktig fiskeripolitisk verkemiddel. Stortinget har sagt at lønnsemd, arbeidsplassar, busetjing og berekraft er målsetjinga for fiskeripolitikken. Dette er eit viktig verkemiddel for faktisk å nå alle desse måla. Det er ein realitet. Når ein då etablerer ein praksis som holar ut dei politiske måla som Stortinget har sett, er det særdeles problematisk. Og dei forslaga som fiskeriministeren og Fiskeridepartementet har komme med i forhold til leveringspliktene, vil hole ut dette prinsippet endå meir. Interpellanten peikte på to viktige ting i forhold til leveringspliktene knytte til både levering og foredling, og det er forhold vi ikkje må gløyme. Han peikte dessutan på noko som er avgjerande for denne debatten, nemleg at desse leveringspliktene er føresetnaden for at konsesjonane er gitt. Når ein holar ut det kravet, bidreg ein til ein heilt ny fiskeripolitikk, noko Stortinget ikkje har ønskt. Eg meiner at det sentrale spørsmålet i fiskeripolitikken var det ein mann frå Gamvik som stilte gjennom Magasinet i Dagbladet tidlegare i haust. Han spurde: Korfor skal Gamvik gå på sosialen når vi bur rett ved eit av verdas rikaste hav? Det er det sentrale spørsmålet i fiskeripolitikken. Eg meiner at politisk styring er ein måte å få bukt med ein marknad på som elles bidreg sentraliserande. Direktøren ved Havfisk på Melbu, Jan Steffensen, sa til bladet Vesterålen: «Markedsmekanismene fungerer ikke når man har leveringsplikt til én bedrift med annen eier enn rederiet. Vi kan ikke selge fisken til under markedspris.» Nei, marknaden fungerer ikkje. Det er derfor vi som politikarar vil styre. Det er derfor vi har desse leveringspliktene. Vi er nøydde til å ha vilje til å oppfylle dei måla som Stortinget faktisk set, og då er det problematisk at ein holar ut dei måla gjennom praksis.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-15:
Det er ikke noen tvil om at velgerne har gitt Stortinget et mandat til en styrket distriktsprofil på næringspolitikken. SV, Senterpartiet, Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti – jeg holdt på å si i prioritert rekkefølge – danner til sammen et flertall for styrking av distriktspolitikken. Men i Regjeringa har Kristelig Folkepartis distriktspolitikk blitt til et taust skrik. Høyre dominerer Regjeringas profil, også på dette området. Dette kommer SV tilbake til i en interpellasjon fra representanten Inge Ryan, som kommer opp 9. april i år. Men jeg vil få peke på et par momenter som jeg synes det er på sin plass at næringsministeren kommenterer. Næringsministeren kommer stadig tilbake til at lavere skatt og generelle skattefradragsordninger for forskning er den mirakelmedisin som skal til for en solid nærings- og distriktsutvikling. Men internasjonale studier viser at land med lavere skatt ikke har noen raskere økonomisk vekst enn land med høyere skatt. Et eksempel er blandingsøkonomiene i Norden, der Norge, Sverige og Danmark har hatt stabil økonomisk vekst selv med en relativt sterk stat. USA under Reagan og England under Thatcher var begge perioder da statens rolle skulle skjæres ned til et minimum. Men begge eksemplene er blitt lærebokeksempler på hvordan det ikke skal gjøres. Den økonomiske veksten var ikke raskere enn den var i Norden, snarere tvert imot, og det eneste man oppnådde var større ulikheter mellom fattig og rik. Og hva slags verdier skaper man da? Jeg synes ikke det er så underlig at en regjering som består av bl.a. et sterkt verdikonservativt parti, fører en slik politikk, men at Regjeringas verdiparti, Kristelig Folkeparti, er med på en slik offensiv høyrepolitikk, det er en overraskelse og for oss en skuffelse. Nyere økonomiske studier viser at det ikke er skatt og forskning alene som driver fram økonomisk vekst i distriktene. Et økende antall studier peker mot innovasjon, teknologisk kapasitet, engasjerte medarbeidere og ledere, kunnskapsutvikling og en bred nyskapingskultur som viktige forhold for yteevnen til bedrifter, og med det også yteevnen til regioner og til land. Forskning er et viktig element i dette, kompetanse hos de ansatte er et annet, og produktive og sunne bedriftskulturer er et tredje. Nyskaping og innovasjon er mer enn bare forskning. Derfor kan jeg tenke meg at næringsministeren kommenterer følgende: På hvilken måte ser Regjeringa at skattefradrag for forskningsinvesteringer kan bidra til å snu den trenden som interpellanten peker på i sin interpellasjon, når de forskningsintensive bedriftene stort sett ligger i byene? Og hvis statsråden er enig i at innovasjon og nyskapingsaktiviteter er mer enn forskning og lavere skatt, hvilke grep vil Regjeringa ta for å ha en bredere tilnærming til innovasjon og næringsutvikling enn det som skjer i dag?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Representanten Schjøtt-Pedersen tek opp eit reelt problem gjennom denne interpellasjonen. Men problemet er også komplisert, noko eg reknar med at Schjøtt-Pedersen ikkje har gløymt frå då han sjølv var fiskeriminister. Utgangspunktet må vere heilt klart: Når eit fartøy har fått konsesjon med leveringsplikt som vilkår, skal dette sjølvsagt gjennomførast – også når levering på andre måtar kunne ha gitt betre lønnsemd for fartøyet. Leveringsplikta er eit distriktspolitisk verkemiddel, der omsynet til sysselsetjinga i industrien på land har gjort utslaget. Leveringsplikta er eit distriktspolitisk særtiltak som er viktig for nokre lokalsamfunn. Samtidig veit vi at det er problematisk å praktisere leveringsplikta. Det finst døme på at fisken blir ført på land der den skal, men at den lokale bedrifta ikkje har bruk for alt råstoffet som kjem, og at det derfor må sendast uforedla vidare på vegen. Det er også eit reelt problem når fartøy deltek i sesongfiske langt frå staden ein har leveringsplikt til. Det må finnast praktiske løysingar. I desse sakene står problemstillingar som omsynet til fartøya, til råstofftilgangen for industrien og distriktspolitikken i fokus. Spørsmålet blir greidd ut av Eigarskapsutvalet, og eg har tillit til at fiskeriministeren vil ta omsyn til både busetjingsmønsteret og råstoffbehova til fiskeindustrien når han får saka på bordet. Her må vi vere audmjuke for at vi kanskje ikkje har funne alle dei beste løysingane til no. Kan hende skal leveringsplikta for nokre fartøy òg knytast til region? Kan hende må vi vurdere å knyte den einskilde bedriftas konsesjonar til bestemte stader? Dette er spørsmål vi må sjå nærare på. Uansett er eg glad for at fiskeriministeren har understreka at leveringsvilkår er eit distriktspolitisk vilkår som ikkje skal avviklast.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Då vi fekk ei ny regjering, Samarbeidsregjeringa, hadde dei ikkje mange vekene på seg før dei skulle leggje fram eit budsjett. Det var eit budsjett med betydeleg skatte- og avgiftslette, som har slått positivt ut for næringslivet i heile landet. Nokre kuttområde blei det også, og det er klart at enkelte kutt kan smerte meir enn andre. Men eg vil seie at i sum var det eit godt budsjett som blei lagt fram av Samarbeidsregjeringa. Vi ser utviklinga også i forhold til renta, som har gått ned. Vi høyrer frå skipsverft og frå mange andre i næringslivet at det er svært viktig for dei å ha ei låg rente på grunn av konkurranseevna i forhold til andre land. Eg vil derfor seie at sjølv om det er generelle verkemiddel, betyr den skatte- og avgiftsletten som Samarbeidsregjeringa har kome med, veldig mykje for mange enkeltbedrifter. Når det gjeld utviklinga innanfor havbruk og oppdrett, skaper det store moglegheiter for verdiskaping og sysselsetjing, ikkje minst i distrikta. Ny teknologi, kombinert med lokal innsikt og erfaring, gir mange ressursbaserte næringar eit stort potensial. I Sem-erklæringa er det slått fast at Regjeringa vil føre ein nyskapings- og forskingspolitikk som gjer det mogleg å hente ut det betydelege verdiskapingspotensialet som ligg i marine naturressursar. Potensialet er der, men vi treng å satse på forsking for å ta ut desse verdiane. I forskingsmeldinga, som den førre Bondevik-regjeringa la fram, er marin sektor sett opp som eitt av fire satsingsområde norsk forsking bør prioritere. Denne prioriteringa står eit breitt fleirtal fast på, og det er bra. Som statsråden sa: Det er behov for å auke både den offentlege og den private forskingsinnsatsen. Regjeringspartia har som mål at forskingsinnsatsen skal opp på gjennomsnittet for OECD innan 2005. Samanlikna med andre OECD-land er det særleg i den private forskingsinnsatsen vi har mykje å ta igjen. Her må vi satse på eit samarbeid mellom forskingsmiljøa, næringslivet og dei offentlege finansieringsordningane. Det vil både verdiskaping og grunnforsking ha nytte av. Det må satsast på rekruttering til marin forsking. Kristeleg Folkeparti meiner at skulen kan gjere havbruk til læringsarena for ungdomsskuleelevane. Ei god investering i kunnskap og rekruttering til alle nivå innan marin sektor kunne vere å setje i gang eit prosjekt «Unge havforskarar» – dette for å stimulere elevar, lærarar og skular til å lære om og forske på plante- og dyrelivet i fjordane og økosystemet i havet. Eit prosjekt for ungdom og havbruk kan introdusere mange unge for moglegheitene i marin sektor. Undersøkingar viser bl.a. at blant dei elevane som opplever entreprenørprosjekt i skulen, blir det langt fleire gründarar og bedriftsleiarar. Kristeleg Folkeparti synest det kan vere ein god idé, for dagens 13-, 14- og 15-åringar passerer 30 år rundt 2020, og då treng vi endå fleire innan denne sektoren.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Vi opplever stadig at talarar prøver å framstille det som om Kristeleg Folkeparti og Samarbeidsregjeringa ikkje er opptekne av distriktspolitikk, no sist ved representanten Åsa Elvik. Det vil eg tilbakevise. Når det gjeld interpellanten Akselsen sitt tema, er eg heilt einig i skildringa i forhold til utfordringane med sentralisering – det er ei stor utfordring for både distrikta og dei sentrale strøka. Det er klart at vi må satse på å leggje til rette for verdiskaping og nyetablering i distrikta. Akselsen drog fram kuttet som var på SND i samband med budsjettet. Eg kan ikkje dy meg: Då Arbeidarpartiet sat i regjering, foreslo dei store kutt på SND i revidert nasjonalbudsjett i fjor. Kristeleg Folkeparti var med på å auke budsjettet i Stortinget. Det blir framstilt som at fordi ein har kutta på SND, så er det ei nedprioritering av distriktspolitikken. Ein må samtidig sjå på det totale budsjettet. Dersom eg skal trekkje fram eit eksempel som fjerning av utbytteskatten, så viser undersøkingar at omtrent 70 pst. av utbyttet som blir teke ut av bedriftene, blir reinvestert i næringsverksemd. Og dersom ein legg det talet til grunn, gir fjerning av utbytteskatten dermed kapitaltilgang for bedriftene på over 1 milliard kr. Eg har besøkt ein del bedrifter, og eg har fått masse pepar i forhold til kutta på SND. Eg kan vere einig i at noko av det kan vere med og svi. Men eg høyrer også bedrifter som seier at generelle, gode og stabile rammevilkår er viktig for distrikta, for vidareføring av bedrifter ute i distrikta og også for nyskaping. Ein må ikkje sjå seg blind på berre dei selektive tiltaka. Eg seier ikkje at vi skal ha anten – eller. Eg trur at ein del selektive tiltak faktisk kan vere nødvendige. Men når vi no har ein gjennomgang av virkemiddelapparatet, får vi høve til å gå grundig inn i dette. I går kom næringskomiteen med ei innstilling om eit Dokument nr. 8-forslag frå representanten Inge Ryan når det gjeld å opprette eit nytt næringsutviklingsfond for næringsfattige område. I den innstillinga seier Arbeidarpartiet at dei meiner at ein har dei rette verkemidla, men at budsjetta må aukast, og at det er det som er problemet – og dei viser til dei kutta som har vore på budsjettet. Ja, det er nokre kutt, men ein må også sjå på alle andre område som har blitt auka. Dersom det er slik at Arbeidarpartiet er bekymra for den utviklinga og situasjonen som er i dag, og samtidig seier at ein er fornøgd med det verkemiddelapparatet som ein har, synest eg Arbeidarpartiet bør gå i seg sjølv. Eg seier ikkje at alt som Kristeleg Folkeparti har gjort er den beste fasitløysinga i forhold til utfordringa med sentralisering og desentralisering, men eg seier at det å få ein gjennomgang vil vere positivt.(Presidenten klubbar.) Eg er også glad for at kommunalministeren skal ha ei utgreiing om den regionale distriktspolitikken. Det er absolutt eit tema som engasjerer Samarbeidsregjeringa og Kristeleg Folkeparti. (Presidenten klubbar.)
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-15:
La meg først få lov til å si at hvis noen skulle mene at det fantes eksempler på at også Senterpartiets fiskeriminister har lempet på leveringsplikten, så finner de sikkert det. Det må de gjerne ta opp. Men hvis vi skal fortsette å spille ball på den måten i debatten, kommer vi aldri videre i forhold til de prinsipielle sidene ved dette spørsmålet som vi bør bruke en interpellasjonsdebatt til. Jeg ser at det kan være enkelttilfeller der det kan være riktig å lempe på leveringsplikten, men det er også sider av den mer prinsipielle arten som bør diskuteres i forhold til det som skjer når en faktisk lemper på leveringsplikten i ett tilfelle, som det som har skjedd i Berlevåg. Det er fortsatt et åpent spørsmål for meg hvorfor fiskeriministeren faktisk tillater brudd uten å gripe inn. Det kan tolkes som å stryke vekk setningen om leveringsplikt til Berlevåg i denne sammenhengen bidrar til å skape en ny definisjon, som kan skape en presedens for hele Øst-Finnmark. I realiteten innføres en regionalisert leveringsplikt i stedet for en stedsbestemt leveringsplikt. Det er i tilfelle en endring Senterpartiet vil være meget skeptisk til. Leveringsplikten er en viktig del av strukturen knyttet til fiskerinæringen. Statsråden har sjøl bekreftet at han ser dette som et viktig distriktspolitisk virkemiddel, og da bør den også i de aller fleste tilfeller overholdes. Fleksibilitet i forhold til enkelttilfeller må ikke utarte til tilfeldigheter, og må heller ikke utarte på en slik måte at man endrer systemet uten å ha fått en forutgående prosess og en demokratisk behandling via politiske organ. Dersom Regjeringen med tilfellet Berlevåg skulle ønske å endre selve leveringsplikten på en slik måte at de innfører en regionalisert leveringsplikt i stedet for en stedsbestemt leveringsplikt, burde den gjort det gjennom å fremme forslag om det i forbindelse med Eierskapsutvalget, ikke gjennom å overse at enkelte redere bryter konsesjonsvilkårene de har fått. Jeg synes at hvis Regjeringen ønsker en debatt om hvordan leveringsplikten skal utøves, bør den bidra til en bred politisk debatt om spørsmålet, men ikke risikere at man kan undergrave nåværende system gjennom å overse de klare krav som er i konsesjonen – og det faktum at bedriften i Berlevåg klart har mangel på råstoff og at hjulene står stille. Rettssystemet respekterer, for å nevne det, krav om leveringsplikt. Det er nettopp kommet en dom i Sunnmøre Tingrett, der det klart sies at gamle krav om konsesjon – i dette tilfellet til «Vadsøjenta» om å levere fangst til Vadsø – skal overholdes. Da må også statlige myndigheter respektere det systemet vi som lovgivere og myndigheter har nedfelt. Hvis ikke vil det bety betydelige endringer uten at et flertall i Stortinget har fått lov å ha en bred politisk debatt og gjort vedtak om det i politiske organ. Min konklusjon er derfor at hvis Høyre ønsker endringer, må de ta opp det i forbindelse med Eierskapsutvalget, ikke bruke sin myndighet gjennom statsråden.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-15:
I likhet med foregående talere er jeg enig i at problemstillingen er viktig, og jeg er enig med interpellanten i at vekstpotensialet når det gjelder forskning og utvikling i marin sektor, er stort. Likevel har vi i løpet av den siste tiårsperioden nesten ikke hatt realvekst i ressursene til havforskning, hvis vi ser på perioden fra 1989 og fram til i dag. Nå legges ordningen om på en måte som skaper en viss usikkerhet hos aktørene, som jeg tror kan være vanskelig. Jeg skal komme litt tilbake til det i slutten av innlegget mitt. På årets budsjett er det en markert økning i midlene til havforskning i statsbudsjettet, over Fiskeridepartementets budsjett. Men jeg synes det er viktig å huske på at to tredjedeler av økningen faktisk er bevilgninger til forskningsskipet «G.O. Sars», som blir ferdig til neste år. Det er jo et helt nødvendig og lenge etterlengtet redskap for havforskningen, som ikke nødvendigvis kan betraktes som et løft for bredden i forskningen som sådan. Jeg tror vi er nødt til å se på de andre delene av forskningsinnsatsen, og se om vi der kan gjøre ting bedre. Vi står overfor flere problemer. Forskerrekrutteringen på dette området er et spørsmål man bør se nærmere på. Det samme gjelder spørsmålet om større grunnbevilgninger til havforskningen. Behovet for bevilgninger til mer forskning på produktutvikling er også ganske avgjørende. Store deler av midlene går til infrastruktur som bygninger og fartøy, men det blir for lite til overs til de rene forskningsformålene. Jeg synes det er viktig at man fra Regjeringens side bidrar til å redusere den usikkerhet som er skapt omkring høstens budsjettbehandling, f.eks. når det gjelder omleggingen av FUNN-ordningen, som mange opplevde som en veldig god ordning – ubyråkratisk, enkel og helt nødvendig for dem som ikke hadde opparbeidet seg et overskudd som det var mulig å få noen skattelette av. Senterpartiet synes derfor det er beklagelig at FUNN-ordningen ble fjernet. Vi mener den var et viktig verktøy, særlig for de minste og for dem som etablerer seg som nye i denne næringen. Selv om ministeren sier at man er optimistisk med hensyn til torskeoppdrett, er det signaler som tyder på at SNDs ribbing av forskningsprogrammet for nye arter i marin sektor har skapt stor usikkerhet omkring forskningen, bl.a. når det gjelder torskeoppdrett. Signalene næringskomiteen fikk på Sjømatsenteret i Bergen i denne uken, var at dette var problematisk med hensyn til det arbeidet de utfører. Derfor har vi nok noen utfordringer her, og en av utfordringene er koblingen mellom forskning og kommersialisering – det at man ikke bare gjør mer på forskningssiden, men at man også klarer å kommersialisere det man forsker på. Der er nettopp SND et viktig bindeledd mellom den rene forskningsinnsatsen og muligheten til kommersialisering. Jeg ser fram til viktige debatter om dette. Jeg tror i likhet med representanten Åsa Elvik at fallhøyden er stor. Det kan bli langt å falle, men vi får se når neste års budsjett kommer.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-15:
Jeg er enig i den bekymringen som ligger i interpellantens spørsmål, og som går på at et så stort antall nyetableringer blir foretatt i Oslo i forhold til andre deler av landet. Det sies fra enkelte talere her i dag at en ikke skal se negativt på nyetableringer. Det er det klart at en ikke skal gjøre, uansett om de kommer i Oslo. Så sies det at det ikke er noe konkurranseforhold mellom nyetableringer i Oslo og andre steder i landet. Det er da jeg må spørre meg sjøl: Er en så sikker på at det ikke er noen motsetning her? Det er ingen feil med nyetableringer i seg sjøl, men spørsmålet er om de nyetableringene som i dag skjer i Oslo-området, går på bekostning av nyetableringer som kunne ha blitt foretatt andre steder i landet. Da er vi sjølsagt inne på spørsmålet om det distriktspolitisk sett er et uheldig bilde vi har foran oss. Derfor er det også viktig å se på mulige årsaker til hvorfor nyetableringene skjer i Oslo istedenfor f.eks. i Trøndelag. Jeg skjønner at Kristelig Folkeparti er lei av å høre om de reduksjonene som var i budsjettet i høst. Men det må være grunn til å spørre seg om det kan bety noe for en som ønsker å drive næringsvirksomhet, at en nå har en bensinpris enkelte steder i distriktene som kan være 50 øre høyere for literen enn det en finner i Oslo. Og det må være grunn til å spørre seg om en av årsakene til at det blir færre nyetableringer, er at en med et pennestrøk fjernet ordningen med kommunale næringsfond, som i år 2000 bidrog til etablering av 970 nye bedrifter og dermed arbeidsplasser i distriktene. En må også spørre seg om det å fjerne utbytteskatten, som bidrog til 400 mill. ekstra kroner for folk i Oslo og 15 mill. ekstra kroner til folk i Nord-Trøndelag, også er med og bidrar til spørsmålet om hvor det faktisk foretas nyetableringer i dette landet. Til sammen fikk de fire nordligste fylkene kutt på ca. 400 mill. kr i distriktspolitiske og næringspolitiske tiltak i høstens budsjett. Og samlet sett fikk folk i Oslo en lettelse i utbytteskatten på det tilsvarende beløpet, ca. 400 mill. kr. Det kan jo sies å være en omfordeling som kan påvirke også graden av nyetablering. Jeg er helt enig i det som blir sagt, at mangel på risikokapital i distriktene er svært viktig. Det er et viktig problem for enhver nyetablering i distriktene. Og det er et illevarslende bilde som nå tegnes i forhold til private finansinstitusjoners muligheter for og ønsker om å bidra til kapitaltilgang i distriktene, men også det bildet som vi ser fra SNDs side. Jeg er bekymret over de signalene som kommer fra Regjeringens side, om at en ønsker å vri en del av de næringspolitiske virkemidlene fra selektive tiltak, f.eks. risikokapitaltilgang gjennom SND, til generelle skattelettelser. Det vil ikke gjøre det lettere å få risikokapital i distriktene. Så kan enkelte innvende at jo, da får Harald Brøvik og Terje Mikaelsen mer penger som de kan investere i distriktene, men i forhold til det blir det ikke mye lokalt eierskap igjen i distriktene. Ellers er jeg enig i det som er sagt her omkring både aktive eiere og transportsektorens betydning.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-03-15:
Jeg har stor forståelse for at statsråden ikke kan legge frem en detaljert beskrivelse av hvordan Regjeringens ambisiøse målsetting om å nå et gjennomsnitt av OECD når det gjelder forskningsinnsats, kan gjøres og skal gjøres, og at det ikke kan presenteres i dag. Men samtidig er det et bevegelig mål, for de andre landene som er med i OECD, øker jo også sin forskningsinnsats parallelt med at vi gjør det i Norge. Jeg er glad for at vi har en regjering som har en slik målsetting, og jeg ser med spenning frem til kommende statsbudsjetter når denne målsettingen skal realiseres. Jeg tror det er helt nødvendig at vi – som jeg sa innledningsvis – øker det offentliges andel og innsats når det gjelder forskning knyttet til økonomiske bidrag, og at vi sørger for å ha gode incitament for næringslivet for å få opp den næringsmessige andelen av forskningen. Den er altfor lav også på dette området i Norge. Ellers synes jeg det er veldig positivt at statsråden også vektlegger om mulig økt og enda bedre samspill mellom næring og forskning. Det som har brakt oss dit vi er i dag, er at vi har hatt en nær og tett dialog mellom gode forskere, gode forskningsmiljøer og de gode næringsutøverne. Greier vi å utvikle det enda bedre i fremtiden, vil vi også kunne oppnå enda bedre resultater og få realisert de visjonene vi ser i dag. Spredning av kunnskap og spredning av de gode forskningsresultatene må nødvendigvis skje i et nært samspill og en nær dialog mellom yrkesutøverne og de etablerte forskningsmiljøene. Men jeg har også lyst til å understreke at det ikke bare er nødvendig med samspill mellom forskning og næring, det er også nødvendig med et samspill mellom de ulike aktører på myndighetsutøvelsesområdet, eksempelvis mellom fiskeriminister og miljøvernminister, for å kunne sikre fremtiden for denne næringen – og ikke bare sikre den, men videreutvikle den. Jeg viser bl.a. til oppslag med miljøvernministeren som sier at han er bekymret for norsk sjømat på grunn av at man nå finner spor av bl.a. technetium i tang og tare langs praktisk talt hele Norskekysten. Jeg viser også til at det skal små oppslag i media til om forurensning før det får dramatiske følger for eksport- og markedssituasjonen for norsk fiskernæring. Så dess bedre Regjeringen kan få sitt interdepartementale arbeid til å fungere, dess større mulighet tror jeg vi har til å sørge for at vi møter de utfordringene vi står overfor knyttet til tverrfaglige områder – ikke bare forskningsmessig, men også myndighetsutøvelsesmessig.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-03-15:
Når representanten Gaundal her sier at jeg mener at forskningen på dette området har gått nedover, må det være det man på godt politikerspråk kaller en åpenbar misforståelse. Tvert imot skjer det betydelig økning av både forskningsaktivitet og forskningskvalitet innenfor dette området. Og det som egentlig er hensikten med hele interpellasjonen er å få det til å skje enda mer på dette området, som de aller, aller fleste av debattantene her også har vært opptatt av. Når representanten Kristiansen var inne på at verdiskapingen innenfor næringen for øyeblikket går ned, kan det vel ikke ha gått representanten Gaundal helt forbi å registrere at det er nedgangen i markedsprisene på det internasjonale laksemarkedet som har ført til denne nedgangen, som knapt nok har noe med norsk forskning å gjøre. Ellers må jeg også få lov til å si innledningsvis at selv om det går dårlig med Arbeiderpartiet på gallupen for tiden, burde det ikke hindre Arbeiderpartiets representanter i å se fremover og se muligheter, iallfall på nye områder som ikke har med Arbeiderpartiets gallupsituasjon å gjøre. Når Olav Akselsen startet med bare å referere til Stoltenberg-regjeringens framlegg av budsjett og de løsninger som var foreskrevet der, kontra Bondevik-regjeringens vedtatte budsjett, glemmer han å si at Stortinget også har vedtatt en ny ordning for finansiering av forskning som går på skatteincentiver. Det vet vi fortsatt ikke de totale utslagene av, da må det i så fall være noen her som er i stand til å se mer inn i krystallkulen enn andre. Først når året er omme, kan vi ha mulighet til å evaluere den ordningen. Ellers har jeg lyst til å si til fiskeriministeren og til Stortinget at vi er en privilegert nasjon som har begge disse gudgitte næringene å ta hånd om, både olje og fisk. Derfor fokuserte jeg også litt på miljøaspektet i mitt innlegg. Vi må ikke komme i den situasjonen at vi får fisk i olje, men at vi også fremover greier å utvikle begge næringene hånd i hånd. Da er min lille oppfordring til fiskeriministeren avslutningsvis at jeg synes faktisk en del oljeselskap har sluppet for lett unna det å sørge for at man skaffer til veie tilstrekkelige forskningsmidler som de norske forskningsmiljøene kan konkurrere om på fritt grunnlag, for å sikre et fremtidig godt miljø, forske på langtidsvirkninger og botemidler for det som måtte være av utslippsstoffer og andre ting fra oljevirksomheten. Dermed vil det ikke være grobunn for misforståelser og frykt i den norske befolkning og i den internasjonale opinion i forhold til at vi fortsatt har et trygt, godt og rent miljø, og at de produktene som kommer fra Norge, er av samme kvalitet også i fremtiden.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Det er eit svært viktig tema interpellanten tek opp. Men eg må innrømma at eg synest det er ein litt spesiell situasjon å vera vitne til denne rørande seansen me har hatt mellom to representantar frå Høgre. Dette spørsmålet burde først og fremst vore fremma på Høgres gruppemøte i forkant av regjeringa Bondeviks budsjettframlegg, for dette var eit av dei områda som fekk størst kutt i forhold til den førre regjeringas budsjett. Eg skjønar for så vidt at statsråden viser til statsministerens nyttårstale, for så langt har det vore veldig mykje «god jul og godt nytt år» på dette området frå Regjeringa. Det er altså slik at marin sektor er eit svært stort og viktig område for Noreg, den har eit svært stort potensial. Dette er ei viktig næring, og det kan bli ei endå viktigare næring – ikkje minst er dette ei viktig distriktsnæring i Noreg. Men den regjeringa me har no, er meir oppteken av skattelette enn av målretta tiltak overfor enkeltnæringar. Det er slik at for å finansiera denne skatteletten i fjor haust var fiskeriforsking eit av dei områda som måtte li hardast. Eg har ingenting mot skattelette, men me veit at store delar av den skatteletten som blei gjeven i fjor haust, hamna i Oslo-området og i dei store byane elles, og svært lite av dei pengane vil flyta tilbake til fiskeri- og oppdrettsnæringa. Eit av dei spennande tiltaka som har fått ein høgst uviss lagnad som følgje av kutta til Bondevik-regjeringa når det gjeld forskingsmidlar på dette området, er senteret for marin oppdrettsforsking i Bergen. Der oppretta ein eit selskap etter modell av SINTEF og andre, som ein kalla PROTEVS AS. Den førre regjeringa sette altså av pengar til dette tiltaket. Dei ressursane som var stilte til disposisjon, blei kutta av den nye regjeringa. Og i eit brev av 26. februar i år til representanten Frøiland avslo næringsministeren å finna desse pengane. Dette står sterkt i motstrid til det som fiskeriministeren sjølv sa i samband med budsjettet til utdanningskomiteen: «Det har ingen hensikt å etablere et selskap hvis vi ikke mener alvor med det. Fra min side mener jeg alvor: Dette selskapet skal være en tung og viktig aktør!» Bidraget så langt frå Regjeringa er å fjerna dei pengane som var stilte til disposisjon for dette selskapet, og det kunna vera interessant å få veta på kva vis statsråden skal bidra til at dette kan bli ein tung og viktig aktør. Det er i alle fall slik at hans kollega i Næringsdepartementet har slått fast at han sjølv ikkje vil heva ein finger for å bidra til at dette selskapet skal bli nettopp ein tung og viktig aktør.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Eg vil få takka statsråden og òg dei andre deltakarane i debatten. Eg greidde ikkje heilt å få med meg om det var slik at ministeren oppfatta dette som eit veldig stort problem, eg hadde iallfall ikkje inntrykk av at han hadde planar om å gjera dette til ei av sine flaggsaker. Det synest eg er beklageleg. Det blei skissert ein god del satsingsområde frå Regjeringa, men så vidt eg kunne oppfatta, var det ingen av dei som var spesielt retta mot å bidra til at det skulle bli enklare med etableringar i Distrikts-Noreg. Eg trur at representanten Onarheim anten bevisst eller ubevisst har misforstått; misforstått har han iallfall. Det er ikkje slik at eg ønskjer å gjera det vanskelegare å få til etableringar i Oslo eller Akershus. Men eg vil likevel stå fast på at det hadde vore ein fordel for heile landet, inkludert pressområda på Austlandet, om større delar av desse nyetableringane hadde kome i andre delar av Noreg. Og når eg kjenner til Onarheim sin bakgrunn, er eg litt overraska over at han ikkje er meir bekymra for at desse nyetableringane i Oslo kjem i skjerma sektor, i servicenæringa, og dermed bidreg, gjennom dei presstendensane ein ser, til å gjera det vanskelegare for konkurranseutsett industri. Det er eit faktum som alle burde vera opptekne av. Så skjønar jo eg at det til tider kan vera vanskeleg å vera med i Kristeleg Folkeparti, det merka eg på den litt såre tonen frå May-Helen Molvær Grimstad. Det er sjølvsagt slik at angrep er det beste forsvar. Eg er heilt einig i at me burde satsa på generelle stabile og gode rammevilkår, og det meiner eg at det partiet eg sjølv representerer, har stått for i alle år. Det ønskjer me å halda fram med. Då er den viktigaste føresetnaden at ein har ein økonomisk politikk som gjev grunnlag for etablering. Og det er derfor eg òg er litt overraska over Onarheim når han seier at Arbeidarpartiet ikkje har bidrege til positivisme, for det er altså slik at i løpet av 1990-talet har me hatt ein enorm vekst i talet på nyetableringar i Noreg. Dei fleste har kome i ein periode der Arbeidarpartiet har sete med regjeringsansvaret. Eg er glad for, sjølvsagt, at ein del av dei pengane som no kjem som eit resultat av fjerninga av utbytteskatten, blir reinvestert. Men problemet er at dei ikkje blir reinvesterte i dei same områda som SND-midlane ville ha vore brukte. Min interpellasjon var ikkje meint som eit angrep på Regjeringa, men som ei moglegheit for oss alle til å få setja fokus på eit område som iallfall eg oppfattar som eit viktig område. Så skjønar eg at me ikkje får noko særleg svar i dag, men det er likevel eit visst håp i det statsråden seier. Han seier nemleg at ein skal koma tilbake igjen til Stortinget både på den eine og den andre måten, og så får me håpa at han brukar denne anledninga til å tenkja òg på kva som skal gjerast for å få til ei meir positiv utvikling i mindre sentrale delar av landet.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Dette er en viktig debatt. Sist næringskomiteen fikk det bekreftet, var da vi var i Bergen denne uken og snakket med representanter for Havforskningsinstituttet. Når det gjelder økningen i forskningsmidler, mener jeg å huske at det var kun 1 pst. av den økningen som har gått til forskning tilknyttet marin sektor. Fiskeriministeren sier at det er vanskelig å komme med noen detaljer, men jeg har lyst til å repetere noen av detaljene i inneværende års budsjett. I St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4 kuttet regjeringen Bondevik tilskuddet til Norges forskningsråd med 20 mill. kr, den kuttet tilskuddet til fiskeriforskning i Tromsø med 3 mill. kr, tilskuddet til Fiskerinæringens Kompetansesenter ble kuttet med 2,5 mill. kr, og tilskuddet til næringsutvikling i marin sektor ble kuttet med 30 mill. kr. Sett i lys av dette synes jeg ikke det er overraskende at Høyre-representanten Voie mener at forskningen i marin sektor har gått nedover. Men det er jo en grunn til det, nemlig at det ble kuttet i budsjettet. Hadde flertallet stått på det regjeringa Stoltenberg la fram, ville det vært atskillig flere millioner kroner disponible til den type virksomhet. Arbeiderpartiet ønsker forskning og næringsutvikling tilknyttet marin sektor. Den står for verdiskaping i distriktene og gir store inntekter til nasjonen som helhet, og den må ha en større del av forskningsmidlene i framtida. Når jeg hører fiskeriministeren, høres det ut som at jo større nedskjæringene er på disse kapitlene, jo bedre blir det for næringa som helhet, og det mener jeg er feil. «Verdiskapingen går ned,» sier representanten Kristiansen, også fra Høyre. Hvorfor er han da så sikker på at den skattemotiverte forskningen er det som skal gi den ønskede effekt?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2002-03-15:
Det er en svært viktig problemstilling som tas opp i denne interpellasjonen. Selv om jeg ser at Arbeiderpartiet kanskje ikke er så svært uenig med regjeringspartiene, er det enkelte grep som vi likevel er uenige om. Ett grep som vi mener var uriktig, var i forhold til FUNN-ordninga. Så lenge den eksisterte, viste det seg at 30 pst. av disse midlene gikk til Oslo og Akershus. 70 pst. gikk altså til andre deler av landet. Det var en god ordning for næringslivet, og den var lettvint i den forstand at saksbehandlinga skulle ta tre uker, og det var mulig å sende søknad elektronisk. Jeg innser at dette er historie, for et flertall i salen sa at de ikke ville ha ordninga. Men jeg mener det er viktig at vi har ordninger som kan være med på å demme opp for noe av den sentraliseringa vi ser når det gjelder veksten i norsk industri. Rapporten fra Telemarksforsking viser også at Oslo og Akershus klart har flere nyetableringer i næringslivet enn resten av Østlandet. Som interpellanten sa, tror jeg også det er situasjonen i andre deler av landet. Det er viktig med nyetablering, ikke bare innen offentlig sektor, men også når det gjelder vanlig industri. Ifølge rapporten heter det: «De fleste nyetableringer er små, slik at nyetableringer betyr lite for den kortsiktige utviklingen av næringslivet med hensyn på sysselsetting. På lang sikt er nyetableringer mer viktig, fordi nyetableringene bringer inn «nytt blod» til det lokale næringslivet i form av nye personer, nye produkter og nye måter å drive forretninger på. Unge bedrifter vokser også raskere enn gamle bedrifter, slik at en stor bestand av unge bedrifter gir større sannsynlighet for vekst i et område.» Det er med bakgrunn i det at nyetableringene er så viktige. For en tid tilbake deltok jeg som såkalt dommer i en konkurranse som heter «Unge etablerere», i videregående skole i Namsos. Det var en entusiastisk ungdomsmasse som gjerne ville være kremmere og skape sine egne bedrifter. I så måte gir det håp. Forskning i Sverige viser da også at 20 pst. av dem som etablerer seg, faktisk har vært med i den type prosesser som «Unge etablerere» er. Jeg hører næringsministeren skjeler til entreprenørskap, og jeg skal være enig i at det er viktig. Men politisk å gi signaler om at en ønsker større aktivitet i distriktene, og at det ikke er uvesentlig hvor en etablerer seg, er mitt ønske.