trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Det systemet me no legg opp til, er jo tett opp til det systemet som EU innfører for bedriftene sine. Det er eit godt system, som sikrar at me reduserer klimagassutsleppa, og det er viktig. I går kom det òg ein rapport som sa noko om dei utfordringane me opplever på grunn av klimagassutsleppa. I Arktis opplever me at temperaturauken er langt større enn det me hadde trudd. Me ser at sjøisen har blitt redusert med 15–20 pst. dei siste 30 åra. Me veit at prognosane for temperaturauken i Arktis er på mellom fire og sju gradar. Det viser at me er nøydde til å ta klimautfordringa på alvor. Tidlegare stilte me spørsmålet: Har me klimaendringar? Det spørsmålet får me no tydelegare og tydelegare svar på: Me har klimaendringane allereie. Me er nøydde til å gjera aktive tiltak, og det er det Regjeringa følgjer opp.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Regjeringa står for nett den same politikken som me gjorde da me tiltredde. Da sa me at me skulle ta ein vesentleg del av reduksjonane nasjonalt. Det er den politikken som ligg fast. No ligg kvotesaka til behandling i Stortinget, og me ser fram til den behandlinga. Men det blei òg kommentert frå representanten Vaksdal at gasskraftverka var tekne inn i kvotesystemet. Eg meiner det er ei god løysing me har funne, nettopp fordi det er i samsvar med EU sitt syn. Samtidig har me moglegheita til å bruka forureiningslova. Det var viktig for Regjeringa å ikkje svekkja forureiningslova og å ha moglegheit til å bruka ho i forhold til m.a. gasskraftverk. Så det er ein heilskap her: Me tek inn gasskraftverka i kvotesystemet, men me kan bruka forureiningslova for å forhindra store utslepp, i samsvar med dei viktige internasjonale klimakvoteavtalane som me har forplikta oss til.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg har et spørsmål til vår ærede miljøvernminister: «Vansjø, som er drikkevannskilde for 60 000 mennesker, må renses snarest mulig, sier Statens forurensningstilsyn i en rapport til miljøvernministeren. Tilsynet mener det trengs strakstiltak for 100 mill. kr for å redde vassdraget. Ved et besøk i Våler 1. november i år lovet statsråden mer midler til rensing av sjøen. Hvilke midler vil bli gitt, og hvilke rensetiltak vil bli prioritert?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er gledelig at Miljøverndepartementet nå har satt opprensingstiltak av Vansjø-Hobølvassdraget høyt på den politiske dagsorden. Men når vi går inn i de forskjellige budsjettene, er det vanskelig å få tak i hvilke midler og hvilke konkrete tiltak – det vil være avhengig av midlenes størrelse – som skal iverksettes. Jeg er også enig med statsråden når han sier at det må være et spleiselag, og at det er kommunene som har ansvar. Men det er også slik, særlig når det gjelder landbrukssektoren, at storting og regjering er ansvarlig for landbrukspolitikken, altså kanaliseringspolitikken, der korn, gress osv., som dyrkes mye i Østfold og i østlandsområdet, betyr stor avrenning av nitrogen og fosfor til våre vassdrag. Så på bakgrunn av det: Alle partiene har sluttet seg til kanaliseringspolitikken, unntatt Fremskrittspartiet. Men da bør også Regjeringen ta det ansvaret og bevilge mer midler for å foreta en rensing av sjøen, og det bør foregå over lengre tid.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Jeg vil gripe fatt i det han sa om at forurenser skal betale, og at dette er et ansvar for dem som forurenser. Da er det et paradoks at industri og næringsliv får rigorøse regler når det gjelder utslipp – og det kan være bra, fordi man må bygge dyre renseanlegg osv. – mens landbruket, som er den største banditten i dramaet når det gjelder Hobøl-Vansjøvassdraget, har fått støtte i mange år for ikke å forurense. Det kan være støtte til ikke å høstpløye og andre tiltak. Må man ikke etter hvert stille strengere krav til landbrukssektoren hvis ikke Vansjø skal bli ødelagt som drikkevannskilde?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I Dagsavisen 2. november i år varsler statsråd Hareide en tøffere klimapolitikk i Norge. Ifølge avisen mener statsråden «det er et mål i seg selv at Norge oppfyller den internasjonale klimaavtalen med å kutte mest mulig på hjemmebane». Mener statsråden at norsk næringsliv skal måtte gjennomføre klimatiltak som har høyere kostnader enn de antatte kvotepriser, og i så fall hvor store ekstrakostnader mener statsråden at næringslivet må belage seg på å kalkulere med i forhold til forpliktelsene som deres konkurrenter får?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. I odelstingsproposisjonen om kvoter, som statsråden nevnte, som kom få dager etter uttalelsene i Dagsavisen, legger man opp til kvoteplikt for gasskraftverk selv om dette ikke var med i utkastet som var på høring i sommer. Dette er etter mitt skjønn et skritt i riktig retning, men likevel legges det opp til at man nasjonalt skal ha et eget kvoteregime minst tre år før resten av verden. Kan statsråden gi meg én eneste fornuftig forklaring på hvorfor man skal belemre norsk næringsliv med nye problemer når dette kan medføre at våre bedrifter, som er helt på verdenstoppen i miljøsammenheng, flytter ut av Norge og til land som ikke har slike krav? Det blir jo ingen miljøgevinst av dette, snarere tvert imot.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Hans uttalelser til Dagsavisen, som jeg viste til i mitt hovedspørsmål, står i grell kontrast til den pressemeldingen som Miljøverndepartementet sendte ut i forbindelse med proposisjonen om kvoter, og det er kanskje grunn til å stille seg spørsmålet om den ene hånden vet hva den andre gjør, i Regjeringen. Men i denne pressemeldingen, og for så vidt i statsrådens siste svar, kan det virke som om statsråden og Regjeringen nå har skjønt at det viktigste er å få ned de totale utslippene, samme hvor de er hen. Betyr dette at Regjeringen nå sier klart farvel til ensidige norske symbolpolitiske miljøtiltak som åpenbart virker mot sin hensikt?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-30:
På vegner av representanten Morten Lund og meg sjølv vil eg få fremja forslag om lovfesting av ei femte ferieveke.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Jeg foreslår Heidi Grande Røys og Åsa Elvik.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Når det gjelder saken med lærerstillingene og kokke- og vaktmesterstillingene på videregående skole – som nå er avdekket – og hvordan arbeidsgiver der stiller seg til helt private forhold hos sine ansatte, synes jeg statsråden ikke er det minste klar, selv om han sier at intensjonen kommer klart fram. Han vil ikke si klart hva han mener. Den som skal lage loven, må kunne si hva som er intensjonen med den. Fra SVs side er det helt klart at loven ikke skal gi åpning for noen andre stillinger enn dem som er knyttet direkte til de åndelige lederstillingene i organisasjoner. Hvordan det skal kunne tolkes til å gjelde en vanlig lærerstilling i en videregående skole, er svært vanskelig å forstå. Det er også helt urimelig at de som forbereder lover og skal vedta dem, ikke sier noe om hvordan man mener loven skal tolkes. Derfor utfordrer jeg statsråden igjen: Er det riktig at Misjonssambandet har lov til dette, eller er det ikke riktig?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Jeg merket meg at statsråden sa at Regjeringens intensjon var at det materielle innholdet i § 55 A skulle være uendret fra dagens praksis. Fra vår side oppfatter vi helt klart at det ikke er det, fordi man innfører en eksplisitt lovhjemmel for religiøse trossamfunn til å diskriminere homofil samlivsform. Man nevner det altså med navn, og innfører derfor et slags diskrimineringshierarki. I prinsippet er det ikke lov til å diskriminere når det gjelder dette, men vi ser at noen har lov til å diskriminere litt mer enn andre. Vi mener at det prinsipielt vil være riktig å ha en helt generell forbudsparagraf, og at den enkelte som føler at de må gå på tvers av denne, må dokumentere det uansett hvilken stilling det gjelder. Det er faktisk en ganske stor forskjell, og jeg er litt bekymret hvis ikke flertallet ser det. De gir altså en lovmessig legitimitet til en type diskriminering som i hvert fall SV – og jeg tror også Arbeiderpartiet – er dypt uenig i. Så til den konkrete saken som har vært diskutert nå, og som går på disse stillingene som er tilknyttet ulike religions- og trossamfunn. Det er viktig å få avklart hvilke prinsipper flertallet og Regjeringen legger til grunn for sitt syn. Ønsker man at loven skal være svært streng, slik SV og Arbeiderpartiet ønsker, at det skal være en meget smal åpning for de stillingene som dreier seg om de åndelige lederne, eller ønsker man en fortolkning som er vid, og som gjør at flere kan bli omfattet av den? Det er, slik professor Jakhelln sier i avisen i dag, litt uavklart. Det er mulig at disse bestemmelsene må opp igjen. Og hvis det fra Regjeringens og flertallets side ikke kan klargjøres at de har en meget streng oppfattelse av dette, og at det er slik deres bestemmelse også skal tolkes, vil jeg på vegne av SV varsle at vi vil komme tilbake til dette så raskt som mulig, for vi kan ikke leve med en situasjon der de ansatte i videregående skole eller vanlige ansatte i barnehage skal kunne risikere å miste jobben hvis de er så uheldige at de skulle komme i en situasjon der de trenger skilsmisse. Jeg er veldig forundret over at et parti som Høyre kan stille seg bak en slik lovfortolkning. Jeg er kanskje ikke så overrasket over at et parti som har «kristelig» i navnet sitt, har et slikt syn, men jeg er veldig overrasket over Høyre. Jeg er også veldig overrasket over Senterpartiet hvis de støtter en slik lovfortolkning, og ikke ser at dette trenger en avklaring i Stortinget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Jeg har behov for å presisere at ordlyden i forslaget fra Arbeiderpartiet og SV er en videreføring av dagens lov og dagens praksis. Det er ikke det Regjeringen og flertallet går inn for. SV har ikke foreslått å fjerne den delen av våre forpliktelser som dreier seg om FN-konvensjonen om politiske og sivile rettigheter. Vi har ikke tatt mål av oss til å gjøre det, men jeg har lov til å uttrykke et syn når det gjelder de holdningene som jeg oppfatter ligger til grunn når man ikke vil ansette homofile, eller når man mener at folk skal fortsette å være gift uansett. At en arbeidsgiver har noe med det å gjøre, er et menneskesyn som jeg tar avstand fra og er dypt uenig i. Så har jeg et behov for at statsråden burde avklare de nye bestemmelsene som gjelder trakassering og gjengjeldelse i forhold til dette. Vil det ikke være å anse som en gjengjeldelse dersom en ansatt som lever i et ulykkelig ekteskap og er ansatt ved en av disse skolene, ser seg nødt til å bli skilt og derved kan få en trussel fra sin arbeidsgiver om at skiller du deg, mister du jobben. Jeg vil anse at det er en form for gjengjeldelse som denne loven nå setter en stopper for.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
Det er ikke alltid jeg har hatt positive ting å si om statsråden, men akkurat på denne dagen kunne jeg tenke meg å takke statsråden for et godt samarbeid og mange gode, oppklarende og raske svar som vi har fått under behandlingen av denne meget kompliserte saken. Som det fremgår både av merknadene og den innledningen jeg hadde til saken, er komiteen opptatt av at vi ikke ønsker et unødvendig byråkrati som følge av disse reglene. Vi ønsker at regelverk og forskrifter skal utformes slik at de administrative og juridiske belastninger for bedriftene skal minimaliseres. Særlig har komiteen vært opptatt av de små og mellomstore bedriftene. Jeg vil be statsråden bekrefte at han har forstått og konkret vil følge opp dette, og at han også vil ta opp denne problemstillingen spesielt i forbindelse med den bebudede stortingsmeldingen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-02-26:
Jeg registrerer statsrådens engasjement når ordet «konkurranse» blir nevnt. At han gløder, er vel kanskje å strekke det litt langt, men det er i hvert fall stor begeistring, skjønner jeg. Jeg skulle jo ønske at den samme statsråd kunne gløde like mye og være like engasjert overfor kravet til kvalitet. Så til mitt spørsmål. Konkurranselovutvalget har ikke behandlet § 14, som dreier seg om å gripe inn i markedet for å fremme konkurranse. Ser ikke statsråden behovet for at denne paragrafen skulle vært grundigere behandlet, og hvorfor er det så nødvendig å beholde den?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2004-02-26:
Det er flere av talerne både fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som flere ganger i denne debatten har hevdet at kravet til utredning når det gjelder denne loven, ikke er ivaretatt, og at det på en måte har vært et hovedargument for å sende loven tilbake. Men jeg har lyst til å presisere at kravet til utredning er ivaretatt gjennom de prosessene som er gjennomført i forbindelse med lovarbeidet før framleggelsen i Stortinget, og det er også redegjort ganske grundig for dette i brev fra Arbeids- og administrasjonsdepartementet til komiteen av 13. desember 2003 – det er et vedlegg til innstillingen. Alle deler av lovforslaget, også der hvor Regjeringen har valgt løsninger som avviker fra lovutvalgets, er blitt tatt opp, enten i NOU 2003:12, Ny konkurranselov, i form av flertalls- eller mindretallssyn, eller i høringsbrevet. I denne forbindelse må det understrekes at Regjeringen selvsagt ikke, uansett hvem det er som har regjering, har noen forpliktelse til å følge opp forslag fra et offentlig ekspertutvalg i utarbeidelsen av sine lovforslag til Stortinget. Når det gjelder Regjeringens forslag til § 14, som representanten Faldet var inne på, om konkurransefremmende tiltak, ble dette også foreslått av et mindretall i Konkurranselovutvalget, slik som også statsråden var inne på. Flere av høringsinstansene har uttalt seg positivt om forslaget. Landsorganisasjonen i Norge, Forbrukerrådet og Konkurransetilsynet mener at det er behov for en slik forskriftshjemmel for å ha mulighet til å iverksette tiltak i et marked med mangelfull konkurranse. Det må i denne sammenheng også understrekes at § 14 kun åpner for å gi forskrifter, noe som innebærer ordinær høring av berørte før det eventuelt kan være aktuelt å gripe inn mot konkurranseskadelig atferd i enkelttilfeller. Jeg vil for øvrig trekke fram at både flertallet og mindretallet i innstillingen faktisk fremmer forslag som ikke har vært drøftet i tilstrekkelig grad i forbindelse med Konkurranselovutvalgets arbeid, eller i høringsbrevet. Dette gjelder f.eks. forslaget fra flertallet om et nytt annet ledd i § 1, om lovens formål, men ikke minst forslaget fra komiteens medlem fra SV om endringer i meldepliktsreglene, § 18. Det er forunderlig at de selv foreslår noe som ikke har vært utredet, og bruker det igjen, som et hovedargument for å sende loven tilbake.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Konkurranse er ikke et mål i seg selv, sier statsråden. Men hele formålsparagrafen handler vel om det. Regjeringen får nå gjennomslag for Europas strengeste konkurranselov, på bakgrunn av teorien om at sterk konkurranse gir bedre bruk av ressursene. I St.prp. nr. 51 for 2002-2003, Virkemidler for et innovativt og nyskapende næringsliv, skriver Regjeringen at økonomisk utvikling forutsetter innovasjon, og at innovasjon forutsetter samspill – samspill er ifølge Regjeringen en blanding av konkurranse og samarbeid. Er statsråd Norman enig med resten av Regjeringen i at samarbeid for innovasjon og økonomisk utvikling kan være viktig? Hvis svaret er ja, hvorfor sier han da nei til å åpne for prosjektsamarbeid med tydelig karakter av innovasjon og utvikling, slik SV har foreslått under behandlingen av denne saken?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Først et svar til representanten Sonja Irene Sjøli. Dette har selvfølgelig vært på utredning – dette med ervervsloven har jo fungert bra i Norge i mange år. Det var Fremskrittspartiet og Høyre som ikke ønsket den type meldeplikt lenger som ligger i det lovverket. Det er merkelig at man nå velger en omkamp på det og innfører meldeplikt på nytt. Vi mener at denne loven var et godt virkemiddel og ivaretar mye av det som har vært tatt opp her i dag. Når det gjelder det statsråd Victor Norman sa om at jeg ikke har lest det jeg skulle, og ikke lest alle økonomiske teorier, kan nok det være riktig, at en jordmor ikke har gjort det. Men det er også slik at han heller ikke svarte på det spørsmålet jeg stilte. Hvorfor gir man ikke en åpning for prosjektsamarbeid? Hvorfor unntar man ikke det når Regjeringa i en annen melding har sagt at man absolutt bør gjøre det? Det er mange teorier når det gjelder konkurranse, gamle teorier, helt tilbake til 1700-/1800-tallet. Victor Norman har sine teorier. Andre har kanskje litt andre innfallsvinkler til konkurranse som mål. Teorien sier ofte at jo mindre fagbevegelse, jo bedre, og jo flere private tilbydere, jo bedre. Vi har sett etter krigen at de nordiske landene med sine velferdsmodeller og sterke fagforeningstradisjoner har hatt raskere økonomisk utvikling enn land med lavere andel offentlig sektor av økonomien og med svakere fagbevegelse, f.eks. USA og England. Det er helt omvendt av det disse teoriene sier. På hele 1990-tallet hadde f.eks. Norge en raskere økonomisk vekst enn USA. Norge har i dag en produktivitet i verdenstoppen uten verdens strengeste konkurranselov, som statsråden nå velger å innføre i Norge. Hvordan forklarer da statsråden at konkrete erfaringer viser at mer konkurranse i mange tilfeller også gir dårligere bruk av ressursene? Det er jo ikke tatt inn i dette forslaget i det hele tatt. Det er mulig at kanskje heller ikke statsråden har lest alle teorier.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-26:
Under debatten har Senterpartiet ønsket at vi skulle endre dette forslaget til å lyde: «§ 8 annet ledd skal lyde:«Departementet kan omgjøre Konkurransetilsynets vedtak uten at vedtaket er påklaget».» – Da gjør vi det.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2004-02-26:
Jeg tar ordet for å kommentere et innlegg fra representanten Marit Arnstad fra Senterpartiet. Hun hadde en visitt til Kristelig Folkeparti i dette innlegget. Det var hyggelig også å høre at hun roste Kristelig Folkepartis innsats, selv om det kanskje også var en liten bismak som ikke var fullt så hyggelig. Når representanten Marit Arnstad sier at Kristelig Folkeparti forsøker å rette opp skadene og opptrer som «en slags lobbyist» i forhold til Regjeringen og regjeringspartiene i denne saken, vil jeg understreke at Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre står sammen om alt som har vært skrevet inn. Jeg kunne gitt min fulle tilslutning til det innlegget som representanten Sonja Irene Sjøli holdt, og jeg ser ikke at det har vært noen uenighet mellom oss når det gjelder behandlingen av denne saken. Så en bemerkning når det gjelder det eneste forslaget som vi har fremmet for å endre på loven: I forbindelse med § 3 trenger vi altså Fremskrittspartiets støtte for å få dette vedtatt. Det er altså en forbedring av loven som Marit Arnstad var glad for at vi hadde fått til, men som hun selv må stemme imot. Det synes jeg må være et tankekors for Senterpartiet, at de må stemme imot noe de er glad for kommer – og dette kommer. For det første, lovutvalget som laget dette, hadde en langt svakere paragraf. Så forsterket Regjeringen § 3 og sa at Kongen skal utarbeide forskrifter, og det har vi da pyntet litt på, og sagt at Kongen i statsråd skal gjøre det. Vi har på en måte beveget oss hele tiden i retning av å forsterke primærnæringsunntaket, som vi syntes var viktig. Det er det eneste vi har endret på. Ellers har vi lagt inn en mengde gode merknader som også Senterpartiet, heldigvis, og Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti har sluttet seg til, merknader med et bredt flertall, for å forsterke nettopp hensynet til primærnæringene. Så til dette med lobbyist igjen: Jeg går ut fra at Marit Arnstad husker tilbake til den tiden hun satt i Bondevik I-regjeringen. Det hendte, så vidt jeg husker, at Senterpartiet også tok dissens både i Regjeringen og i Stortinget i forhold til egen regjering. Jeg går ut fra at begrepet «lobbyist» er noe representanten Marit Arnstad er veldig godt kjent med fra den tiden, og at det var det som var Senterpartiets ærend da man tok et annet standpunkt enn andre gjorde. Jeg gjentar at i denne saken har regjeringspartiene stått samlet. For øvrig er jeg glad for at vi har fått støtte til våre anstrengelser for å forsterke de forholdene som har med primærnæringene å gjøre. Der tror jeg vel egentlig at Kristelig Folkeparti og Senterpartiet kan komme til – heldigvis – å kjempe på samme banehalvdel også i tiden som kommer. Jeg håper i hvert fall at det blir slik.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-26:
Ifølge økonomisk teori skal jo det meste fungere, også konkurransen, men det er ikke bestandig den økonomiske teorien tåler møtet med virkeligheten. Jeg er ikke sikker på om vi hadde hatt verken en skikkelig offshoreindustri, produksjon av undervannsinstallasjoner i Kongsberg eller en stor vannkraftaktør i Norden hvis vi hadde tenkt så snevert i forhold til økonomisk teori som enkelte gjerne vil gjøre. Mitt spørsmål går egentlig på den videre framdrift knyttet til regelverket. Det sies nokså klart fra representanter fra regjeringspartiene at den eneste forskjellen i forhold til de unntakene som gjelder primærnæringene, er at nå skal de ikke lenger lovhjemles, men de skal forskriftshjemles. Spørsmålet er rett og slett: Når en skal foreta den forskriftshjemlingen, vil da statsråden sørge for at det blir fulgt på den måten som særlig Kristelig Folkepartis representanter her i dag har ønsket, og at det vil bli gitt unntak som materielt sett er på linje med det unntaket man har i dag, bare at det blir forskriftsfestet og ikke lovfestet?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-26:
La meg for det første si at jeg synes det er svært positivt at en i forbindelse med dette lovarbeidet har skapt brede flertall i komiteen knyttet til de aller fleste av de endringene som foreslås. Det tror jeg er bra, bra både i forhold til det politiske miljøet og også for det videre lovarbeidet når det gjelder likestilling i arbeidslivet. Senterpartiet synes det er positivt at alder er tatt inn som en av grunnene til ikke-diskriminering, og at det er presisert så klart i det nye lovarbeidet som det som kommer til syne. Vi synes også det er positivt at sjølstendig næringsdrivende nå er tatt inn som en del av det som går på diskrimineringsgrunnlaget knyttet til arbeidsmiljøloven, sjøl om sjølstendig næringsdrivende strengt tatt ikke faller inn under arbeidsmiljølovens øvrige regler. Senterpartiet ser på det lovarbeidet som vi i dag behandler, først og fremst som et lovmessig oppryddingsarbeid, og vi må vel si at enkelte av dissensene, flertall og mindretall, i komiteen på en måte ser ut til å være litt storm i et vannglass. Hvis en ser på spørsmålet om hvordan en kan videreføre § 55 A i det gamle lovarbeidet i de nye §§ 54 B og 54 D, må jeg si at jeg har vanskelig for å se hva som er den store uenigheten mellom regjeringsfraksjonen og Arbeiderpartiet og SV i praksis når det gjelder praktiseringen av det regelverket som en vil vedta. Jeg tror nok at vi her i dag står overfor et ønske om å gjøre det til en større politisk konflikt enn det det faktisk er, når det kommer videre til den mer juridiske praksisen. Senterpartiets holdning er at vi ønsker å videreføre det innholdet som ligger i § 55 A i dagens arbeidsmiljølov, og vi mener at det kan gjøres gjennom de reglene som Regjeringen foreslår. Men dersom det er slik at det kan skapes noen som helst tvil om den regelen vil bli tolket akkurat på samme måte som § 55 A, så kan en lett løse det ved å lage en henvisning mellom §§ 54 B og 54 D. Jeg må si at jeg har vanskelig for å forstå en del av de kommentarene som i dag har kommet, bl.a. fra SVs side, om at det her skulle være noen store politiske motsetninger mellom partiene. Med dette vil jeg ta opp Senterpartiets forslag, som er inntatt i innstillingen.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2004-02-26:
I svaret fra statsråden til representanten Marit Arnstad sier han at det ikke vil være konkurranseloven som regulerer norsk landbruks- og fiskeripolitikk. Og det er sant, det Ola T. Lånke sier, det kan virke betryggende. Men så til noe som jeg kunne ønske at statsråden hadde et synspunkt på: TINE Namsos er blitt nedlagt. Synnøve Finden ASA er av Konkurransetilsynet riktignok ikke pålagt kjøp, men det er slik at hvis Synnøve Finden og TINE ikke blir enige om pris, skal departementet fastslå prisen, hvis det er riktig det jeg har hørt. Da blir mitt spørsmål: Finnes det andre områder, f.eks. i offentlig sektor, der konkurranse kan komme på banen på lignende måte som i striden om melk og konsummelk mellom TINE Namsos og Synnøve Finden?
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Her må det gjøre seg gjeldende en misforståelse. Regjeringens forslag til § 14 i konkurranseloven, om konkurransefremmende tiltak, ble faktisk fremmet av et mindretall i Konkurranselovutvalget og har således vært på normal høring. Flere av høringsinstansene har uttalt seg positivt om forslaget. Jeg har f.eks. lyst til å nevne at Landsorganisasjonen i Norge, Forbrukerrådet og Konkurransetilsynet selv mener at det er behov for en slik forskriftshjemmel for å ha mulighet til å iverksette tiltak i et marked med mangelfull konkurranse. På denne bakgrunn skjønner jeg ikke helt representanten Faldets bekymring over dette.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
La meg først få lov til å returnere komplimenten. Nå er det i utgangspunktet nokså stort sammenfall i grunnsyn når det gjelder konkurransespørsmål, mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Det har vært veldig gledelig å konstatere at det også har vært et samarbeid som har fungert veldig godt på det praktiske, konkrete plan. Jeg tror det har vært en stor glede for regjeringspartienes medlemmer i komiteen og for departementet å samarbeide med saksordføreren i denne sak, selv om vi altså kan være uenige når det gjelder andre saker. Når det gjelder de konkrete spørsmålene, er svaret bekreftende på alle. Vi kommer til å følge opp anmodningen om å komme tilbake når det gjelder forskriften. Vi vil prøve å legge opp til elektronisk behandling av meldingsskjemaet så raskt som mulig. Vi ønsker ikke å skape byråkrati. Men samtidig vil jeg presisere at vi ikke kan skjerme små og mellomstore bedrifter for kravet om at de også skal være utsatt for konkurranse i markedene. Det er noe av det som ligger i hele loven.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Bare for å ha fastslått det en gang for alle – og nok en gang: Konkurranseloven fastslår at konkurranse er et virkemiddel, ikke et mål. Det som fremgår av lovens formålsparagraf, er at den gjennom konkurranse skal bidra til å sørge for effektiv bruk av samfunnets ressurser. Og det å få en effektiv bruk av samfunnets ressurser er et mål. Konkurranse er et virkemiddel. Det er samtidig klart at selv om man har et næringsliv hvor enkeltbedriftene konkurrerer, er ikke det til hinder for at man i det samme næringslivet kan ha utstrakt nettverkssamarbeid og andre typer samspill mellom bedriftene. Men å tro at dette er et motsetningsforhold til konkurranse, innebærer at man ikke har skjønt hvordan samspill og konkurranse i næringslivet faktisk fungerer. Jeg vil i grunnen bare anbefale SV og representanten May Hansen å lese nærmere f.eks. litteraturen om økonomiske klyngedannelser, slik bl.a. professor Torgeir Reve har beskrevet det, som beskriver nettopp hvordan man får til samspill gjennom konkurranse.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
La meg bare presisere først: Jeg tror representanten Arnstad og jeg kort bare kan konstatere at synet på konkurranse nok er forskjellig hos Senterpartiet og regjeringspartiene. Og det går an for folk å være saklig uenige uten at man blir uvenner av den grunn. Men vi har altså langt større tro på konkurranse enn det Senterpartiet har, og vi mener å ha godt belegg for det. Så til det konkrete spørsmålet. Jeg kan svare helt klart bekreftende. Det som står i proposisjonen, det som står i merknadene fra komiteen, er at det ikke er meningen at konkurranseloven skal brukes til en omlegging av norsk landbrukspolitikk. Derfor hjemler loven at det som er nødvendig for å gjennomføre norsk landbrukspolitikk og norsk fiskeripolitikk, skal unntas fra konkurranseloven. Det er ikke nødvendig å gjøre dette til en noe vanskeligere sak enn som så. Det som til enhver tid er nødvendig for å gjennomføre landbrukspolitikken, skal unntas fra konkurranseloven.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Vi er klar over at representanter fra Arbeiderpartiet ønsker medlemmer av Regjeringen tilbake til andre steder, så det behøver for så vidt ikke representanten Giske ta opp her. Når det gjelder de spørsmålene han reiser, blir det dessverre altfor langt å svare på alle disse tingene i løpet av 45 sekunder. Men det er ikke det konkurranseloven handler om. Den handler om de spillereglene som skal gjelde i markeder hvor det skal være konkurranse. Der konstaterer jeg at uansett hva representanten Giske sier, går Arbeiderpartiet imot en styrkelse av konkurranseloven også på områder hvor Arbeiderpartiet, i likhet med Regjeringen og de fleste andre, mener at det bør være konkurranse.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
La meg først presisere at jeg tror nok May Hansen har lest mer økonomisk teori enn jeg har lest faglitteratur på hennes område. Hensikten med mitt svar tidligere var ikke, som representanten Giske syntes å tro, å være nedlatende og si at dette burde hun ha lest før hun stilte spørsmål her. Det var tvert imot et spørsmål om hvordan konkurranse og samspill kunne forenes, hvor jeg anbefalte lesning hvis man var interessert i temaet. Når det gjelder det konkrete spørsmål, som jeg kom i skade for ikke å svare på, er svaret på det veldig klart. Det er unntak i loven for FoU-samarbeid. Det betyr at loven eksplisitt hjemler for at bedrifter som ellers konkurrerer, kan samarbeide når det gjelder forskning og utvikling, og det er nettopp fordi loven ønsker å åpne for det samspillet mellom bedrifter som i noen sammenhenger må bestå i konkurranse og i andre sammenhenger må bestå i at man samarbeider. Det er viktig nettopp for å få til innovasjon. Hvis mitt svar på en replikk tidligere ble misforstått dit hen at det var noe nedlatende i det jeg ønsket å si, er det helt galt – tvert imot. Når det gjelder eksempler på at konkurranse kan være uheldig, finnes det sikkert mange av dem. Men de fleste eksemplene vi har, går altså i motsatt retning. Når det gjelder May Hansens synspunkter på betydningen av konkurranse på arbeidstilbudssiden, deler jeg dem fullt ut, og derfor er det i loven gjort eksplisitt unntak fra konkurranseloven for arbeidstakerorganisasjoner. Jeg deler May Hansens vurdering fullt ut av at et av de store konkurransefortrinn Norge har hatt, er at vi har hatt en sterk og god og ansvarlig fagbevegelse. Jeg håper veldig sterkt at vi vil fortsette å ha det. Det at vi har en sterk fagbevegelse, er ikke til hinder for at vi kan ha god konkurranse i rørleggermarkeder, dagligvaremarkeder og i alle andre markeder hvor folk kjøper varer og tjenester. Så var det spørsmålet om den konkrete saken mellom TINE og Synnøve Finden og Konkurransetilsynets rolle der. Der må jeg dessverre være nødt til å si at den kan jeg ikke kommentere. Det er en sak som er til behandling i Konkurransetilsynet, og den kan komme på statsrådens bord som mulig ankesak. Derfor kan jeg ikke uttale meg om saken. Med hensyn til det generelle spørsmålet vil jeg si at den type saker vil havne innenfor Konkurransetilsynets arbeidsområde i den grad landbrukspolitikken og de lover og forskrifter som følger av landbrukspolitikken, åpner spesielle områder for konkurranse. Det er det som har skjedd i dette tilfellet. Det er ikke konkurranseloven som i utgangspunktet har hatt anvendelse der. Det er det faktum at landbrukspolitikken er lagt opp slik at man har åpnet for en grad av konkurranse også når det gjelder detaljomsetning av melk.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Som jeg sa i mitt innlegg, er det viktig at arbeidsgivere står fritt til å velge de personer som er mest tjenlige, til sine jobber, så lenge det ikke innebærer diskriminering på grunnlag av gruppetilhørighet. Det er det som ligger i loven, og loven har angitt helt konkrete grunner som man ikke har lov til å legge vekt på. Når det er det vi foreslår, er det det jeg går inn for. Når det gjelder spørsmålene om unntaksbestemmelsene og rekkevidden av dem, oppfattet ikke jeg professor Jakhelln så kategorisk som representanten Oppebøen Hansen sa det. Her ligger det en juridisk gråsone med hensyn til hvor grensen nøyaktig går. Jeg har lyst til å si, som også statsministeren har sagt, at den gråsonen er det naturlig å avklare gjennom rettssystemet. Det er det vi har domstoler til. Regjeringens og Stortingets intensjon fremgår veldig klart av loven. Nøyaktig hvor grensen går i hvert enkelt tilfelle, er en sak som må avgjøres av rettssystemet.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Jeg tror jeg for så vidt har svart på spørsmålet allerede. Arbeidsgiver skal ha stor rett til selv å finne ut hvilke personer som egner seg i forhold til jobber, og der kan personlig egnethet være et kriterium man legger til grunn. Men man har ikke lov til etter denne lov å vektlegge gruppetilhørighet i forhold til de gruppene som er listet opp i loven. Nå er dette en så alvorlig sak at man burde ikke spøke med dette, men så vidt jeg skjønner loven, betyr det at jeg kunne la være å ansette en arendalitt fordi jeg ikke liker folk fra Arendal – hvilket jeg altså gjør, bare for ikke å bli misforstått – men jeg ville ikke ha lov til å legge vekt på den gruppetilhørighet som er nevnt. Generelt står arbeidsgiver veldig fritt til å ansette den eller de personer som man mener egner seg, men man har ikke lov til å legge vekt på alder, religiøst syn, politisk syn eller de andre tingene som uttrykkelig er nevnt i loven. Og det er noe man ikke kan komme rundt ved bare å vise til personlig egnethet.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Man får ikke gode lover ved å lage lover ut fra enkelteksempler. Man får gode lover ved å gå ut fra prinsipper, og så må enkelteksemplene vurderes ut fra disse prinsippene. Loven er krystallklar når det gjelder prinsippene. Så er det en vanskelig balansegang: Hva er stillinger som ligger innenfor eller utenfor de unntaksbestemmelsene som er spesifisert i loven? Det må til sjuende og sist avgjøres av rettsvesenet. Men la meg føye til – som min vurdering – at jeg ikke vil tro at noen arbeidsgivere, det være seg private bedrifter, offentlige arbeidsgivere eller organisasjoner i Norge, vil se seg tjent med å forsøke å tøye grensene for unntakene.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Svaret er selvfølgelig nei. Det følger av direktivet, artikkel 4 nr. 2 første ledd, at det er adgang til å opprettholde nasjonale regler eller nasjonal praksis som tillater ulik behandling på grunn av en persons religion eller livssyn, for stillinger knyttet til kirker eller andre organisasjoner som bygger sin etikk på religion eller livssyn. I bestemmelsens annet ledd er det også adgang til å opprettholde regler og praksis som tillater at de samme virksomheter kan kreve at arbeidstaker eller arbeidssøkere har en redelig innstilling til og er lojale overfor organisasjonens etikk. Fortalens punkt 24 gir dessuten uttrykk for respekt for den status kirker og religiøse organisasjoner har i medlemsstatenes nasjonale lovgivning. Etter en tolkning av direktivet kom Arbeidslivslovutvalget til at direktivet ikke er til hinder for å opprettholde gjeldende rett når det gjelder forskjellsbehandling av arbeidssøkere med homofil samlivsform ved stillinger knyttet til religiøse trossamfunn. Siden Regjeringens forslag er en videreføring av akkurat de samme prinsipper og med samme meningsinnhold som dagens § 55 A, mener vi klart at dette ikke er i strid med direktivet.
Victor Norman (Høyre), 2004-02-26:
Gid det var så enkelt at man kunne si hvorvidt konkrete enkeltstillinger i konkrete organisasjoner entydig falt innenfor eller utenfor en unntaksbestemmelse. Min vurdering er at man i slike tilfeller må gå inn i den konkrete sammenheng – se på den konkrete jobb, se på de konkrete oppgaver som hver enkelt stilling innebærer – før man konkluderer med hvorvidt dette faller innenfor eller utenfor loven. Det er nettopp derfor vi i Norge har et system hvor Stortinget vedtar lover, det vedtas eventuelt forskrifter i tillegg, men hvor grenselandet for de lovene og forskriftene skal, kan og bør prøves for retten. Derfor er ikke jeg parat til å si hvorvidt en konkret lærerstilling eller en konkret stilling i et internat faller innenfor eller utenfor loven. Det kommer helt an på hva innholdet og oppgavene til denne stillingen er, og den konteksten som stillingen inngår i.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-02-26:
Først bare en kommentar til svaret til representanten May Hansen. Jeg synes ikke det hører hjemme i stortingssalen at en statsråd ber en stortingsrepresentant sette seg inn i teorien for det standpunktet hun har. Jeg synes statsråden kan spare seg belæringene til han kommer tilbake – forhåpentligvis så raskt som mulig – til Handelshøyskolen. Så til det med konkurranse. Victor Norman snakker som om han har oppfunnet konkurranse. Jeg tror de aller fleste her i salen faktisk er tilhengere av konkurranse i markedet, og at når man først bestemmer at et marked skal fungere, er man for en best mulig konkurranse. Det statsråden ikke berører, er at konkurranse ikke tar vare på en del andre hensyn. Spørsmålet om rettferdig fordeling løses ikke av konkurranse. Spørsmålet om like muligheter for alle, f.eks. til utdanning og til et godt helsevesen, løses ikke av konkurranse. Spørsmålet om distriktshensyn løses ikke av konkurranse. En del kulturpolitiske mål nås ikke gjennom konkurranse. Dette berører statsråden overhodet ikke i sitt innlegg, og dermed blir det også ganske politisk uinteressant. Mitt spørsmål er: Hvorfor går ikke statsråden mer inn på de problematiske sidene ved konkurranse og alle de spørsmålene de ikke løser, men kanskje til og med er i motstrid med?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-26:
Så godt som alle landets internatskular som blir drivne av religiøse trussamfunn, har tilsvarande retningsliner som Misjonssambandet, som gjer det mogleg å nekte skilde personar å jobbe som sekretær, vaktmeister eller kokk – for å nemne nokre yrke. Samtidig risikerer tilsette som vurderer å skilje seg, å bli oppsagde. Professor Jakhelln slår fast overfor Aftenposten at «det er ulovlig å fremme slike krav» overfor arbeidstakarar i desse samfunna, og at det er i strid med norsk lov, arbeidsmiljølova § 55 A. Spørsmålet er om slike krav kan stillast for alle typar stillingar i forhold til den lova me debatterer i dag. Dagens praksis er Arbeidarpartiet ueinig i. Me meiner ein må skilje mellom kva som er forkynnande og «lærande» stillingar, og andre stillingar. Kva meiner statsråden om dette?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-26:
I direktivet finst det ingen særskilde unntak for forskjellsbehandling på grunn av seksuell orientering. I direktivet brukar ein omgrepet «seksuell orientering», og det omfattar både heterofil og homofil samlivsform. Det blir altså stilt særleg strenge krav til å kunne godta ulik behandling, når ein berre kan tillate dette under særleg avgrensa omstende. Det er like fullt strenge krav til unntaksmoglegheiter som blir avgrensa til religion eller livssyn. Kravet er at det må vere legitimt og rimeleg på bakgrunn av organisasjonanes etikk. Fleirtalet i komiteen meiner at unntaket frå forbodet mot forskjellsbehandling på grunn av homofil samlivsform skal gjelde alle stillingar i religiøse trussamfunn, mens Arbeidarpartiet meiner at dette ikkje kan vere tilfellet for alle stillingar. Erkjenner statsråden at forslaget i § 54 D nr. 5 er klart i strid med EU-direktivet?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-26:
Me går mot slutten av ein ganske interessant debatt. Eg vil berre minne om at det Arbeidarpartiet og SV foreslår, er ei vidareføring av dagens § 55 A, som òg er i tråd med – slik eg oppfattar det – det som Arbeidslivslovutvalet har foreslått, og det følgjer etter vår meining òg opp EU sitt rammedirektiv. No er det slik at denne saka har lege her på huset i vel fire månader. Det skulle ha vore god anledning til å kome med innspel, og komiteen har òg hatt ei brei høyring. No viser det seg at det kjem organisasjonar på banen etter at innstillinga er avgjeven, og like før Odelstinget skal debattere saka. Eg synest det er litt beklageleg at organisasjonane ikkje har vendt seg til komiteen og komiteen sine medlemer før, gjennom den høyringsprosessen me hadde, og ikkje minst til meg, som har vore ordførar for saka. Men eg tek det til etterretning. På mange måtar føler eg at den debatten som òg verserer i media, er litt meiningslaus, og at dette angrepet på Arbeidarpartiet og SV òg er litt meiningslaust. Det er faktisk slik at det er Høgre, det er Kristeleg Folkeparti, det er Framstegspartiet, og det er Senterpartiet som i større grad diskriminerer, ved at det skal gjelde alle stillingar i trussamfunn. Dette handlar om spørsmålet om homofile sine rettar og om toleranse og respekt for dei homofile. Representanten Karin Andersen nemnde det forslaget som no er fremja i FN, der ein vil kople homofile sine rettar til menneskerettane. Eg kan signalisere at Arbeidarpartiet ønskjer at òg Noreg skal støtte dette forslaget i samsvar med det som SV krev. Så er det òg slik at unntaksreglane gjeld når det er ein sakleg grunn til å ha ein generell unntaksregel, utan at ein dermed behøver å nemne gruppe. Så må vi sjølvsagt vege det standpunktet opp mot omsynet til trusfridom. Delar av denne saka dreier seg om tilsetjingar i lærarstillingar i trussamfunn og ikkje om medlemskap i trussamfunn, slik enkelte media blandar det saman. Me meiner at me må ha strenge krav til trussamfunn dersom forskjellsbehandling skal vere legitimt. Denne utviklinga skal me følgje nøye, og me vil vurdere spørsmålet på nytt, seinast i samband med behandlinga av Arbeidslivslovutvalet si innstilling.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
Statsråden sa i sitt innlegg at Regjeringen ønsker at arbeidsgiver skal ha styringsrett. Det vil jo være vanskelig for en arbeidsgiver bare å måtte vektlegge de rent dokumenterbare kvalifikasjonene som de viktigste ansettelseskriterier. Hvilken vekt kan ifølge statsråden en arbeidsgiver egentlig tillegge sine vurderinger av personlig egnethet og av andre egenskaper og kvalifikasjoner som en arbeidstaker har utover det rent dokumenterbare, uten å risikere å komme i konflikt med denne loven? Hvilken mulighet har en arbeidsgiver til å vektlegge også andre ting, som personlig egnethet? Hva er hans styringsrett på dette området i forhold til ikke å komme i konflikt med loven?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
Jeg synes statsråden er noe unnfallen når det gjelder spørsmålet fra Karin Andersen. Vi er her, både regjering og odelsting, som lovgiver. Når en domstol er i tvil, går den til forarbeidene, som både er odelstingsproposisjon, komiteinnstilling og debatten i Odelstinget, eventuelt i Lagtinget. Da synes jeg man som lovgiver skal svare klart på spørsmålet fra Karin Andersen: Vil den praksis som Misjonsforbundet har i forhold til sine internatskoler, og som er nevnt i Aftenposten i dag, være innenfor rammen av unntakene som lovgiver har tenkt, eller er den utenfor rammen? For Fremskrittspartiets del kan jeg svare bekreftende, at vi synes den er innenfor rammen av unntakene, og vi gir full støtte til det Hallaråker sier i Aftenposten i dag. Arbeiderpartiet og SV står for et annet syn. Da vil det være viktig for domstolenes praktisering av loven å vite hvor Høyre og Kristelig Folkeparti står i saken, slik at man kan få en avklaring fra lovgiver om hva som er intensjonen fra lovgivers side. Så jeg vil gjenta spørsmålet: Er statsråden enig med Fremskrittspartiet i at den praksis Misjonsforbundet har i forhold til sine internatskoler, slik som den er beskrevet, er innenfor nåværende lovgivning og den loven som nå blir vedtatt, eller er han enig med Arbeiderpartiet og SV i at den vil være utenfor? Overlater man politikken nå til domstolene, i stedet for at det bør være vi som steller med politikken og overlate rettsavgjørelser til domstolene?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
Jeg vil fastholde at jeg synes Høyre og Kristelig Folkeparti nå abdiserer litt fra politikken. Arbeiderpartiet og SV har ingen problemer med å være klare, Fremskrittspartiet har ingen problemer med å være klart. Jeg synes vi som lovgiver skulle ta vårt ansvar alvorlig og gi de klare signalene til rettsapparatet, domstolene, som de fortjener. Her gjelder det prinsipielle forhold, og det er først og fremst politikk og mindre ren jus. Jeg beklager at jeg ikke brukte hele navnet i sted da jeg snakket om Misjonsforbundet. Det var ikke Det Norske Misjonsforbund jeg snakket om, men Indremisjonsforbundet, hvor generalsekretæren, Karl J. Hallaråker, ifølge Aftenposten i dag, legger vekt på at alle ansatte på skolene – altså internatskolene, hvor elevene bor, hvor de møter vaktmesteren sent på kvelden, tidlig på morgenen, de er på kjøkkenet og de møter kokkene – er veiledere. Det er et eget lite samfunn. Det er det det dreier seg om. Han sier ifølge Aftenposten: «Derfor vil vi ha anledning til å stille krav til ansatte som samsvarer med Bibelens lære. Det er ikke alltid vi spør ansatte om skilsmisse, men vi ønsker retten til å gjøre det. Jeg regner med at Stortinget ikke vil gripe inn i denne prinsipielle retten til trosfrihet». Vi deler hans synspunkter – ikke når det gjelder å vurdere om ansatte er skilt eller ikke skilt, for det ville ikke falle oss inn, men vi respekterer og vil være så tolerante overfor trossamfunn at Indremisjonsforbundet på sine internatskoler, hvis det også er kjent for alle som tar ansettelse, at dette er forholdene, skal kunne fortsette den praksisen de har. Jeg ser at statsministeren overlater dette meget viktige politiske spørsmålet til domstolene. Det gjør også statsråden, og det gjør stortingsrepresentant Inge Lønning. Jeg synes det er å være unnfallende. Jeg synes vi bør ta de politiske debatter her og være så klare som mulig. Dette er ikke vanskelig å forstå. Det er ikke slik at det liksom er så enkelt som en sa at man bare kunne ta det ut fra noen få eksempler. Vi vet alle hva dette dreier seg om. Karin Andersen spurte om man ønsker en «smal åpning» for unntakene eller en «vid» åpning for unntakene. Fremskrittspartiet ønsker en vid åpning for unntakene. Vi ønsker at trossamfunnene skal ha betydelig rett til å følge det som de har gjort. Vi kan være rykende uenige om at det ikke er – la oss si – rimelig, men det er noe særegent ved religiøse institusjoner på samme måte som ved de politiske partier. Alle erkjenner at vi i Fremskrittspartiet ikke skal bli pådyttet å ansette en RV-er, på samme måte som SV ikke skal bli pådyttet å ansette en som tilhører Fremskrittspartiet. Vi skal som arbeidsgivere ha rettigheter til å styre. Jeg synes det er trist at Høyre og Kristelig Folkeparti ikke kan klargjøre sin holdning til dette spørsmålet, men altså abdiserer når det gjelder sin viktige prinsipielle rolle. Politikere bør være opptatt av grunnleggende prinsipielle verdier. Vi er veiledere for domstolene. Det er én av våre funksjoner. Jeg synes det er leit at man her abdiserer.