Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-11:
Bondevik II-regjeringa la fram en dyrevelferdsmelding, og etter det har det også blitt vedtatt en dyrevelferdslov. Jeg syns likevel det er riktig å ha en gjennomgang her i Stortinget av om alt er som det skal være på alle sektorene i forhold til dyrevelferden. Jeg har lyst til å starte med å si litt om det jeg mener er grunnlaget for holdningen vår til dyrevelferd. For meg handler det om respekten for liv, en grunnleggende respekt for liv. Det handler også om graden av sivilisasjon: Måten mennesker behandler dyr på, sier noe om graden av sivilisasjon i et samfunn. Det sier også noe om velferd og menneskesyn, hvordan du behandler livet rundt deg. Det er også viktig å si at dyr har en egenverdi. Liv har en egenverdi utover det økonomiske som dyr kan bidra med. Og så syns jeg det er viktig å si at dyr heller ikke skal menneskeliggjøres i sine behov, men at dyr har sine behov som dyr. Jeg har lyst til å gå gjennom noen av de sektorene der jeg syns at man har spesielle utfordringer i dag. En av grunnene til at jeg har formulert denne interpellasjonen, var først og fremst forholdene i pelsdyrbransjen. Det ble inngått en avtale med pelsdyrnæringa under Bondevik II-regjeringa om at man innen 2012 skulle få en forbedring innenfor næringa, både når det gjaldt avl, og når det gjaldt det generelle tilsynet. Mattilsynet kom i 2009 med en rapport, der 94 pst. av farmene som drev med rev, og 71 pst. av farmene som drev med mink, fikk merknader. De fikk altså merknader ved et varslet tilsyn. Nettverk for dyrs frihet avdekket lovbrudd eller forskriftsbrudd ved samtlige farmer når de kom på uanmeldte besøk. Jeg ser at statsråden har møtt næringa, men jeg har ikke sett at statsråden har gjennomført noen ordentlige sanksjoner med tanke på næringas brudd. Jeg vil spørre statsråden: Er situasjonen grei nok? Eller støtter statsråden en avvikling i 2012? Så har jeg lyst til å ta opp et punkt som ikke er så mye diskutert, og det gjelder kjæledyrene våre. Vi ser nå en utvikling i kjæledyrbransjen, der det er veldig mye penger, og der man avler opp dyr som man får solgt for store summer. På noen av disse rasene avles det på så underlige, feil ting og deformeringer at vi kan oppleve hunder som blir kåret til beste i sin rase, men som kan ha så deformerte pusteorganer at de nesten ikke er i stand til å gå inn i sirkelen for å motta prisen. Vi opplever det samme når det gjelder katter, og veterinærene varsler om at det på hesteområdet er akkurat likedan. Vi ser at det er mye penger i denne driften. Man avler på så mange underligheter hos dyr, at de nesten ikke er i stand til å leve med de feilene som de får ved avl. Det som jeg lurer på, er om vi her burde innføre kompetansekrav for dommere, om vi burde sertifisere dem som er dommere på dette området, slik at de faktisk vet at når de dømmer en hund som er vinner og champion på et område, dømmer de også en hund som det blir avlet på, og som kan ha så mye deformering at de nesten ikke har normale kroppsfunksjoner, som f.eks. å puste. Kanskje bør man veilede oppdrettere om hva man skal avle på, og kanskje bør man informere eiere når de kjøper noen av disse hunderasene, om at de faktisk kjøper et dyr som lever et veldig mindreverdig liv fordi det er avlet på så mye underligheter at de nesten ikke har normale kroppsfunksjoner. Jeg tror at de aller fleste eiere ønsker det beste for dyret sitt, men det har nå gått en sport i akkurat dette, som gjør at mange av oss begynner å elske bastarden – for det bastarden er. Men her er det så mye penger at man kanskje bør innføre noen reguleringer med tanke på hva man dyrker fram. Så til landbruket: Det har skjedd mye positivt innafor landbruket når det gjelder dyrehold. Mye skyldes at vi får til større enheter, som også fører til at vi har fått til bedre dyrehold. Men jeg er veldig glad for at statsråden har satt ned et utvalg som skal se på makt innafor matmarkedet, for det tror jeg er veldig viktig. I framtida tror jeg kundene vil velge de produktene som faktisk er gode produkter, også for dyrene. I dag er det veldig vanskelig. Produsenter som ønsker å prioritere dyrevelferd, opplever at deres produkter går inn i den samme kverna som alle andre produkter. Ved sporing, det å gi kunder valgfrihet, det å gi kunder informasjon tror jeg at man hadde verdsatt dyrevelferden. Et annet område som kanskje er det som bekymrer meg mest innenfor landbruket, er fjørfedriften. Her lurer jeg på om man kanskje burde ha bidratt til at flere arter hadde blitt tatt inn – at man ikke bare dyrker fram den ene sorten, som man gjør i Norge, og at man burde lage klarere kjøreregler for å ivareta dyrevelferden også på det området. Det er mange organisasjoner som jobber på dette området. Noen jobber politisk – og det er bra at noen gjør det – men noen jobber også med praktisk arbeid. Jeg har f.eks. sett at Dyrebeskyttelsen her i Oslo, bruker veldig mye av medlemskontingenten på å avlive dyr. De samler inn dyr som lever et forferdelig liv ute i gatene, ville katter f.eks., og de bruker da medlemskontingenten som folk har betalt inn for dyrenes beskyttelse, til å avlive dyr. Jeg syns det er viktig at man verdsetter den frivillige innsatsen som gjøres for dyrevelferd. Det er litt meningsløst at dette er noe som folk skal gjøre i sin fritid, når det egentlig handler om hele vårt livsmiljø, at vi ikke skal ha for mange dyr som ikke har eiere, som skal gå rundt i våre bymiljøer, f.eks. Da dyrevelferdsmeldinga ble lagt fram av daværende landbruksminister Lars Sponheim, var et av de punktene som vakte mest munterhet, knyttet til sirkusdyr – sjøl om han sa at noen av de verste rapportene han hadde fra myndighetene på dyrevelferd, var knyttet til sirkusdyr. Jeg mener at det nå kan åpnes en debatt om hvilke dyr som egentlig er egnet til å være sirkusdyr, og at man burde diskutere forbud på enkelte. Et annet område er bruken av forsøksdyr. Venstre er et forskningsparti. Å komme helt bort fra bruken av forsøksdyr innen forskningen, tror jeg ikke vi klarer. Men jeg syns kanskje vi skulle ha satt noen grenser for hvor sterk og hvor langvarig smerte det faktisk skal være lov å utsette dyr for. Vi har i det siste hatt flere episoder knyttet til dyrehold som kan defineres som dyretragedier. Noen ganger er det knyttet til ren psykiatri, noen ganger er det knyttet til noe annet. Det som jeg syns er en utfordring, er at vi ser at her er det en håndhevingsgrense mellom hva som i noen situasjoner er Mattilsynets ansvar, og hva som i andre situasjoner faktisk er politiets ansvar. Jeg syns ikke at Mattilsynets muligheter for utrykning er helt tilpasset, eller likner på, politiets tankegang når det gjelder utrykning. Håndhevingen av flere episoder har vært uklar, og ansvaret for hvem som skal gripe inn, når det er åpenbart at noen bør gripe inn, er uklart. Til slutt må jeg tilbake til det jeg begynte med, nemlig pelsdyr. Når Mattilsynet skal overvåke pelsdyrfarmer, blir det varslet at det kommer tilsyn. Hvis det er dyr som lider, vil Mattilsynet sørge for avliving på stedet. Det jeg etterlyser – når vi nå skal vurdere om pelsdyrnæringen skal få lov til å fortsette – er tall på hvor mange dyr Mattilsynet faktisk avliver på stedet. Det fins ingen rapportering om hvor mange dyr som har det fælt, og hvor mange som faktisk blir avlivet der og da fordi det er så ille under det varslede tilsynet. Jeg syns det er mange ting som er uklart innen pelsdyrnæringen. Jeg håper statsråden kan avklare både sanksjoner og tilsyn her, og hvilke krav man setter – innen fristen i 2012.