Børge Brende (Høyre), 2005-11-25:
Først vil jeg gjerne si at jeg synes det er prisverdig at den nye olje- og energiministeren helt i starten av denne perioden slo fast at han ville jobbe for at vi skal ha minst en kraftbalanse, og for å bedre forsyningssituasjonen for elektrisk kraft i Norge. Det synes jeg er et godt utgangspunkt, ikke fordi dette med kraftbalanse i seg selv er et mål. Men det at energinasjonen Norge i et normalår skal være i en situasjon hvor vi er avhengig av å importere kanskje så mye som 10 TWh i året, er ingen bærekraftig situasjon for landet vårt. Tvert imot mener jeg at energinasjonen Norge burde vært i en situasjon hvor vi i større grad kunne eksportert elektrisk kraft i et normalår. Det er mulig hvis det er politisk vilje til det i Norge. Når vi nå i et normalår importerer såpass mye elektrisk kraft som kanskje 10 TWh – som tilsvarer veldig mange Alta-kraftverk, kanskje 20–25 stykker – i året, bør vi analysere hvilken type kraft vi importerer. Det er kjernekraft fra Russland, det er kanskje kjernekraft fra Finland etter hvert, når de får sitt nye kjernekraftverk opp å stå, og det er gamle kullkraftverk som leverer energi fra Danmark. Det er ikke ren energi, for å si det forsiktig. Jeg har nylig vært på et besøk i Kina, som jeg var invitert til for å gi noen miljøråd. Det er en krevende energi- og miljøsituasjon også i det landet. De har gått fra å være en netto eksportør av fossile brensler for ti år siden til nå å være verdens nest største importør. Det vi ser der, er at det er en voldsom vekst i forbruket av kull, og mye dårlig kull, som da bidrar til store klimagassutslipp. Det internasjonale energibyrå, IEA, har slått fast at innen 2030 vil vi trolig ha en økning i energietterspørselen i verden på 50 pst. Det sier noe om at hvilke typer energiformer vi satser på fremover, er helt avgjørende. I Kina har vi bl.a. sett at man i en del provinser har satset mye mer på gass, og greid å erstatte en del gamle kullkraftverk med gass, med den positive virkning at klimagassutslippene der det er gjort, er halvert. Når den nye energiministeren på en offensiv måte går ut og sier at han vil sørge for en politikk hvor man går i retning av en kraftbalanse i Norge, vil jeg iallfall si at for å komme i balanse må vi tilføre 10 TWh i første runde, og helst litt mer. Det jeg lurer på, er hvordan Regjeringen vil gjennomføre en politikk som vil gi det resultatet i de nærmeste fire årene. Når man studerer Soria Moria-erklæringen, blir man ikke noe klokere i så måte. Derfor synes jeg det er greit å få en interpellasjonsdebatt om dette så tidlig i perioden, hvor energiministeren også får mulighet til på en konkret måte å legge frem hva som skal til. Et av de initiativene som er tatt som er interessant i så måte, er muligheten til å utnytte naturgass mer offensivt i Norge. I de fire årene som har gått, har det faktisk vært en situasjon hvor de tre tillatelsene som er gitt til å gjennomføre konvensjonelle gasskraftverk, ikke har blitt benyttet. Det skyldes nok bl.a. prisen på gass, som har vært høy, og den langsiktige kraftprisen har vært slik at selskapene Naturkraft og Industrikraft Midt-Norge ikke så lønnsomhet i dette. I sommer fikk vi en ny utvikling, nemlig at Naturkraft endelig bestemte seg for å sette i gang en utbygging på Kårstø. Det vil si at vi da vil kunne få tilført en god del ny elektrisk kraft i Norge som vil kunne erstatte f.eks. import fra kullkraftverk i Danmark og også kjernekraft fra en del andre land. Så har den nye regjeringen i Soria Moria-erklæringen sagt at det er greit at man gjennomfører dette på Kårstø, men da skal det renses. Det som har skapt forviklinger, er at signalene når det gjelder hvem som skal betale dette, er litt uklare. Hvis det er slik at Regjeringen betaler prisen, er det jo ikke noe problem for utbygger. Da blir det ikke noen ekstraregning til dem. Så langt har olje- og energiministeren sagt at Regjeringen skal betale en vesentlig del av dette. Men jeg vil understreke at det som da sies fra utbyggernes side, er at en ekstraregning knyttet til rensing ikke er mulig for dem å betale, hvis de skal ha lønnsomhet i prosjektet. Det samme sier Industrikraft Midt-Norge. Det jeg tror er helt avgjørende for oss å få slått fast nå, er hvilket signal olje- og energiministeren sender til utbyggerne av gasskraftverk langs kysten vår. Er det slik at de nå må vente med disse prosjektene fordi de ikke vet hvem som skal ta regningen, eller kan han forsikre Stortinget om, hvis man får en ekstraregning knyttet til rensing, som man ikke får hvis man setter opp et gasskraftverk i Sverige, i Danmark eller i Tyskland, at Regjeringen ønsker å gå inn og ta denne regningen? Egentlig bør det ikke være så vanskelig å gå inn og ta denne regningen, for Regjeringen ved olje- og energiministeren har også sagt at dette er det lønnsomt å satse på. Det vil gi så god avkastning, og også øke muligheten for utnyttelse, at dette vil være et prosjekt hvor man ser en vinn-vinn-situasjon. Hvis olje- og energiministeren er så overbevist, er det vel også slik at han på vegne av Regjeringen kan forskuttere dette. Så ble det sagt, ikke minst fra deler av regjeringspartiene – også fra noen som er til stede i salen her i dag – at hvis man skulle vise handlekraft i forhold til å være villig til å ta opp denne renseregningen, så måtte det komme et skikkelig initiativ i forbindelse med statsbudsjettet for 2006. Jeg har fått noen tall her knyttet til Kårstø. Bare for Kårstø vil det koste om lag 1,5 milliarder kr å skille ut og komprimere CO2. I tillegg kommer transport, lagring og deponering, dersom Regjeringens visjon om bruk av CO2 som trykkstøtte skal realiseres. Totalt vil dette bare på Kårstø koste om lag 4 milliarder kr. Så kommer olje- og energiministeren med 20 mill. kr i budsjettet, som skal være forutsetningen for at man skal gå videre med disse prosjektene. Det er interessant å få vite hvor mye mer penger som kommer etter hvert. Og er ikke olje- og energiministeren bekymret når han ser at gjennomføringen av gasskraftverkene er nødvendig for at vi skal oppnå en kraftbalanse, slik at vi også kan ha stabile strømpriser i årene fremover og også kan få industriutvikling i Norge – når han samtidig er såpass uklar på hvem som skal plukke opp denne regningen? Svaret fra Industrikraft Midt-Norge, svaret fra Naturkraft og svaret fra Statoil, knyttet til Tjeldbergodden, er at det er greit å forholde seg til disse rensekravene, men det må være helt klart fra myndighetenes side hvem som skal plukke opp denne regningen; hvis ikke kan det forsinke prosjektene. Derfor har det kommet inn en ny usikkerhet knyttet til den nødvendige tilføringen av energi fra Regjeringens side. Men energiministeren har selvsagt all mulighet til i dag å slå fast at dette er en regning som han plukker opp. Da vil disse prosjektene også bli gjennomført. Ellers er det selvsagt slik at man gjennom konvensjonell vannkraft kan tilføre nettet noe større kapasitet. Regjeringen har sagt nei til utbygging av Vefsna, som ville ha gitt rundt 2 TWh i ny produksjon. Så er det også skapt usikkerhet rundt dette med småkraftverk, minikraftverk og mikrokraftverk. Når det gjelder småkraftverk, sier Regjeringen at man skal gjennomføre fylkesvise planer. Alle av oss som har kjennskap til slike fylkesvise planer, som fylkesmannen og eventuelt fylkeskommunen har ansvaret for, vet at de kan være med på å forsinke gjennomføringen. Jeg tror at dette med småkraftverk er en unik mulighet til verdiskaping lokalt, og også til å få tilført nettet økt kapasitet. Jeg vil gjerne ha en liten utdyping fra olje- og energiministeren av hvordan man ser for seg disse fylkesplanene, og en forsikring om at dette ikke medfører forsinkelser. Så har vi også spørsmålet om hvorvidt småkraftverk skal kunne være en del av det grønne sertifikat-markedet. Hvis de ikke blir en del av det grønne sertifikat-markedet, tror jeg at vi kan se langt etter at disse prosjektene blir gjennomført. Dette er en unik mulighet for statsråden til å få slått fast at skal vi gjennomføre grønne sertifikater, må de selvsagt også omfatte fornybar energi, som disse småkraftverkene har.