Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
La meg begynne med å si at veldig mye er bra i dette landet – et tegn på at opposisjonen ikke, ei heller Fremskrittspartiet, tenker på å svartmale. Jeg har til og med tatt på meg et norsk flagg i dag – for å vise at patriotisme er viktig. Det må allikevel gå an å påpeke at ikke alt er så rosenrødt som de rød-grønne skulle ønske, og at det er dette vi ønsker å prøve å forbedre. Det har vært en vekst i lønnsnivået i Norge. Det har vært en vekst i offentlige bevilgninger. Alt dette betyr at ting går bra – tilsynelatende. Det skal vi være glad for. Denne debatten er viktig, for her pekes det på de langsiktige utfordringer og valgmuligheter vi har når det gjelder norsk økonomi. Man presenterer og drøfter viktige utviklingstrekk i økonomien og i samfunnet vårt, både på det økonomiske og på det menneskelige planet. Dette er debatter som er viktig å ha. Regjeringens hovedbudskap er bl.a. at arbeid trygger velferden. Det er Fremskrittspartiet helt enig i. Det er til forveksling likt det som Ronald Reagan hadde som «statement»: «I believe the best social program is a job.» Her kan man si at vi har felles inspirasjon. Det som allikevel allerede nå gjør meg litt bekymret for denne debatten, er saksordførerens innlegg. På den ene siden sier han at han har lest opposisjonens forslag, merknader osv., og at han blir litt bekymret. Samtidig har han åpenbart gått glipp av mye av det som står i innstillingen, når han ikke har fått med seg det som står på side 28, at opposisjonen fremmer et felles forslag. Han hevder at dette har han ikke fått med seg fordi han har vært hjemme i pappaperm. Forslaget står i det dokumentet vi nå debatterer, og som han hevder han har lest. Det andre som gjør at utgangspunktet er dårlig – i hvert fall med tanke på det økonomiske perspektivet i denne debatten – er det svadasvaret en får når en hører på diskusjonen om realkapital. Investering i realkapital er jo et av de vesentlige momentene for å øke produktiviteten i samfunnet, for å legge til rette for framtidig økonomisk vekst og verdiskaping. Når man i perspektivmeldingen fra byråkratiet beskriver hva realkapital er, og at det er viktig å ha med, pluss at man ikke alltid ut fra en bedriftsøkonomisk kontantstrøm skal vurdere om noe er samfunnsøkonomisk lønnsomt realkapitalmessig, men også må se på hvilke andre perspektiver dette gir for økonomien, klarer altså ikke finanskomiteens leder å forholde seg til dette. For Fremskrittspartiet er nettopp denne debatten en av de vesentlige delene av debatten om hvordan vi bruker det økonomiske handlingsrommet vi har, til å sikre at vi investerer mer i realkapital, og at vi samtidig strammer inn og prioriterer bedre når det gjelder alle mulige velferdsordninger som gir oss glede her og nå – som for all del kan være hyggelig – men som ikke bidrar til å øke vekstevnen. Hvis man mener at dette er et sidespor i dagens debatt, er det ikke veldig mye perspektiv over det som Arbeiderpartiet leverer i denne debatten. Det synes jeg er trist. Som nevnt: Veldig mye går bra i Norge, og vi skal glede oss over det. Jeg har akkurat vært i Indonesia. For all del, jeg vil heller bo fast her resten av livet enn å bo der, men der er det samtidig en fantastisk utvikling, som viser at handel og markedsøkonomi er en del av løsningen på å få folk ut av fattigdom. Det å ha norske bedrifter som investerer i næringsvirksomhet, i verdiskaping, er en del av løsningen for de landene som sliter. Men man så også et land der infrastrukturen ikke er bygd ut i takt med behovet, der køkostnadene er enormt store, og der en investering i infrastruktur framfor realkapital utvilsomt ville bedret vekstevnen i landet. Når vi i denne debatten skal se framover, skal vi ikke bare glede oss over at ting går bra i Norge, vi skal også se på hvor robust den økonomiske utviklingen som ligger i bunnen her, er. Vil våre barn og barnebarn kunne glede seg over god levekraft – slik vi gjør i dag? Hvis vi ikke ser på hvorfor det går bra i dag, og forstår det, vil man heller ikke i særlig grad være i stand til å vurdere hva man må gjøre for å sikre at vi fortsatt har en slik situasjon i morgen. Mange gir inntrykk av at handlingsregelen for bruk av oljepengene er den primære faktoren som gjør at det går bra i Norge. La meg understreke at Fremskrittspartiet er enig i at vi skal ha en god bruk av oljeformuen vår. Det er viktig å sørge for at man faser den inn i økonomien, slik at man ikke bare får opp prisene. Det er viktig å ha et generasjonsperspektiv på det man gjør. Derfor er Fremskrittspartiet enig med de andre partiene på borgerlig side i at det skal være en begrensning med hensyn til hvor mye av oljepengene man kan forbruke i offentlig sektor. Men vi er uenig med resten av Stortinget i at man skal ha en prosentregel som begrenser det å investere i samfunnsøkonomisk lønnsom realkapital. Det er ingen bedrift i Norge i dag som ville sagt følgende: Vi har et godt prosjekt, men vi vil heller utsette det noen år, slik at vi ikke investerer for mye på ett år. Når man har et prosjekt som er lønnsomt, bør man gjennomføre det raskest mulig – for å få glede av det raskest mulig. Det har et langsiktig perspektiv. Oljepengebruken har de siste ti årene økt med ca. 60 mrd. kr. Oljeinvesteringene på norsk sokkel har de siste ti årene økt med 120 mrd. kr, altså dobbelt så mye. Det er ingen regel for hvor mye oljeinvesteringer kan vokse. Denne regjeringen brukte bare 20 dager på å behandle Åsta Hansteen-prosjektet, på 55 mrd. kr, men prøver man å bruke mer penger på realkapitalinvesteringer i norsk økonomi via statsbudsjettet, er det angivelig uansvarlig. Jeg ser ikke den sammenhengen. Det er forskjell på om man bruker penger på forbruk eller på investeringer, men det er ikke forskjell på om pengene brukes til å investere i olje eller i vei når det gjelder presseffekt i norsk økonomi. Avkastningen varierer, det gjør den. Litt av det som gjør at jeg blir bekymret, er at regjeringen ikke ser disse forskjellene selv, og tror at det er oljepengebruken over statsbudsjettet som har gjort velstanden mulig, men samtidig ser vekk fra at den kommunale gjelden har økt kraftig nettopp under den rød-grønne regjeringen. I tillegg ser vi at lånefinansiert gjeld eller gjeld i private husholdninger også har økt kraftig. Til tross for en enorm vekst i lønn er altså gjeldsgraden i norske husholdninger nå nær 200 pst. av snittlønnen – mot 120 pst. da regjeringen overtok. Her har altså vi fire faktorer som har vært en enorm katalysator inn i norsk økonomi, som regjeringen mer eller mindre ser vekk fra når den skal beskrive suksessen – og gir inntrykk av at dette handler om handlingsregelen for bruk av oljepenger. Jeg er bekymret når oljeinvesteringene er ni ganger større enn investeringene i fastlandsindustrien. Jeg er bekymret når oljeinvesteringene har tredoblet seg på ti år, mens investeringene i fastlandsindustrien har blitt halvert de siste årene. Da må vi se på industriens rammebetingelser – sørge for at vi ikke føler at vi er så rike at vi kan si som den gode kommunist Aslak Sira Myhre sa: Vi tror vi har så mye melk i dette landet at vi kan skyte kua. Når et gassbasert aluminiumsverk ønsker å etablere seg i Norge, men blir henvist til andre land, er det noe galt. Når denne regjeringen tidligere har villet styre ungdom vekk fra petroleumsrelatert utdanning, har man ikke sett hva som skaper verdiene. Når man har endt opp med å ta en kamp mot rederiene helt til Høyesterett, der regjeringen tapte, har man ikke respekt for dem som skaper verdiene. Når en innfører en industrikraftordning som er så dårlig at ingen aktører vil bruke den, men heller går i kraftmarkedet – som regjeringen trodde var dårlig selv – er det noe galt. Når en får den høyeste offentlige sysselsettingen i Europa, men ikke klarer å vinne noen gull i McKinseys uhøytidelige mesterskap i kvalitet på offentlige tjenester, viser en også at det er et forbedringspotensial. Nettopp da burde en tatt en diskusjon om hvordan vi skal investere bedre i offentlig sektor for at de som jobber der skal bli mer produktive. Fremskrittspartiet vil heller gi leger, sykepleiere og lærere bedre verktøy så de kan bli bedre og mer produktive framfor hele veien å skryte av at en har ansatt flere og flere. For oss er det ingen trygghet i at Samhandlingsreformen løses ved at du ansetter fax-vakter på norske sykehjem, eller når en ser på NRK at polsk politi får pengestøtte til å kjøpe bedre verktøy som gjør at responstiden halveres, mens politiet i Asker og Bærum bare kan felle tårer for at de ikke har fått det samme. Det er altså mulighet for å effektivisere offentlig sektor uten å svekke tjenestetilbudet, men rett og slett gjøre den enkelte ansatte der mer produktiv, men da må en kunne se forskjellen på investeringer og forbruk. På samme måte bør vi bli litt mer oppmerksomme på sysselsettingsveksten. Det er veldig gledelig at det er mer enn 300 000 flere som jobber i dag enn for ti år siden. Det trendskiftet kom sommeren 2003 under Bondevik-regjeringen. Da begynte antallet timer i arbeidslivet å gå opp, og fra 2004 begynte sysselsettingen å gå opp. SSB viser i rapporten 1/2011, Økonomiske analyser, at det var oljeinvesteringer som var hoveddrivkraften. Det som bekymrer meg, er at en de siste årene ser at sysselsettingen av nordmenn har begynt å gå ned, mens det er en fortsatt vekst i sysselsetting av utlendinger. Det er noe galt i denne økonomien når vi uføretrygder våre egne og bare erstatter dem med arbeidskraft utenfra. Det er ikke arbeidsinnvandrernes feil, men det har noe med hvordan vi oppretter systemene våre å gjøre, og jeg tror at både den enkelte nordmann og norsk økonomi hadde hatt godt av at vi sørger for at flere nordmenn kommer i arbeid. Da må vi ha tiltak for det, og det er beskrevet i våre merknader. Det Fremskrittspartiet sier, er at en i den videregående skolen må gjøre det mulig for dem som er praktisk anlagt å få en utdannelse som gjør at de kommer ut i arbeid. Vi må stimulere lærlingeordningene på en bedre måte. Det har Fremskrittspartiet foreslått i vårt alternative statsbudsjett uten å få gehør for det. Infrastrukturbevilgningene handler også om det samme, å skille mellom forbruk og investeringer. De skryter av et bevilgningsløft på 508 mrd. kr. Ja, vi er veldig glad for det, men en burde være ærlig nok til å si at en del av den økningen også handler om at en har momsbelagt veibygging som gjør at en utgiftsfører inntekter til staten. Da lurer en seg selv. Med dette tar Fremskrittspartiet opp de forslag vi er en del av.