Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-11-25:
Først vil jeg takke interpellanten for en viktig interpellasjon, og for en god debatt. Det har kommet fram mange viktige momenter som jeg håper statsråden tar med seg – og også Nav tar inn over seg – for det var knyttet store forventninger til Nav da reformen ble vedtatt i Stortinget med et bredt flertall i 2005. Intensjonen med Nav-reformen var selvsagt at en ønsket mer helhetlig tenkning; en ønsket å hjelpe flere mennesker til å komme i aktivitet og hindre at de kom på passiv ytelse. At det ville bli utfordrende, visste alle, men jeg tror det var få som hadde trodd at vi skulle være der vi er i dag, da reformen ble vedtatt i denne sal for seks år siden. Brukerundersøkelsene som Røe Isaksen viser til, som har gått ned hvert eneste år, viser at utfordringene er store. Det er også ting som har gått i riktig retning, og det er det viktig å ta med seg. Nav er enormt viktig, Nav er nettopp det virkemidlet det offentlige har for å møte de menneskene som har falt utenfor, eller som er i en vanskelig situasjon og holder på å falle utenfor, og som trenger at det offentlige kan stille opp for dem. Sånn sett er kanskje Nav det aller viktigste verktøyet det offentlige har for å hjelpe mennesker til å få et enda bedre liv, eller for å hjelpe dem til å holde seg i arbeid. Det er utrolige muligheter som ligger i Nav. Men Nav og Nav-kontorene er helt avhengig av at vi som sitter i denne salen, gir dem verktøy og det handlingsrommet de trenger for å lykkes med jobben. Jeg vil peke på noen nøkler som vi i Kristelig Folkeparti mener er viktige. For å få Nav til å fungere er det selvsagt at en trenger et bedre samarbeid mellom kommune og stat. Når Nav er sammensatt på den måten det er, er det svært utfordrende for mange Nav-ansatte og Nav-ledere å oppleve at samarbeidet ikke er bedre. Et annet punkt er de ansatte. Det er de ansatte som skal utøve arbeidet – eller nå de målene vi har. Derfor er antallet ansatte viktig. Sykefraværet, som flere har vært inne på, viser at det er store utfordringer, og at de ansatte ikke nødvendigvis har det lett. Men det er også viktig at de ansatte er mange nok til å kunne fordele brukere seg imellom og ha tid til å følge opp den enkelte brukeren. Det er helt avgjørende. Et tredje punkt er IKT-systemet. Heldigvis er det lagt gode planer for nye investeringer. Men vi vet at det kan ta opp mot seks år – kanskje enda lenger. Vi vet at det ble startet systemer på slutten av 1980- og begynnelsen av 1990-tallet som aldri ble noe av, fordi det var krevende. Jeg tror det er viktig at ikke Stortinget rusher igjennom og presser for hardt på når det gjelder nytt IKT-system. Men jeg tror også det er veldig viktig at det arbeidet kommer på plass så fort som mulig, fordi det at søknader «forsvinner» på grunn av at datasystemene ikke samarbeider – alt ekstraarbeidet som ligger i forskjellige datasystemer – går ut over oppfølgingen av den enkelte brukeren. Et annet punkt er tiltaksplasser. For at Nav-kontorene skal fungere og kunne hjelpe brukerne, er de helt avhengig av å ha noe å tilby dem. Det gjelder kvalifiseringsprogram, det gjelder arbeidsmarkedstiltak. En ser en utvikling der det blir stadig flere mennesker som går på arbeidsavklaringspenger, som har nedsatt arbeidsevne og ikke får de tiltakene de trenger. Det er ikke å bli møtt. Det å måtte stå i en lang kø før du får den oppfølgingen og det tilbudet du trenger for å komme tilbake i arbeid, er ikke å bli møtt. Et punkt som flere har vært inne på, er Nav-ombudet. Når jeg – i likhet med alle andre – får mailer og sitter og leser og hører historier, snakker med folk og får historier som er utrolig krevende å forholde seg til fordi en ser at det åpenbart er begått feil, så legger jeg også merke til at de menneskene som er ressurssterke, ofte vinner fram, mens de menneskene som ikke har like mye krefter til å kjempe mot Nav, ikke vinner fram. Jeg tror et Nav-ombud kunne ordnet opp i det. Et siste punkt går på det å bli sett. Mailene, telefonene, historiene – for oss alle handler det i bunn og grunn om å bli sett. Det å bli møtt med respekt, som andre var inne på, er kanskje nøkkelen også for å ha litt mer tålmodighet med Nav. Dette er det nok ikke nødvendigvis statsråden som kan fikse, men jeg tror at hvis de ansatte får mer tid og også har mer vilje til å lytte – og mer forståelse – vil det kunne løse seg enda bedre.