trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Litt til slutt om Stortinget og styreformen under Solbergs ledelse. Vi har sett at i regjeringen kan et regjeringsparti ha to ulike meninger – det kan man ha i diskusjon i regjering, men man kan altså nå ha det i regjering og i Stortinget. Fremskrittspartiet har hatt det i synet på regulering av pensjonsoppgjøret, finansministeren som rådet kommuner til ikke å ta imot flyktninger, integreringsforliket, og nå så vi nylig snuspakkene og det såkalt heldekkende plagg, hvor regjeringen er imot, Fremskrittspartiet fremmer forslag i Stortinget som er for. Jeg mener dette svekker autoriteten til regjeringen. Vi må stille oss spørsmålet: Mener regjeringen dette fullt og helt eller stykkevis og delt? Jeg vil også si at vi i forrige uke opplevde at statsministeren og finansministeren står i pressekonferanse og tar ut deler av budsjettet. At det er lekkasjer, er vi vant til, men her står de på en pressekonferanse uten dokumentasjon og uten mulighet for Stortinget til å håndtere det. Slik skal ikke landet styres, og slik skal ikke Stortinget behandles, og slik mister en regjering autoritet. Er Erna Solberg enig i at det er uheldig med en slik uryddighet og et slikt dobbeltspill om det skulle bli en norm for framtidige regjeringer?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Mye går bra i Norge. Som vi sa tidligere i debatten: De fleste ville bytte med oss. Jeg merker meg at Høyre- og Fremskrittsparti-representantene nærmest er fornærmet for at vi ikke står her unisont og hyller det som er bra i landet vårt, men det er faktisk ikke derfor vi er valgt til denne sal. Vi er her for å se framover: Hva er utfordringene, hva er oppgavene, hva er manglene, hva kan vi gjøre bedre, hvilke verdier skal inspirere oss? Jeg kjenner igjen – la meg si det slik – fra regjeringstid de lange listene. Jeg tror at de som har laget flest ferdigskrevne manus her, kommer fra regjeringssiden med lange lister over smått og stort. Men hva er hovedbildet vi står overfor? Det er den høye ledigheten, den høyeste på 20 år, på 5 pst., 139 000 enkeltmennesker og deres nærmeste. Og så er det det urovekkende forholdet som er viet lite oppmerksomhet i debatten: Yrkesbefolkningen vår øker med 30 000 til 40 000 i året, antall jobber går ned. Antallet ute av jobb øker sterkt i 2016. Her har vi altså en framtidig trygdebølge som kommer mot oss. Det skapes knapt nye jobber i jobbskapingsmaskinen i Norge, som er privat sektor, de kommer i den offentlige, som vi har snakket om, og vi har veldig lave investeringer. Og så har vi alle oppgavene. Det mangler ikke jobber som må gjøres i byer som vokser, teknologi som skal introduseres for å løse oppgaver på nye måter – SSB sier at kanskje 30 pst. av jobbene blir borte innen 2030 – og klimautfordringene. Ja, oljeprisen har falt, men det kan ikke forklare alt, og det er opposisjonens rolle å spørre: Virker politikken? Blir pengene brukt riktig? Er det treffsikkert? Vi hører at Høyre har varslet at tiden for de store reformene nå bør være over. Vi har ikke råd til mer. Vel, 1 mrd. kr til de 50 rikeste forteller egentlig det meste – 1 mrd. kr til de 50 rikeste, men vi har ikke råd til Fysak, fysisk aktivitet i skolen, der må vi være påholdne. Min gode kollega Helleland sa det slik: Det er fantastisk, disse tallene med de som blir rikere. Vel, vi må spørre – her er essensen: prioritering, verdier, ambisjon for fellesskapet – hva handler dette om?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Det er uklart om Solhjell vil savne trontaledebatten, men trontaledebatten vil savne Solhjell – sånn var det – for det han tok opp her, tror jeg var helt fundamentalt for det vi står overfor nå. I mange av de utviklingstrekkene vi ser ute i Europa – med ledighet, med populisme, med økende forskjeller, med folk som faller igjennom i samfunnet – kan vi si: Vi er ikke der. Men vi ser tegn til at vi blir berørt av det, at vi ikke er immune, og vi kan faktisk være på vei. Det er det viktig å ta med. Ikke minst gjelder det usikkerheten. I mange land i Europa opplever folk frykt. Jeg tror ikke det er tilfellet i Norge, at det er frykt, men det er usikkerhet, økende utrygghet, og det må vi ta med når vi vet hvor viktig tillit er i vårt land. Erna Solberg mener at Arbeiderpartiet bare snakker om skatt når det handler om forskjeller – hun ser ikke opp, men hun nikker, og da har jeg blitt oppfattet riktig – men det er feil, statsminister! Skatt er ikke uviktig; det sier noe om prioriteringer, det sier noe om fordeling. Men når vi har en annen profil, er det fordi vi ønsker å bruke de ressursene på andre måter, for å nå andre mål, og listen er lang over det vi ønsker å gjøre. Når det gjelder rusfeltet, er jeg helt enig: Vi har støttet opp om sterkere satsing på rusfeltet. Nå må vi ha en debatt om politikk som virker i rusbehandlingen, for her må det heller ikke bli slik at det handler om å bevilge mye penger; vi må også se på hvordan en retter inn innsatsen, ikke minst i overgangen fra behandling til arbeid. Vi ønsker altså en tidlig innsats-reform i skolen, ikke bare å snakke om det, men gjøre det – bevilge pengene til lærerne, sette i stand teamene rundt elevene. Vi ønsker kraftigere satsing på yrkesfag, slik at fagarbeiderne får den sterke basen de trenger for å være en drivkraft i vår økonomi. Vi ønsker en kompetansereform gjennom arbeidslivet som kan lære oss underveis å klare de store skiftene som kommer. Vi ønsker et kvalitetsløft for eldreomsorgen, bruk av velferdsteknologi. Vi ønsker et kunnskapsløft for digitalisering i hele samfunnet. Vi ønsker et verdiskapingsprogram for hav, velferdstjenestene osv. – store ambisjoner, hvor vi bruker ressursene på en annen måte i årene som kommer. Vi ønsker å fullføre pensjonsreformen, slik at den store reformen i vår tid for besparelser og også for å stimulere til arbeid, virker. Vi ønsker å videreutvikle velferdssamfunnet for alle – ikke gli over i et forsorgssamfunn der velferdssamfunnet skal være til hjelp for de aller svakeste, mens vi andre kan, på en måte, være på siden. Først og sist i dette er det arbeid. Arbeid er den røde tråden. Lykkes vi ikke med å tilby folk arbeid, få de unge inn i arbeid, få de uføre inn i arbeid – litt arbeid, på vei mot fullt arbeid – så blir alt annet de forsøker, vanskelig. Derfor blir det en hovedtråd i Arbeiderpartiets politikk i året fram mot valget – tydeliggjøre forskjellene, tydeliggjøre valgene og vise at lykkes vi her, kan vi opprettholde den modellen og unngå at de utviklingstrekkene ute som vi ikke liker, kommer helt til våre grenser.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Jeg skal ta ned volumet! Jeg synes det er interessant at Fremskrittspartiet her har fire av sine representanter dundrende inn på slutten. Vi har ikke hørt Fremskrittspartiets parlamentariske leder oppsummere debatten, som vi ofte pleier å gjøre. Men det er i og for seg greit – den har kommet til sin slutt. Jeg tror det meste er sagt. For øvrig er jeg enig med Bård Hoksrud – jeg tror det er greit at han holder seg et stykke unna Børsen. For øvrig er det interessant at han er veldig urolig for hva Børsen måtte oppfatte fra Stortinget. Jeg synes det er riktig at også Børsen lytter til Stortinget, for det er faktisk politikken som skal sette retningen for landet. Det som er bra med denne debatten, er egentlig at temaene utkrystalliserer seg for det siste året. Og det er det siste jeg vil si her: at vi har fått et veldig klart fokus på arbeid, ulike syn på hvordan vi bekjemper ledigheten, litt ulike syn på hvordan vi skaper nye arbeidsplasser. Det er prekært at vi klarer det nå når også deltakelsen i arbeidsmarkedet er på vei ned. Forskjeller og ulikhet: Jeg har lyst til å si til statsministeren at det er feil at vi står og gjetter uten grunnlag. Det har faktisk vært en hel interpellasjonsdebatt i Stortinget reist av Arbeiderpartiet om temaet forskjeller med finansministeren og finansministerens bakgrunnsmateriale og debatter om det, slik at det er veldig godt faktaunderbygget, og det handler selvfølgelig om en hel bredde av temaer når vi diskuterer ulikheter og forskjeller. Ulikhet tror jeg kommer til å bli et tema også i året som kommer, de forskjellige delene som bidrar til det, og virkemidler, og selvfølgelig hvordan vi skal satse på å ta hele Norge og næringene våre i bruk. For øvrig merker jeg meg det som kunnskapsministeren har meddelt i løpet av ettermiddagen når det gjelder departementets utredninger om å sikre at hele ansikt synes i skolen. Det synes jeg er et positivt utgangspunkt. Da føler jeg at vi har fått landet den debatten i Norge og skåret unna det som handler om praksis vi ikke har i Norge, nemlig å forby hvordan folk kler seg, men sikre at det pågår god undervisning i skolen. Takk for debatten – og jeg ser fram til et spennende år!
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-05:
Dette kjennest nesten som å stå i bokseringen mot statsminister Erna Solberg – men dei som møter meg i ringen, fryktar nok ikkje ein blodig knockout.(Munterheit i salen) Det trur eg heller ikkje om ein hadde møtt tidlegare statsminister Kåre Willoch. (Munterheit i salen) Men tidlegare statsminister Kåre Willoch er no kanskje den fremste forsvararen av barnetrygda. Han har sett kor viktig ho er for barnefamiliane. Han vil auka ho. Han åtvarar sterkt mot å behovsprøve ho eller gjere ho til ei sosialhjelpsordning. Eg registrerer at fleirtalet i Høgres programkomité no vil fjerne barnetrygda. Det bekymrar meg. Me ser at fødselstala går ned, og når me no ser angrep på velferdsordningar som barnetrygda og kontantstøtta, er det grunn til bekymring for barnefamiliane. Kan statsministeren garantere at det vil vere ei barnetrygd som er universell og for alle barnefamiliar òg etter 2017?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-05:
Eg er glad for at statsministeren seier det. Men mi bekymring over forslaget frå Høgres programkomité er at ein premierer berre dei som ifølgje staten vel rett, og at ein tar bort valfridomen med det. I dag er det Verdas lærardag. Eg vil seie at nesten vel så viktig som gode familieordningar er det at me har ein god skule, ikkje minst for dei sårbare elevane. Derfor satsar Kristeleg Folkeparti på to lærarar i 1., 2., 3. og 4. klasse. Men skal me lukkast med det, treng me lærarar. Denne hausten står 550 studieplassar for lærarar tomme, og me veit at innan 2030 vil me mangle 3 600 lærarar. Skal me ha to lærarar i 1., 2., 3. og 4. klasse, treng me lærarar. Det er opptakskravet som forhindrar – vil eg seie – dyktige kandidatar til å bli gode lærarar, for sjølv om ein ikkje har ein 4-ar i matte, kan ein bli ein god engelsklærar, ein god geografilærar. Kva tenkjer statsministeren når me ser at me manglar lærarar?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-05:
Eg synest det har vore ein god trontale og ein god trontaledebatt. Det får fram forskjellane. Samtidig – kanskje eg fornærmar store delar av salen – synest eg òg det får fram at det heller ikkje er enorme forskjellar mellom Høgre og Arbeidarpartiet i norsk politikk. Det blir store forskjellar i denne debatten, men når me tenkjer tilbake til tidlegare trontaledebattar, da Arbeidarpartiet var i posisjon og Høgre i opposisjon, føler eg at nokre av dei innlegga me høyrde frå dei ulike partia, òg kjem fram i dag, men med litt motsett framstilling. Det var no ein gong slik at den raud-grøne regjeringa opplevde ein krevjande situasjon med finanskrisa. Det handterte dei ganske godt. Da må eg òg seie at Solberg-regjeringa har opplevd eit oljeprisfall, og at den omstillinga har skjedd hurtigare. Det har dei òg handtert påfallande godt, utan at dei har opplevd ros frå dei som har vore ueinige. Eg vil òg seie at det er ei utfordring med sentralisering og urbanisering, men det er vel ikkje noko som har skjedd over natta. Det skjedde vel litt av det same òg under den raud-grøne regjeringa. Det er enkelt å vere i det norske parlamentet i 2016 – samanlikna med mange andre land. For eitt år sidan var me prega av debatten om Middelhavet. Me skal vere klar over at i løpet av 2016 har 600 barn mista livet. Me veit at det er fleire på flukt. Eg hadde gjerne sett at me hadde tatt opp òg den debatten, der me set Noreg inn i den internasjonale, krevjande situasjonen som me er i. Kristeleg Folkeparti tok opp i hovudsak to tema. Det eine var det som gjekk på ulikskap. Det synest eg er blitt godt svart på, bl.a. av statsministeren, som i innlegget sitt i dag tidleg nettopp sa noko om kva me skal gjere for å løfte sårbare grupper i samfunnet vårt. Det andre me tok opp, var familiepolitikk. Det synest eg det har vore veldig skuffande kor lite me har fått fram i denne debatten, for det er viktig for familiane å ha gode familiepolitiske ordningar, og når så mange parti no tenkjer nytt nettopp om det temaet, hadde eg gjerne ønskt at det hadde kome tydelegare fram. Eg synest det er litt spennande, det Solhjell seier: Noreg er i forandring. Me er meir mangfaldige, me er meir fargerike, fleirkulturelle og flottare enn nokon gong. Da trur eg det er viktig at me løftar nettopp dei verdiane me har bygt landet på. Eg vil kort berre avslutte med ei stemmeforklaring. Kristeleg Folkeparti stemmer for SVs forslag, nr. 8, Venstres forslag, nr. 10 og 11 og Senterpartiets forslag, nr. 13 og 14.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-10-05:
Jeg synes nesten litt synd på statsministeren. Jeg hører at også finansministeren harker, så jeg skal ta med litt egenprodusert honning i morgen, slik at vi kan hjelpe regjeringen litt – det er ikke alltid vi blir beskyldt for det. Jeg har god honning, som er helsebringende. Den er norskprodusert(humring i salen) (humring i salen) Jeg har et spørsmål til statsministeren. Nå har det vært lokale folkeavstemninger i kommune etter kommune – regjeringen gjorde det de kunne for å stoppe det. Så har resultatene kommet. Folket har sagt nei til tvangssammenslåing, har sagt nei til sentralisering – de har tro på et levende lokalmiljø. Lokalpolitikerne har fulgt opp og har hørt på rådet fra sine lokale – jo, vi skal selvfølgelig lytte til folket. Men i forrige uke kom embetsmennene, regjeringens lokale representanter, og sa: Det er ikke så farlig med de lokale beslutningene og det at det har vært lokale valg, vi vet så mye bedre, så vi foreslår tvang. Mitt spørsmål til statsministeren er: Vil statsministeren lytte til folket, som har valgt oss, eller vil hun lytte til embetsmennene?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-10-05:
Jeg forstår svaret fra statsministeren dit hen at hennes vurdering er at embetsmennene vurderer bedre enn de lokale folkevalgte og befolkningen hva som er best for deres lokalmiljø. Jeg synes det er en forakt når regjeringen har satt i gang en prosess der en har snakket om nabopraten, har satt i gang mange lokale prosesser, folkeavstemninger – satt i gang et kjempeapparat. Når alt kommer til alt, skal man overse det. Er det virkelig den avslutningen Erna Solberg ønsker å ha på sin statsministerperiode – at hun skal tvinge igjennom sammenslåing etter sammenslåing på tross av den lokale folkeviljen? Er det Høyre verdig at man har mer tro på embetsmannen enn på lokaldemokratiet? Hvorfor kaller man det en lokaldemokratireform, når det skal ende i en tvangsreform? Jeg gir statsministeren én mulighet til. Vær tydelig, si: I et demokrati er det klokt å lytte til folket, folket er sjefen, ikke embetsmannen. Vær så god, statsminister, si det samme: Folket er sjefen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-10-05:
Nå spøker det nok for statsministeren når det gjelder vektklasser!(Munterhet i salen.) Men jeg har skjønt at det er andre spill enn boksing vi deler interessen for. (Munterhet i salen.) For noen dager siden hadde statsministeren og finansministeren en lekkasje – jeg er riktignok litt usikker på om det er lekkasje det kalles når man har pressekonferanse – der de la fram en avgiftspakke som statsministeren definerte som: Dette er det som er mulig å bære. I det første statsbudsjettet som denne regjeringa lagde, gikk regjeringa inn og kuttet tillegget til uføre med barn med titusenvis av kroner. Det var altså det regjeringa mente at uføre kunne bære. Men når det gjelder drivstoffavgift, er det folk kan bære, 169 kr i året. Er det definisjonen på hva som er mulig å bære av omstilling – 169 kr for noen, titusenvis av kroner for uføre?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-10-05:
Statsministeren holdt en ganske fin tale, der hun snakket om at vi må møte utfordringer og ikke alltid gå «minste motstands vei» – at skal vi klare å takle framtidas utfordringer, krever det endringer som er modige. Klimamålene for 2020 sier at vi skal kutte 6–7 millioner tonn. Statsministeren har lovet Venstre at hun skal lage et budsjett med betydelige utslippskutt, og målet er klart: 2020 – 6–7 millioner tonn. Hva er da definisjonen av «betydelige utslippskutt», når statsministeren mener at 169 kr er den klare grensa for hva folk i dette landet kan bære av endring? Er det ikke sånn at statsministeren da velger minste motstands vei?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-10-05:
Det er sant som det er sagt: Den siste trontaledebatten før et valg er ofte preget av både slagord og kanskje en god del innslag av karikaturer. Man tror ofte at man bor i litt forskjellige land – ja, jeg fikk faktisk flere ganger følelsen av at vi bor i litt ulike tidsaldre av norgeshistorien – når vi har hørt denne debatten i dag. Det er fascinerende hvordan et titalls personer og deres situasjon liksom kan legge grunntonen fra noen partier inn i absolutt alle innlegg. Jeg er enig i at forskjeller har vært et tema, og det å bekjempe forskjeller er en av de viktigste jobbene vi politikere gjør. Det er derfor vi i Venstre har kjempet for at det skulle være gratis kjernetid i barnehagen for dem med dårligst råd, og at vi skulle ha lavere pris i barnehagen for dem med dårligst råd. Det er målrettet, det når akkurat dem som vi vet trenger det aller, aller mest, og vi kommer til å kjempe for at de ordningene skal utvides. Men samtidig som vi kjemper for barnerettigheter, ser vi nå at regjeringa har lagt fram et forslag om at barn ikke skal ha klagerett overfor Barnekonvensjonen, noe jeg har stått her og kjempet for sammen med masse Høyre- og Fremskrittsparti-folk tidligere. Vi er spent på å se hva Arbeiderpartiet kommer til å mene om det. Eller når vi legger fram et ganske prinsipielt og enkelt forslag i trontalen angående fengsling av barn, så får vi nå se om Arbeiderpartiet har tenkt å hjelpe oss med det. Den andre viktige satsingen for kampen mot forskjeller handler om rus og psykiatri, og der har vi fått gjort mye i den perioden som nå har vært. Den andre store utfordringen er sjølsagt å få til det grønne skiftet, det å skape nye, bærekraftige arbeidsplasser, og da må en satse massivt på forskning og utdanning. Det har vi fått til sammen med flertallet, men det er også soleklart at det alltid har blitt flere studieplasser med Venstre, at det alltid har blitt flere studentboliger med Venstre, og nå får vi også økt studiestøtten. Europas debatter har påvirket trontaledebatten, både det med fattigdom og med sikkerhet, men hva er det viktigste som det største opposisjonspartiet har løftet fram i denne debatten? Hva er det første forslaget man fremmer i en ny sesjon, hva er det første man legger fram som et Dokument 8-forslag som en av de viktigste tingene vi bør gjøre? Jo, det er om et forbud mot nikab i norsk skole. Det er kanskje den mest negative måten Europa har påvirket denne debatten på. Vi i Venstre frykter ikke framtida. Vi har trua på framtida. Vi har tru på at vi kan være med og skape en bedre framtid. Vi har tru på at vi både kan bekjempe forskjeller i et land, og at vi kan utnytte mulighetene i et land, fordi det alltid er mulig å bli bedre.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-05:
Å bore etter mer olje for å redde klimaet, mindre pappaperm for å få likestilling, flere midlertidige jobber for å hindre B-lag i arbeidslivet, skattelette til milliardærer for å redusere forskjellene – en skulle tro det var statsministeren i Bakvendtland som sto på talerstolen. I går påpekte jeg at trontalen ikke inneholdt ett ord om den økende ulikheten i Norge. I dag snakker statsministeren ganske mye om det. Det er bra, og hun sier at forskjeller er noe vi skal arbeide hardt for å motvirke. Men denne regjeringen arbeider hardt for å øke ulikheten gjennom tiltak etter tiltak, og mens vi nå får nye barn som opplever fattigdom på grunn av Erna Solbergs kutt i barnetillegget for uføre, kommer det fram at de 50 rikeste i landet til sammen har fått 1 mrd. kr i skattekutt. Du skal altså bli fattigere hvis du er syk, mens du skal bli rikere hvis du er rik. Hvorfor i all verden er den beste bruken av en milliard av fellesskapets kroner å gjøre de 50 rikeste i landet enda rikere?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-05:
Tidligere i dag hørtes statsministeren ut som om hun var statsministeren i bakvendtland, og sånn har det fortsatt gjennom denne debatten. Høyresiden er veldig god på nytale – god til å snakke som om man er på vei i en retning og så forsvare tiltak som trekker i helt motsatt retning. En snakker om at vi har dårlig råd og bekymrer seg for hvordan opposisjonen skal finansiere valgløftene sine, mens en i neste omgang forsvarer 18,5 mrd. kr som er brukt på helt virkningsløse skattekutt. En sier at en vil redusere ulikheten, mens en i neste omgang synes det er fantastisk at de aller rikeste menneskene i Norge – 50 av dem – har fått 1 mrd. kr på deling av denne regjeringen. En sier at en vil bekjempe fattigdom, men forsvarer politikk som har gjort at noen av de fattigste familiene i dette landet har fått mindre å leve av. Sånn kan man fortsette og fortsette. For de rikeste i landet gjelder nå arvelinjen. Det skal lønne seg å arve. Regjeringen har rigget skattesystemet for større forskjeller ved systematisk å fjerne eller redusere skatt på det de rikeste har sine inntekter av: arv, formue, eiendom osv. Samtidig gjelder en virkelighetsfjern versjon av arbeidslinjen for dem som har minst. Det er bare sånn man kan komme fram til at det er god politikk for arbeid å ta fra syke mennesker barnetillegget i uføretrygden. Som om det plutselig skulle oppheve diskrimineringen av mennesker med nedsatt funksjonsevne i arbeidslivet vårt, som om det plutselig skulle gjøre syke mennesker friske. Forslag nr. 8, fra SV, som vi skal stemme over etterpå, er nettopp et forslag for å gjøre noe med dette. Det er i hvert fall et forslag for å kartlegge konsekvensene av kuttene i barnetillegget til uføre. Vi har i løpet av debatten fått signaler fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti om at de ønsker å støtte det forslaget. Jeg er spent på om det blir flertall for det. Jeg vil særlig etterlyse en avklaring fra åpenhetspartiet Venstre, som burde være opptatt av å få klarhet i hva de sosiale konsekvensene av dette vedtaket faktisk har blitt. Så er jeg ute etter å få respons fra Fremskrittspartiet, som ikke har snakket om de uføre i denne debatten, og som ikke har villet kommentere Robert Erikssons beklagelse overfor de uføre. Det er dessverre lite spor av noen liknende vilje til erkjennelse av at man har vært med på en urettferdig forskjellspolitikk. SV har også fremmet forslag om å få en plan for arbeidet med at alle nye biler som selges i Norge i 2025, skal være nullutslippsbiler. Det vil forundre meg veldig hvis det ikke går an å få til en slik bestilling fra Stortinget. Det kan jo ikke være sånn at de partiene som er opptatt av å framstille seg selv som bilistenes partier, egentlig er bensinens partier. Men det er jo det man er, hvis man først og fremst er opptatt av at det skal lønne seg å kjøre fossilbil, og ikke er opptatt av at bilistene skal få den best mulige teknologien raskest mulig, som vårt forslag legger opp til.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-05:
Siden norsk klimapolitikks begynnelse i 1989 er statsminister Solberg den sjuende statsministeren i rekka som ikke har kuttet norske klimagassutslipp. Samtidig har hun gjort noe bra, og det er å inngå en avtale med EU om å kutte 40 pst. klimagassutslipp, som burde gjelde hele Norge, men som i hvert fall gjelder ikke-kvotepliktig sektor. Fram til 2030 betyr det kutt på 0,6 millioner tonn i ikke-kvotepliktig sektor hvert år. Statsministeren har antydet at hun vil kutte omtrent 0,2 millioner tonn – veldig uklart om det egentlig gjelder kvotepliktig sektor, men det vil i hvert fall ta 50 år å nå det kuttet som statsministeren har avtalt med EU. Hvordan vil statsministeren kutte utslipp i Norge for å oppfylle den avtalen som er inngått med EU?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-10-05:
Norsk olje- og gassvirksomhet er basert på en seiglivet og hardt oppkonstruert myte om at verden har bruk for norsk olje, og at Norge er et foregangsland i klimapolitikken. Sannheten er at Norge er en klimaversting. Gjennomsnittsnordmannen slipper ut dobbelt så mye som gjennomsnittssvensken. Og så blir vi innbilt at norsk olje er ekstra ren. Brennpunkt har nettopp stukket hull på den myten i ganske effektiv grad. Ikke at det er særlig oppsiktsvekkende å skjønne at det å produsere olje fra svære plattformer i Barentshavet er mer energikrevende og gir mer utslipp enn å produsere fra nikkepumper i Saudi-Arabias ørken, men nå vet vi altså at den myten er usann. I forrige uke fikk vi også rapporter som slo fast det vi har mistenkt lenge: Det karbonet som finnes – det kullet og den oljen og gassen som finnes i allerede eksisterende felt under produksjon, er for mye til å klare 2-gradersmålet hvis vi produserer alt sammen. Med andre ord: Vi vet nå at norsk olje ikke er renest. Vi vet nå at det er høyst sannsynlig overhodet ikke rom for å åpne nye felt. Det spørsmålet, om hvorvidt norsk olje og gass skal slippes ut i atmosfæren i framtiden, bestemmes ett sted i hele verden, og det er i denne salen gjennom konsesjonsrundene. Hittil har norsk oljepolitikk gått ut på at vi later som om hvorvidt norsk olje havner i atmosfæren eller ikke, er det kjøperne som har ansvaret for, det er deres problem, det er tyskerne som tenner på den, det er franske husmødre som bruker den til å koke poteter med. Sannheten er: Vi må bestemme om vi vil at norsk olje og norsk gass skal havne i atmosfæren. Vi må ta inn i vår diskusjon om oljepolitikkens framtid hvor mye mer vi vil slippe ut. Vi er nødt til å legge inn klimavurderinger i konsesjonsrundene, og vi er nødt til å sette ned foten og si nei til 23. konsesjonsrunde og si nei til å gå videre med 24. konsesjonsrunde før vi har diskutert og gjort oss opp en bevisst og ansvarlig mening om hvor mye mer karbon, hvor mye mer CO 2 , vi i Norge og vi på Stortinget vil tilføre jordas atmosfære. Dette ansvaret kan vi ikke unndra oss lenger, og jeg oppfordrer virkelig Stortinget til å bli med på en politikk som tar det ansvaret, som vi nå har all kunnskap som tilsier at vi må ta.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-10-05:
Trontalen skal gi uttrykk for hovudlinjene i regjeringa sitt arbeidsprogram og deira politikk for det kommande året. Den skal visa kva regjeringa vil med sin leiarskap. Alle som les dokumentet, ser at statsministeren har bomma på blinken. Årets trontale er sjeldan lite avklarande for kva regjeringa vil på viktige samfunnsområde – så gjeld også på helseområdet. Det viktigaste i helsepolitikken er folkehelsepolitikken, men trontalen nemnde ikkje orda «førebygging» eller «folkehelse» ein einaste gong, og det gjorde heller ikkje statsministeren i sitt innlegg. Meiner regjeringa at det ikkje er nødvendig å redusera sosiale helseforskjellar i Noreg? Kva vil regjeringa med det offentlege helsevesenet? Skal dei halda fram med sentralisering, privatisering og kommersialisering, der helsetenesteproduksjon samanliknast med produksjon av andre varer og tenester, der pasientar gjennom EØS-avtalen fungerer som kundar i ein internasjonal marknad? Eit lands helsevesen seier mykje om landet. Vi veit at nordmenns helse er knytt til sosiale faktorar som utdanning og kjøpekraft. Det siste vi da treng, er ei helseteneste som forsterkar desse forskjellane. Leiarane i Legeforeningen og Sykepleierforbundet skreiv ein kronikk på NRK Ytring i førre veke om akkurat dette. Dei ser konturane av eit todelt helsevesen. «Vi står ved et veiskille», skriv dei, og spør oss politikarar kva helsevesen vi ønskjer for framtida. Trontalen gir ikkje svar på dette. Trontalen starta med at Noreg er eit land med store moglegheiter. Vi har ei høgt utdanna befolkning, store naturressursar, små forskjellar og open økonomi. Det gjer oss godt rusta til å møta utfordringane vi står overfor, står det. Ja, det er sant. Nettopp dette gir oss eit unikt utgangspunkt for å skapa eit sterkt, solidarisk offentleg helsevesen, der lommeboka ikkje avgjer kva behandling ein får. Men vil regjeringa dette? Under Høgre–Framstegsparti-regjeringa har 500 000 nordmenn teikna privat helseforsikring. Utbetalingane til private helsebehandlingar har auka med 42 pst. frå 2013 til 2015. I stortingsvalkampen i 2013 uttalte stortingsrepresentant Bent Høie at Høgres helsereform «Fritt behandlingsvalg» ville verta så bra at marknaden for private helseforsikringar ville forsvinna av seg sjølv. Det har ikkje skjedd. Fleire har teikna helseforsikring. Er tilliten til det offentlege helsevesenet i ferd med å bresta under denne regjeringa? Eg trur vi står ved eit vegskilje. Senterpartiet si løysing er å utvikla eit solidarisk offentleg helsevesen – berre slik kan vi unngå ei todeling av helsevesenet og bruka våre fellesskapsressursar på ein fornuftig måte.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Trontalen åpnet med at Norge er et land med store muligheter fordi vi har store naturressurser og fordi vi har små forskjeller. Og vi hørte at det gjør oss godt rustet til å møte utfordringene vi står overfor. Det er riktig at vi har store naturressurser, og de som gikk foran oss, visste å utnytte og forvalte dem på en god måte. De solgte ikke ressursene, men lot arvesølvet komme alle til gode da de bygde landet. Vannet, skogen og fisken tilhører også framtidas generasjoner. De skal kunne jakte, fiske og sikres muligheten til et godt og aktivt friluftsliv, og i tillegg vil Arbeiderpartiet at inntektene fra naturen skal tilfalle alle som bor her. Vi vil ikke selge vannkrafta. Statkraft skal fortsatt eies av staten, og inntektene fra vannkrafta tilhører det norske folk. Vi skal eie kraftressursene våre sammen. Norske strømkunder skal ikke betale regninga for at private skal tjene store penger på strømhandel, slik Fremskrittspartiet og Høyre vil. Private utenlandskabler betyr mindre til fellesskapet og mer til private eiere. Det er Arbeiderpartiet imot. Det regjeringa mener med naturressursene, er tydeligvis å selge dem. Vi mener at folket skal eie dem. Regjeringa peker på at det er små forskjeller i landet, og statsministeren sa også det i sitt innlegg, og mener at det er en fordel. Det må da være lov å spørre: Hvorfor føres det da en politikk som går i en helt annen retning? I dag øker forskjellene mellom kvinner og menn. De rike blir rikere, og de som har minst, betaler for det. Og vi ser hvordan forskjellene øker mellom by og land. Det er en stor forskjell mellom dem som har en jobb, og dem som ikke har det. Det er forskjell på dem som er i fast arbeid, og de mange som nå må gå inn i midlertidige stillinger. Så vet vi at mange midlertidig ansatte ikke gir et produktivt arbeidsliv. Utrygge ansatte i korte kontrakter skaper ikke innovasjon og vekst for bedriftene, snarere tvert imot. All forskning viser at land med små økonomiske forskjeller gir høyere vekst og er best rustet for omstillinger. I tillegg vet vi at et samfunn med store forskjeller er et mer utrygt samfunn fordi både misnøye og motsetninger fort kan bli store. Et samfunn med små forskjeller øker tilliten mellom folk – hele historien vår viser det. I går var flere av Høyres representanter på denne talerstolen og sa at arbeidsmarkedet ikke hadde hatt utfordringer under Stoltenberg-regjeringa. Jeg bare minner om at vi hadde den største finanskrisa i hele etterkrigstida, og da ble det skapt arbeidsplasser, også i privat sektor. Mitt råd til regjeringa er: Les, lytt og lær. Til slutt: Statsministeren nevnte OECDs fire råd og sa at vi skal ta dem på alvor. Det holder ikke bare å ta dem på alvor, man må faktisk utføre det i praktisk politikk, og det har vi sett lite til så langt.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Norsk økonomi trenger flere ben å stå på. Vi trenger flere lønnsomme arbeidsplasser med høy verdiskaping, hørte vi i trontalen. Man nevnte havbruk, skipsfart, olje og gass, og det er bra. Men det ble ikke sagt ett ord om skogen, ikke ett ord om Innlandets muligheter. I januar 2013 satte Stoltenberg-regjeringa ned Innlandsutvalget, og 1. oktober 2015 leverte de sin rapport. «Innlandet kan utgjøre en forskjell nasjonalt og internasjonalt», er en av hovedoverskriftene i rapporten, og det med rette. Der er det gode råd om et forskningsløft for Innlandet, et læringsløft, utvikling av skogen, jordbruk og matproduksjon, reiseliv, spill og underholdning og innovasjon i offentlig sektor; om det store potensialet for en framtidig befolknings- og næringsutvikling som kunne ha demt opp for befolkningsveksten som er forventet i Oslo-området. Men etter oktober 2015 har det blitt stille fra denne regjeringa om Innlandet og dets muligheter. Hvor er Innlandets representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet? Hvor er representantene Gundersen og Johnsen fra Hedmark? De sitter stille i båten, eller som vi sier i Hedmark: De sitter kanskje stille i skogen. Før valget i 2013 var de høyt på banen, spesielt når det gjaldt samferdsel. Det skulle umiddelbart bli krysningsspor på Kongsvingerbanen, E16 skulle bygges og ifølge Johnsen stå ferdig i 2017. Nå er det usikkert om denne veien i det hele tatt kommer med i ny NTP. Jeg skal ikke rippe opp i alle lovnader om bomstasjoner som skulle fjernes, om firefelts vei fra Rena til Hamar og fra Kongsvinger til svenskegrensen, men prosjektet rv. 3/rv. 25 mellom Løten og Elverum er verdt å nevne. Veien ligger i inneværende NTP inne med en oppstart i 2016 og fullføring i 2018, med finansiering fra statlige midler og bompenger. Høsten 2014 var hele prosjektet klart, og alt kunne starte i 2016 – vel og bra. Et par uker etter at fylkestinget sluttbehandlet saken, fikk man beskjed om at regjeringa hadde pekt ut veien som særlig godt egnet til utbygging gjennom et offentlig–privat samarbeid. Argumentasjonen var at OPS skulle gå raskere, være billigere og bli bedre enn den tradisjonelle måten å bygge på – som hadde en oppstart i 2016. Nå er vi snart ferdig med 2016, det er ikke en anleggsmaskin å se. Vi venter fremdeles på at man finner den private samarbeidspartneren som skal låne ut penger til staten, og det vi hører nå, er at dette antakeligvis ikke blir klart før sensommeren neste år. Konklusjon: Veiprosjektet er forsinket med to år, i tillegg vil de bommene som var ment å stå i 15 år, nå bli stående i 20 år. Grunnen er vel merkostnaden til den private investoren, som skal ha avkastning på investeringen sin. Det må jo tas fra ett eller annet sted, og det må finansieres. Hvor er nå Gundersen fra Høyre og Johnsen fra Fremskrittspartiet i Hedmark? Mener de på fullt alvor at dette blir en god løsning? Og til representanten Krogstad: Det er feil at det ikke skjedde noe for Hedmark under den rød-grønne regjeringa.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Jeg vil si det slik at statsministeren var prisverdig lenge til stede i går og overhørte sine representanter fra høyrepartiene her i Stortinget snakke om at det i den rød-grønne perioden bare var «idétørke» og ingen reformer. Det ble også sagt fra representanter for regjeringen. Innenfor denne tidsrammen vil jeg bare si ett ord som setter hele den filosofien til side: Pensjonsreformen! Hvem var det som sto for pensjonsreformen, som har skapt grunnlaget for den økonomiske utviklingen vi også har i dag? Det var Stoltenberg-regjeringen, det var Arbeiderpartiet, og det var fagbevegelsen. Uten fagbevegelsens engasjement og uten Arbeiderpartiets vilje til å sette igjennom den nye pensjonsreformen hadde vi stått et helt annet sted i den økonomiske utviklingen og grunnlaget for Solberg-regjeringens arbeid, slik at bare det eksemplet slår til jorden alle argumenter om at man ikke hadde reformønsker og reformvilje, og at man hadde idétørke i den forrige perioden. Hva kommer til å stå igjen etter denne regjeringen? Jeg vil karakterisere det som «anti-reformer», slik som det er blitt sagt og bekreftet nå gjennom denne debatten: En strammer inn på trygd og de svakestes rettigheter og svekker derfor den sosiale tryggheten, og sier attpåtil – og det gjorde også statsministeren nå, indirekte – at det er nødvendig for å skaffe arbeidsplasser. Men oppriktig talt, kjære storting: Arbeidsplassene kom jo ikke, det har jo aldri blitt skapt så få arbeidsplasser, og sysselsettingsgraden har jo aldri vært så svak som den er nå. Hvordan kan da det resonnementet dokumenteres? Man må være høyremenneske for å tro på det. Ingen andre bør gjøre det. Så vil jeg si til slutt: Hva vil ellers stå igjen? Det er litt retorisk sagt, det er jeg klar over, men det er godt sagt. Fremskrittspartiet øker drivstoffavgiftene. Det er faktisk bra. Men det er noe annet som er bra ved det; det viser at Fremskrittspartiets politiske filosofi har kollapset i møte med virkeligheten. For de sa alltid da de var i opposisjon – i 40 år – at bensinen var for dyr, at det bare var å kutte i avgiftene. Men det har de ikke klart i møte med virkeligheten. Det har kollapset, selvfølgelig, som det alltid har gjort.
Rangdi Krogstad (Høyre), 2016-10-05:
Jeg vil komme med en gladmelding fra Hedmark. Mye i Hedmark går nå så det suser. Noen av oss prøvde i mange, lange år med rød-grønt styre, både på nasjonalt, regionalt og lokalt nivå, å si at norsk økonomi var for oljedrevet, og at vi i Innlandet kom litt i skyggen. Jeg vil også minne om at det ikke kom en eneste rød-grønn redningspakke til Innlandet i disse årene. Men i den samme perioden hadde vi et næringsliv som tok tak i situasjonen, drev innovasjon og bedret sin konkurransekraft, og da oljekursen sank, så var Innlandet omstilt og startklare til å ta tak i den nye situasjonen. Når vi nå i tillegg har en regjering som bl.a. sørger for firefeltsvei og dobbeltspor, økte midler til forskning og innovasjon, økt fokus på kompetanse og kunnskap og stor innsats for å forenkle og forbedre, spesielt for næringslivet – ja, da er vi klare! Bioøkonomi er den nye oljen, og der har Hedmark og Innlandet store muligheter og store ressurser. Ikke bare kan vi bidra til det grønne skiftet; jeg vil påstå at vi er en viktig del av det grønne skiftet. Vi har et bioøkonomimiljø i Hedmark som er verdensledende på flere områder, både på kompetanse og på eksport. Dette gjelder spesielt innen avl, foredling og reproduksjon av dyr, planter og fisk. Regjeringen har også nå hjulpet til med noe regelverk slik at vi nå har miljøer som forsker på oppdrett av røye. Innlandet har gode forutsetninger for oppdrett med stabilt vær, lite storm og lite bølger, og vi har god plass på land, hvis det skal være aktuelt. Vi ønsker oss mer røye som er født og oppvokst i Innlandet før den blir til bl.a. rakfisk. Biosmia på Hamar er et senter for markedsdrevet bioinnovasjon. Dette er vakre ord for en stolt Høyre-politiker fra Innlandet, og det er ord med masse innhold, viktige, lønnsomme arbeidsplasser, og det er bærekraft inn i framtiden. Hedmark er kjent for sine stolte mattradisjoner, og nå er det optimisme innen landbruket. Mat med historie er hyggelig og selger godt. Trygg mat er en viktig forutsetning for dette, og dyrehelse er alfa og omega. Matproduksjonen øker, og det er virkelig mulighet for lønnsom næring i skjæringspunktet mat og matopplevelse, natur og naturopplevelser. Siden vi har så mange og dyktige matprodusenter i Hedmark og fantastisk natur, er dette en næring det kan leveres mye av både sommer og vinter. Et profesjonalisert reiseliv i tett samarbeid med grupperinger av matprodusenter vil gi økt verdiskaping, stolthet og kommersialisering. Vi har naturgitte forutsetninger, vi har kompetanse, og vi har dyktige aktører som både vil og kan bidra både lokalt, nasjonalt og internasjonalt.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Denne typen debatter blir dessverre veldig ofte veldig forutsigbare. Jeg er ganske sikker på at om man sjekker referatene fra forrige års trontaledebatt, vil man finne at ganske mange av innleggene i år er reproduserte innlegg fra i fjor. Kanskje har man byttet noen av adjektivene, men retorikken er den samme – ikke fordi situasjonen ikke har endret seg, men fordi noen ønsker å gi et inntrykk av at så ikke har skjedd. Om en dag er det ett år siden regjeringen la fram statsbudsjettet for inneværende år. Der leverte man en kraftfull tiltakspakke som ble ytterligere forsterket etter forhandlingene i Stortinget. Etter det, inkludert et revidert budsjett i mai, er fasiten at arbeidsledigheten har gått ned i 14 av landets 19 fylker. Ledigheten er sågar rekordlav i enkelte av fylkene våre. Representanten Gahr Støre mente i går at tiltakspakken hadde vært større om Arbeiderpartiet hadde styrt. Det er interessant, særlig når man husker tilbake til fjorårets budsjettprosess hvor samme representant mente at regjeringen hadde gjort både for lite for tidlig og for mye for sent og omvendt – alt i løpet av noen få uker. Det eneste konkrete Arbeiderpartiets leder presenterte i denne debatten, var imidlertid at han ville ha en ny og forsterket arbeidsmiljølov, som han selv sa, og som i realiteten betyr færre i jobb og flere i ledighet. Representanten Giske hevder at regjeringens og stortingsflertallets eneste løsning er store skattekutt til dem som har mest fra før. Det er en kjent melodi, selv om over 80 pst. av det økte handlingsrommet de siste tre årene har gått til helt andre ting enn vekstfremmende skatteletter. Representanten Botten mente at vi selger landet bit for bit, selv om hva som selges, visstnok ikke kan nevnes. Det nevnes heller ikke at den regjeringen siden krigen med størst privatiseringsiver, var en regjering ledet av Jens Stoltenberg. Representanten Tajik etterlyste mer næringsrettet forskning, selv om det har økt med 50 pst. de siste tre årene. Det topper seg likevel når representanten Kolberg går på talerstolen – som vanlig – og særlig med hans innlegg i går. Høyrepartiene og mine kolleger på siden her er historieløse, intet mindre. Når man hører på representanten Kolberg, er det egentlig rart at Arbeiderpartiet ikke har 100 pst. oppslutning i Norge. At det finnes så kalde og kyniske mennesker som kan stemme på et annet parti, er egentlig helt utrolig. Hvis det å være historieløs innebærer at man kutter helsekøene med over 50 000 mennesker, reduserer ventetiden på behandling, styrker politiet med mer enn 1 000 stillinger, tredobler innsatsen på etter- og videreutdanning – for å nevne noe – er jeg glad for å være historieløs.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Det er mange merkelige utsagn som har kommet fra opposisjonen i denne debatten. Ett av disse utsagnene er at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen nå skal legge opp til et storstilt salg av landet vårt. Jeg skjønner godt at spinndoktorer og kommunikasjonsfolk på Youngstorget har kommet fram til at det er klokt å si, fordi det høres helt uakseptabelt ut, og det er det jo også. Men det man sier fra Stortingets talerstol, bør ha en viss relevans, og ikke minst bør det ha en grad av sannhet i seg. Vannkraften skal ikke selges ut av landet. Det blir ikke mer riktig ved at man sier det flere ganger. Regjeringen har ikke foreslått at vannkraften skal selges, og ei heller flertallspartiene på Stortinget. Spørsmålet tilbake til de rød-grønne politikerne, og særlig dem fra Arbeiderpartiet, blir da, når man nå har fått det litt på avstand: Hvordan vil man karakterisere den regjeringen som desidert har solgt mest av landet, nemlig Stoltenberg I-regjeringen? I løpet av Jens Stoltenbergs halvannet år som statsminister i 2000–2001, ble Statoil og Telenor børsnotert. Statens aksjepost i Kreditkassen ble solgt, og dermed kom Norges nest største bank på svenske hender. Norsk Medisinaldepot ble solgt til en tysk medisingrossist. To tredeler av aksjene i spritprodusenten Arcus ble solgt til private, og 49 pst. av aksjene i gruvebedriften Olivin gikk til et amerikansk selskap. I tillegg ble det solgt aksjer for 4,3 mrd. kr i DnB. Skal man følge arbeiderpartirepresentantenes retorikk i dag, sto den regjeringen for tidenes utsalg av Norge. Jeg tror det har ført til en merverdi både for selskapene og for samfunnet. Det kan ikke arbeiderpartirepresentantene tro på med den retorikken de har ført i dag. Man trenger ikke dra helt tilbake til 2000–2001 for å finne sånne eksempler, heller. Trond Giske solgte som næringsminister i den rød-grønne regjeringen fôrselskapet EWOS sommeren 2013. Selskapet ble videresolgt et par år etter med 50 pst. fortjeneste. Tidligere landbruks- og matminister Slagsvold Vedum smilte så bredt som bare han kan, da han i 2012 proklamerte i NRK at totalt 500 000 dekar skog og eiendom over hele landet skulle selges fram mot 2017. Dette gjøres for å sikre lokalt eierskap til skogen, lokale grunneiere, eller at andre får muligheter til å kjøpe skog. Ikke siden danskekongen solgte unna skog for å finansiere krigføringen sin, hadde det blitt solgt så mange statlige eiendommer som da Slagsvold Vedum bestemte seg for det salget.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2016-10-05:
Da jeg tegnet meg til debatt i går, var det fordi jeg hadde følelsen av at debatten handlet om utprøving av nye slagord og litt karikerte – etter min oppfatning – beskrivelser av dagens Norge fra opposisjonen. Da er det i hvert fall godt for folk i Norge at vi har en regjering av samarbeidspartier som finner løsninger på virkelige problemer for virkelige mennesker. Det merkes særlig på rusfeltet. Egentlig burde ikke rusfeltet vært en symbolpolitisk arena, det er for viktig til det. Men Arbeiderpartiets angrep på fritt behandlingsvalg gjør det nettopp til det. Fritt behandlingsvalg er ikke regjeringens eneste løsning og svar på hvordan vi skal møte ruspasientenes behov, og hvordan vi skal hjelpe ruspasienter ut av rus. Derfor var det første vi gjorde, å øke kjøp av private behandlingstjenester – 200 flere plasser. Vi gjeninnførte prioriteringen av rus og psykisk helse i helseforetakene, og vi har vedtatt en opptrappingsplan for rusfeltet med 2,4 mrd. kr de neste fem årene. Dette er grep som var helt nødvendige etter åtte år hvor rusfeltet ikke ble prioritert. Arbeiderpartiet i regjering skaper økte forskjeller for ruspasientene. Det er en grunn til at toneangivende talspersoner fra brukerorganisasjoner og på rusfeltet nå endelig sier at vi har fått en rusminister i Bent Høie. Fritt behandlingsvalg er ikke en dyr og byråkratisk ordning – 20 mill. kr som er bevilget til administrasjon, er brukt til å forbedre nettsiden helsenorge.no. Den har jeg selv hatt gleden av å bruke for raskest mulig å finne et sted for å ta en undersøkelse fordi jeg var litt bekymret for egen helse. Det gikk bra. Hensikten med fritt behandlingsvalg er å mobilisere ledig kapasitet i både privat og offentlig sektor. Nå ser vi et arbeiderparti som går til valg på å reversere denne valgmuligheten. Det tror jeg pasienter som får behandling ved Modum Bad og pasienter som får behandling ved Hurdalsjøen Recoverysenter, merker seg og bekymrer seg over. Vi skal tilbake til 2013, da pasienter innenfor rus og psykisk helse var den pasientgruppen som ble mest nedprioritert. Dette er ikke pasienter som har hatt en sterk stemme i offentligheten. De har sjelden blitt hørt når de har fortalt hva som passer for dem. Det har vi gjort noe med. Vi har gitt dem en stemme, en stemme som skal bli hørt når de forteller hvilken behandling eller hvilket behandlingssted som gir dem best mulighet til å bli friske igjen. Denne stemmen og denne muligheten vil Arbeiderpartiet frata dem ved å fjerne denne valgfriheten. Det er et usolidarisk valgløfte til norske ruspasienter.