Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-13:
Jeg vil først få lov til å takke saksordfører Torfinn Opheim for et svært godt arbeid under denne prosessen. Av ymse årsaker har han ikke anledning til å være til stede i dag, men jeg har likevel lyst til å gi saksordføreren den hyllesten. I tillegg vil jeg benytte anledningen til å gratulere oss alle med denne historiske dagen, og kanskje særlig representanten Ljunggren, som er så heldig at hun også har fødselsdag på denne historiske dagen, som vil bli husket av mange - om ikke datoen, så i alle fall vedtaket som blir fattet. Forholdet mellom staten og Den norske kirke har vært et politisk omstridt tema i generasjoner, som forrige taler sa. Det har ikke vært noe stort folkekrav at stat og kirke skal skille lag eller få løsere bånd, men stadig flere har engasjert seg i debatten, og den har tatt en ny vending de siste årene. Fremskrittspartiet vil som kjent gjennomføre et skille mellom stat og kirke fordi vi mener det er unaturlig at politikere skal ha det siste ordet i kirkelige anliggender. Selv om dagens kirkeordning har overført mye myndighet til Kirken selv, kan denne type delegering trekkes tilbake, og politikere kan på nytt sette seg ned og endre liturgien i Kirken. En slik kirke vil fort miste legitimitet blant kirkemedlemmene. Fremskrittspartiet mener det er en forutsetning for en åpen folkekirke at den er selvstendig og fri fra politisk overstyring. Vi har sett en rekke eksempler på politisk overstyring av Kirken, særlig ved utnevnelser av kirkelige ledere. Vi har vært vitne til opprørske tilstander fordi politikere i kirkelig statsråd ser bort fra det kirkelige votum ved f.eks. bispeutnevnelser. Sist så vi det ved utnevnelsen av biskop i Møre. Det er påfallende at det kirkelige votum måtte vike ved den utnevnelsen bare dager etter inngåelse av avtalen vi hyller i dag. Det er hevdet at den enighet som nå er oppnådd om det fremtidige forhold mellom stat og kirke, er den største kirkeenigheten siden reformasjonen. Jeg vet ikke om det er grunnlag for en sånn påstand, men det er verdt å merke seg at avtalen sikrer en utvikling av folkekirken til et mer selvstendig og fritt kirkesamfunn, som ikke lenger vil ha kirkelige organer gjennom politikere og Grunnloven. Jeg erkjenner gjerne at Fremskrittspartiet er svært fornøyd med avtalen. Hoveddelen av våre primære interesser er ganske godt ivaretatt i denne avtalen, og det er en gledens dag for alle oss som kjemper for en sterk og fri folkekirke. Avtalen sikrer ikke en endelig skilsmisse, men det er tatt ut separasjon, og som vanlig ved separasjon må en gå i møte en separasjonstid. I dette tilfellet er riktignok separasjonstiden noe lenger enn det ekteskapsloven foreskriver, men etter 2013 er det naturlig med en ny gjennomgang av fase to i prosessen med å slippe Kirken fri. Fremskrittspartiet legger ikke skjul på at vi etter avtaleperioden i 2013 vil foreslå å gjennomføre ytterligere reformer i forholdet mellom kirke og stat i retning av å skille dem helt fra hverandre når separasjonstiden er over. Et viktig steg i den retning er å la Kirken bli et eget rettssubjekt. Det er ikke dekket inn av denne avtalen. Det har vært en veldig interessant prosess. Jeg må erkjenne at en del av oss, meg selv inkludert, har vært ganske skeptiske til hvordan denne prosessen skulle ende. Tiden gikk, og opposisjonen var særdeles utålmodig - ble enda mer utålmodig og enda litt mer utålmodig, og endelig kom meldingen, men det skjedde ikke så mye av den grunn. Mange av oss ventet på at samtaler skulle bli initiert, og tiden gikk. Men så kom oppløpssiden, og da begynte også innspurten, og det ble en skikkelig spurt. Den ble intens, og den ble god. Resultatet ble at nesten alle gikk over målstreken på likt, og det er ikke alle spurter som ender sånn. Jeg må også erkjenne at statsråden har gjort et stort inntrykk på meg i disse forhandlingene. Til tross for at det til tider gikk hett for seg, var statsråden og en samlet opposisjon hele tiden villig til å finne de løsningene som til slutt forente oss, og det synes jeg var godt arbeid. Jeg vil særlig også si at jeg er veldig glad for at denne enigheten nå er nedfelt i den avtalen som vi i dag behandler. Det har vært en del som har signalisert usikkerhet og utrygghet hvis båndene mellom stat og kirke løses ytterligere opp. Kirken har vært der for oss i sorg og i glede, og den er der når vi har behov for den. Noen har fryktet at Kirken ved dette skal endre karakter og bli mer ekskluderende. Jeg tror ikke det er grunnlag for den frykten. Folkekirken vil alltid være der for oss når vi trenger den. Vi vil fortsatt ha noen å vende oss til i glede og i sorg. Kirken skifter ikke karakter, men den får makten og retten til seg selv tilbake. Av slikt blir det en sterkere kirke, ikke en svakere. Ett av elementene i avtalen er at det skal gjennomføres en demokratireform i Kirken. Fremskrittspartiet har en iboende tillit til at Kirken selv vil evne å håndtere dette uten politisk press, som avtalen legger til grunn. Når demokratireformen likevel er blitt en viktig del av avtalen, ligger det til grunn rene objektive kriterier for om demokratisering faktisk er skjedd eller ikke, i forkant av vedtakelse av grunnlovsendringen. Det er tre kriterier som skal tillegges vekt. For det første skal det etableres reelle valgmuligheter. For det andre skal det etableres økt bruk av direktevalg. For det tredje skal det gjennomføres kirkevalg samtidig med offentlige valg. Jeg vil presisere at det kun er disse forhold som kan tillegges vekt ved vurderingen av hvorvidt reformen er vellykket, og det er ingen kvantitative krav som stilles, kun kvalitative. Jeg vil nevne det særskilt fordi vi i den etterfølgende debatt har hatt noe uenighet - kan det fremstå som i media - om hvordan disse punktene skal tolkes. Statsråden har vært klar på pressekonferansen som vi arrangerte i fellesskap, men det har vært noen ulike tolkninger også etter det. Men jeg vil være helt tydelig på at det er disse tre kriteriene, som er objektive størrelser, som kan tillegges vekt ved vurderingen i forkant av at grunnlovsvedtakene skal fattes. Avtalen legger til grunn at prestene fortsatt skal ha sitt arbeidsforhold til staten. Etter vår oppfatning er denne begrensningen ikke til hinder for at det kan gjennomføres forsøk med f.eks. enhetlig kirkeledelse. Derfor fremmer Fremskrittspartiet sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre et eget forslag om at Regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med forslag som sikrer en slik forsøksmulighet. Jeg er kjent med at det er en viss uenighet om hvorvidt det er hensiktsmessig å åpne for slik forsøksmulighet. Fremskrittspartiet mener at det bør være anledning til å se administrasjon og kirkelig tjeneste i sammenheng gjennom slike forsøk, og opplever det som positivt, slik at man på den måten kan avdekke hva som fungerer bra, og hva som fungerer mindre bra. Vi synes det er naturlig at Kirken får lov til å gjennomføre denne type forsøk uten at det skal legges hindringer i veien fra statens side for det. Opplysningsvesenets fond er ikke omfattet av avtalen, og det foreligger fortsatt stor politisk uenighet om fondets begrensninger og eierskap ved et fremtidig skille mellom stat og kirke. I den forbindelse vil Fremskrittspartiet gjøre det klart at det er vår oppfatning at Opplysningsvesenets fond, ved et skille, skal tilhøre Kirken. Vi mener det er gode juridiske og politiske argumenter som støtter opp om et slikt syn. Dagen i dag er en merkedag. Det er en stor dag for først og fremst Kirken, men også for det politiske miljø. Vi har vist at det fins evne til å samles rundt viktige spørsmål for stat, kirke og folk. Store endringer gjennomføres av et samstemmig storting om noen få år. Selv om jeg kanskje ikke vil imponere barnebarna mine eller oldebarna mine med fortellingen om hvordan ordningen for den nye kirken tok form, er avtalen som befestes i dag som grunnlag for fremtidig grunnlovsendring, en beslutning mine barnebarn og oldebarn faktisk vil ha et forhold til. Da kan jeg sitte på gamlehjemmet om 65 år og fortelle mine etterfølgere at jeg var der da den frie fremtiden for Kirken ble skapt. Og med et velvillig nominasjonsmøte og et godt valgresultat kan jeg kanskje også si at jeg var der da grunnlovsendringene ble vedtatt. Det siste vil imidlertid bare tiden vise. Med det tar jeg opp mindretallsforslaget i saken.