trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-03-06:
Dagens CO 2 -kompensasjonsordning ble etablert i 2013 og gjelder fram til 2020. Formålet med ordningen er å motvirke karbonlekkasje som følge av at elektrisitetsprisene økte da EUs klimakvotesystem ble etablert i 2005. Med karbonlekkasje menes at aktivitet og investeringer flyttes til land utenfor Europa med lavere strømpriser. Ordningen er frivillig, og elleve EU-land har innført en CO 2 -kompensasjonsordning. I Norden er det bare Finland og Norge som har innført slike ordninger. CO 2 -kompensasjonsordningen er en regelstyrt ordning. Produksjon med elektrisitetsforbruk som helt eller delvis kan dekkes av langsiktige kraftkontrakter inngått før 2005, tas ikke med i beregningen av kompensasjon. Grunnen til dette er at disse kraftkontraktene ikke hadde noen økt pris som ga risiko for karbonlekkasje. Avkorting skal skje hvis virksomheten har tilgang på kraften per 15. mai 2012. Senere endringer i kontrakten skal ifølge forskriften om CO 2 -kompensasjon ikke tas i betraktning. Grunnen til dette er at man vil unngå strategiske tilpasninger til denne regelen. Saugbrugs kvalifiserer for og mottar CO 2 -kompensasjon, men kompensasjonen blir redusert eller avkortet fordi Saugbrugs på skjæringstidspunktet i 2012 hadde tilgang på kraft etter en langsiktig kraftkontrakt. Miljødirektoratet har nylig vurdert en omgjøringsbegjæring fra Saugbrugs, men har kommet til at det ikke er grunnlag for omgjøring. Norske Skog Saugbrugs har i brev datert 28. februar i år bedt om at også Klima- og miljødepartementet vurderer saken. Jeg kan ikke si hvor lang tid saksbehandlingen vil ta, utover at saken vil bli prioritert og avgjort uten ugrunnet opphold. Nå er dette en sak som ligger hos departementet, og vi vil gjøre denne vurderingen ut fra det brevet vi har fått fra Norske Skog Saugbrugs.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-03-06:
Saugbrugs er definitivt en viktig bedrift, og det er slett ikke sånn at man ikke har hatt en aktiv holdning til Saugbrugs. Blant annet fra Enovas side er det siden 2012 gitt tilsagn til om lag 114 mill. kr til Saugbrugs. Det er gitt støtte til et mer energieffektivt tremasseanlegg. Det er også gitt støtte til et biogassanlegg hos Saugbrugs. Så er det den situasjonen vi nå er i: Vi skal nå ta den vurderingen på bakgrunn av henvendelsen og ønsket om en omgjøring av Miljødirektoratets vedtak. Det er en vurdering og en beslutning som skal tas i departementet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-03-06:
Vi skal gjøre to forskjellige vurderinger. For det første har Norske Skog Saugbrugs CO 2 -kompensasjonsordning og er innenfor den. Så er det helt riktig at vi også skal se hen til situasjonen i Saugbrugs når vi skal se på forlengelsen av CO 2 -kompensasjonsordningen. Her er det vedtak som må gjøres i EU, og det omhandler 2020–2030. Det vi skal vurdere nå, er det konkrete ønsket om en omgjøring av Miljødirektoratets vedtak om ikke å gå bort fra avkortingen som nå ligger der. Nå gjelder det den konkrete henvendelsen; det er den vi skal gjøre en vurdering av i departementet, og det er noe annet enn vurderingen av hvordan CO 2 -kompensasjonsordningen skal se ut fra 2020 til 2030.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-03-06:
«Selskapet Svaice vil bruke isbreen Svartisen til å lage isbiter til barer verden over. Prosjektet vil ha store miljø- og klimakonsekvenser og møter motstand fra lokalmiljø og reiseliv. Fylkesmannen har nå trukket innsigelsen mot prosjektet, og det er nå kun en lokalpolitisk avgjørelse om prosjektet skal gjennomføres. Hvorfor har staten, ved Fylkesmannen, trukket innsigelsen, og mener statsråden at det er forsvarlig å ødelegge deler av isbreen for å selge som isbiter?»
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-03-06:
Vi leser alle i nyhetsbildet om Venstres krise. I går så jeg at Unge Venstres leder mente at Venstres statsråder nå hadde begynt å snakke et embetsspråk, og at det var umulig å forstå hva de mente politisk. Jeg synes det svaret vi nå hørte, var en illustrasjon på nettopp det. Store deler av Svartisen er nasjonalpark, og den har både en regional og en nasjonal verdi. Isbreer verden over er truet av klimaendringene. Med respekt å melde: Det er et ko-ko prosjekt at vi skal bore ut isbiter for å selge dem verden over som isbiter i luksusdrinker på luksusrestauranter i New York og Dubai. Er det virkelig slik at klima- og miljøministeren ikke har noen mening om hvorvidt det er riktig at et slikt prosjekt skal gjennomføres i Svartisen, en nasjonal perle for Norge?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-03-06:
Det er vel slik at staten har en mening. Fylkesmannen er statens mann. Den nye fylkesmannen i Nordland har nå trukket de to tidligere innsigelsene. Venstres nestleder sier at det får statens mann – hans egen mann – bare gjøre, mens Venstres lokalpolitiker sier: «Det er sjokkerende at Fylkesmannen nå har snudd i en så grundig utredet sak(…) (…) Det er altså hva Venstres lokalpolitiker sier om den avgjørelsen som staten, gjennom Fylkesmannen i Nordland, har tatt. Men jeg skjønner at statsråden ikke er villig til å svare, og da vil jeg på et mer generelt grunnlag stille et spørsmål. Én ting er de konkrete eksemplene når det gjelder støy og det lokale miljøet. Men ut fra et klimahensyn: Mener statsråden at det er forsvarlig og riktig å gjennomføre helikopteruttak – enten det er fra Svartisen eller fra andre steder – for å selge såpass et luksusprodukt, som isbiter faktisk er, og fly det verden over? Mener statsråden at det ut fra et klimahensyn er forsvarlig politikk å selge isbiter på denne måten?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-03-06:
«Hva vil statsråden gjøre for å ivareta norsk som fagspråk ved norske forsknings- og utdanningsinstitusjoner, ut over å la institusjonene følge med på egen utvikling?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-03-06:
Det er jo, som statsråden riktig påpeker, flere rapporter som viser at norsk som publiseringsspråk år etter år blir mindre viktig, og at denne tilbakegangen går ganske raskt. Stadig mer både vitenskapelig arbeid, tekster og forskningsarbeid er kun å finne på engelsk. Når vi vet at de fleste som studerer i Norge, også skal jobbe her etter endt utdanning, er det grunn til å spørre seg hva engelskdreiningen av språk og pensum gjør med relevansen av norsk høyere utdanning. Med det utgangspunktet: Hvordan vil statsråden hindre at tilbakegangen for norsk fagspråk svekker f.eks. norske helsearbeideres muligheter, barnehagelæreres muligheter og bygningsingeniørers muligheter til å ta vitenskapelig kunnskap i bruk i jobben?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-03-06:
Mitt spørsmål følger opp det statsråden var inne på, det går litt bredere ut. Internasjonalisering er en betingelse for kvalitet i både forskning og høyere utdanning. Men internasjonaliseringen må balanseres mot andre hensyn. Vi kan ikke tillate at akademia i sin higen etter å publisere internasjonalt glemmer at institusjonene og universitetene har et ansvar for å bygge og utvikle det samfunnet vi lever i, og at de har et særlig ansvar for å forvalte norsk som fagspråk, og også utvikle, finne nye begreper og føre språket framover. Hva vil statsråden gjøre for å sette institusjonene i stand til å forvalte det ansvaret, sånn at man på den måten hindrer en uønsket og kanskje irreversibel negativ utvikling for norsk fagspråk?
Iselin Nybø (Venstre), 2019-03-06:
Bruken av norsk som fagspråk har gått ned i universitets- og høyskolesektoren de senere årene, mens bruken av engelsk har gått opp. Det var også noe av bakgrunnen for at kulturminister Trine Skei Grande og jeg arrangerte en konferanse om norsk som fagspråk på Universitetet i Oslo i november i fjor. Debatten i sektoren viser bred oppslutning om universitetenes og høyskolenes lovpålagte ansvar for å bevare og videreutvikle norsk fagspråk. Mange har pekt på at det er særlig grunn til å ivareta norsk som fagspråk i høyere utdanning, som ofte står i et tett forhold til norsk samfunns- og arbeidsliv. Et godt eksempel er profesjonsutdanningene. Uten norsk fagspråk vil ikke helsearbeidere kunne ha gode samtaler med pasientene sine. Noe av det samme gjelder forskernes formidlingsansvar. Uten et levende norsk fagspråk vil de ikke kunne formidle sine innsikter og sine resultater til et bredt, norsktalende publikum. Det er ulike syn på virkemidlene. Noen ønsker politisk vedtatte regler eller økonomiske insentiver. Andre vektlegger prinsippet om akademisk frihet, og at regulering resulterer i detaljerte og kanskje lite hensiktsmessige regelsett. Jeg har i tråd med det som er vanlig praksis for etatsstyring, i første omgang brukt tildelingsbrevene for 2019 til å be institusjonene være særlig oppmerksomme på utviklingen av norsk som fagspråk og vurdere behovet for å sette inn tiltak. Dette er en klar beskjed om at jeg som statsråd ønsker å se en endring, men at institusjonene først får en sjanse til å ordne opp selv. Jeg mener at det ikke ville være riktig om jeg som statsråd skulle begynt dette arbeidet med å innføre politisk detaljregulering. På bakgrunn av en gjennomgang av institusjonenes språkstrategier og det som ellers framkommer i etatsstyringsdialogen, vil departementet vurdere om det er behov for ytterligere tiltak på et senere tidspunkt.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-03-06:
Presidenten var litt rask, for jeg fikk ikke sagt svaret mitt helt ferdig, men jeg får en anledning nå. Regjeringen er opptatt av universitetenes ansvar for norsk språk og også for å utvikle det. Regjeringen har bl.a. bidratt til å styrke norsk språk som fagspråk gjennom en ordning for norskspråklige forskningstidsskrifter i humaniora og samfunnsvitenskap. For perioden 2018–2020 er det bevilget støtte til 25 forskningstidsskrifter av høy kvalitet. Jeg har et løpende samarbeid med kulturministeren for å se norsk fagspråk i sammenheng med den øvrige språkpolitikken. Jeg mener et av de viktige oppdragene som universitetene og høyskolene våre har, er å sette sine studenter i stand til å utføre jobben sin på en god måte når de er ferdig, og det inkluderer å kunne snakke med pasientene, som representanten bruker som et eksempel.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-03-06:
Klokken til statsråden viste at hun hadde 40 sekunder igjen.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-03-06:
Nei, det går fint.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-03-06:
Universitetene og høyskolene våre må gjøre to ting på en gang. De må være internasjonale, de må hige etter å få gode fagmiljøer, gjerne de beste i verden. Det vil i mange tilfeller også kreve bruk av engelsk som språk. Det må de gjøre, men de må også ta det ansvaret de har for å jobbe med å videreutvikle norsk språk. Jeg mener vi skal kunne kreve av våre universiteter at de klarer å gjøre begge tingene på én gang. Jeg er opptatt av universitetenes autonomi, jeg er opptatt av tillit. Jeg mener at Arbeiderpartiet, når spørsmålsstillingen er som dette, viser at tillit er litt hult hvis man ikke skal gi dem en sjanse til å ordne opp selv først. Hvis jeg skal gå inn og detaljstyre hvor mye som skal være norsk, hvordan de skal jobbe for å nå de målene, mener jeg vi ikke gir universitetene den tilliten og den autonomien som jeg mener at de må ha. Så får vi heller komme tilbake hvis de ikke klarer å utføre begge oppdragene på én gang.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Jeg har gleden av å legge fram et representantforslag som er veldig viktig, fra representantene Lars Haltbrekken, Kari Elisabeth Kaski og meg sjøl om å utrede oppsamling av bly fra skytebaner og forbud mot blyholdig jaktammunisjon i Norge.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Kanskje er økt sjølbergingsgrad det enkleste, viktigste og raskeste grepet vi kan ta for å sette rammene for en positiv utvikling for norsk landbruk. Dette er ikke noe nytt, det er et gammelt ideelt mål, som bl.a. representanten Lundteigen nevnte. Jeg er en så moden mann at jeg opplevde godeste Berge Furre, tidligere SV-leder og leder i landbrukskomiteen på 1970-tallet. Han kjørte nettopp på det poenget – og med godt nynorsk – at man måtte få opp sjølbergingsgraden. Alle som har vært opptatt av norske distrikter, småbrukersaken og norsk utmark, har vært opptatt av dette i en generasjon eller to. For norsk jordbruk, som er presset fra mange hold, er økte mål for norsk sjølforsyning og mindre kraftfôrimport utrolig viktig. Ifølge forskere fra Norsk institutt for bioøkonomi ble om lag 300 millioner fôrenheter tatt i bruk i 2018, mens beitepotensialet ligger på rundt 800 millioner enheter. Drøvtyggerne bør utnytte grasressursene der vi ikke kan dyrke korn og grønt. Det er blitt sagt ganske mange ganger her fra talerstolen allerede. Vi bør i større grad produsere menneskemat på de 90 pst. av Norges dyrka areal som brukes til dyrefôr. Om vi hadde dreid systemet slik, hadde importen av kraftfôrelementer i stor grad blitt redusert. Bruken av kraftfôr i norsk mjølkeproduksjon har økt voldsomt: 80 pst. av avdråttsøkningen har skjedd med økt bruk av kraftfôr. Harald Volden, en grovfôrforsker som har skrevet mange fagartikler om fôring, grovfôr, fôrutnyttelse, klima og bærekraft, advarer landbruksnæringen i en artikkel i september. Han sier at «om vi skal lykkes med å ta vare på våre grasarealer, må vi fokusere på følgende: 1) Reduksjon i melkeavdråtten på 500 kg per ku/år(…) (…) 3) Redusere grovfôrkostnader». Dette er viktige poenger. Han påstår at vi ikke mangler kunnskap, men vi evner ikke eller har ikke viljen til å ta kunnskapen i bruk. Det er uttalt flotte ord fra alle hold, også fra regjeringa, bl.a. i Granavolden-plattformen – det skal være «foretaksstrukturer som bygger på lokale jord-, beite-, skog- og utmarksareal» i næringen. Jeg har i tillegg lyst til å minne om noen poenger som vi må ta opp for å bære fram et norsk jordbruk i et langsiktig og ekte bærekraftig perspektiv. Det kommer jeg tilbake til i en interpellasjonsdebatt ganske rett etterpå i dag, og da håper jeg veldig mange andre representanter kan delta.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret, det var for så vidt veldig interessant. Vi er nå inne på en tematikk som er veldig avgjørende for hvilke virkemidler vi har i norsk jordbrukspolitikk. Det er omforente synspunkt, og jeg er sikker på at hele salen og statsråden er enig i at jordbruksforhandlingene er et viktig virkemiddel for å nå de målene som flertallet her i salen har satt seg. Det er antakelig også sånn at jordbruksavtalen og forhandlingene kunne vært brukt mer aktivt på tematikk som tradisjonelt ikke har vært inne i forhandlingene. Det har flere ganger vært med i forhandlingene hvordan vi kan differensiere støtteordningene til jordbruk i grisgrendte strøk, f.eks., og når det gjelder sjølbergingsspørsmålet og kanalisering av støttemidlene geografisk og på produksjonsenhetene. Men klima, naturmangfold og dyrevelferd, disse stikkordene som jeg har nevnt, har vært lite inne. Det interessante spørsmålet å følge opp da er om statsråden kan tenke seg ikke bare å henvise til begrensningene, men å innføre ny tematikk i forhandlingene – på disse områdene som jeg nevner – som noen av posisjonene til staten i disse forhandlingene. Det er jo et partssamarbeid i forhandlingene som er vesentlig for utviklingen av norsk jordbruk. Sånn som jeg har forstått svaret fra statsråden, er det i utgangspunktet åpent for omtrent alle spørsmål i forhandlingene hvis noen av partene bringer det inn og f.eks. kan koble det til støttesystemene og reguleringen av dem. Det som begrenser mulighetene, er bare det lovverket hvor det er en klar føring for det som ikke kan forhandles om. Det betyr faktisk at statsråden i mange tilfeller vil synes det er mulig å forhandle om nesten alle spørsmål når det gjelder dyrevelferd, naturmangfold og klima f.eks., som vi har vedtatt her i Stortinget når det gjelder mål for samfunnsutviklingen. Det hadde vært veldig spennende å høre om statsråden ville hatt en mer aktiv rolle eller et mer aktivt syn på hva staten kunne brakt inn i disse forhandlingene for å bruke jordbruksforhandlingene som et redskap der jordbruket spiller en viktig rolle i samfunnet, bl.a. innen klimautslipp – og selvfølgelig gjelder det dyrevelferd og sjølberging osv. Det ville vært interessant å høre om statsrådens aktive holdning i en sånn setting.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Jeg synes det har vært mange gode innlegg her, mange gode poenger for å få en bedre jordbrukspolitikk her i landet. Jeg synes det er litt skuffende at Pollestad er så vidt enig med Bollestad, riktignok, for jeg tror vi gjør norsk jordbruk en bjørnetjeneste om vi ikke tenker nytt, er litt foroverlent og tenker bærekraftig jordbruk. Og da er spørsmålet: Når kan Stortinget påvirke, når er det vi kan få innspill til endringer i jordbrukspolitikken? Jo, vi har fått det til Stortinget etter forhandlingene flere ganger. Noen ganger har det nærmest blitt sendt tilbake igjen, for det har vært for dårlig. Men uansett er det fastsatt, som representanten Andersen også sa, så mye – det er på en måte så ferdig tygd at det er vanskelig å påvirke forhandlingsresultatet nevneverdig. Denne interpellasjonen er da et forsøk på å få det inn på en eller annen måte i mandat eller i, skal vi si, statutter i hovedavtalen, sånn at mange andre tematikker kan komme inn på et tidligere stadium enn at det kommer til Stortinget etter at et forhandlingsresultat foreligger. Som bondesønn og jordbruksvenn ønsker jeg norsk jordbruk en strålende framtid. Men jeg er overbevist om at næringen sjøl må løfte blikket og se framover, komme med nyskapende, bærekraftige løsninger for å ha mindre kunstgjødselsbruk, bedre jordbehandling, kortreist mat, mindre kraftfôrimport, bedre dyrevelferd og mindre klimagassutslipp. Norsk jordbruk må konkurrere med bedre standarder på dette enn utenlandske driftsformer. Vi må satse på kvalitet mer enn på kvantitet. Det er bare sånn norsk jordbruk kan hevde seg. Næringen må fri til dem som er opptatt av bygdene og distriktene. Kulturlandskap, kortreist mat, dyrevelferd og kvalitet er nøkkelen. Jorda må spille en avgjørende rolle i klimaperspektivet, siden det aller mest av karbonet også ligger på land og sjølsagt da lagres i jorda. Fordi jorda skal forvaltes i dette tusenårsperspektivet, som jeg mange ganger har nevnt her fra talerstolen, er det viktig at vi har de rette føringer for dette, og da er altså jordbruksforhandlingene også ganske vesentlige. Et klart problem vi står overfor i norsk jordbruk, er overproduksjon på flere områder: kjøtt, melk. Det kunne også vært aktuelt å bringe diskusjoner om intensitet, effektivitetsmål, valg av husdyrraser og sånt inn i forhandlingene. Når vi har avdrått på fire–fem bøtter melk per ku per dag på grunn av avl og kraftfôrbruk, må vi kanskje begynne å tenke: Skal vi ha tre eller fire lam per søye? Sånne ting ønsker jeg inn i forhandlingene på et tidlig tidspunkt, og jeg hadde håpet at statsråden bidro aktivt til statens posisjon på sånt.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Nå skal ikke jeg innlate meg på hvem som var først og sist, og når regjeringa satte i gang med sitt forslag for å få et offentlig utvalg. Men jeg kaller det en aldri så liten seier at vi har pustet regjeringa i nakken på dette. Jeg får vel si velkommen etter til regjeringa – veldig bra. Jeg registrerer at statsråden og SV har samme vurdering av hvor alvorlig situasjonen var rundt MS «Viking Sky», og at behovet for en utredning og en gjennomgang er stor. Der vi skiller lag, er nok når det gjelder muligheten for at næringa sjøl kan bidra. De gjør det allerede nå, jeg regner med at statsråden er klar over det. Både i Arktis og i Antarktis stiller næringa garantier for «rescue operations». Så ikke glem det – prinsipielt har vi det. Spørsmålet til statsråden er om hun, for å øke beredskapsnivået, kan tenke seg en viss finansiell medvirkning fra næringa sjøl.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Jeg takker for svaret, men statsråden svarte ikke helt på om hun var klar over at det faktisk finnes garantiordninger i både nord og sør. Både i Antarktis og i Arktis finnes det. I Svalbardforskriften finnes det nå bestemmelser som sier at f.eks. ekspedisjonscruise må stille garantier til rådighet rundt Svalbard. Men mitt poeng er at vi har to Super Puma-er stasjonert i Longyearbyen. De klarte akkurat på hengende håret å redde 14 personer i Hinlopen. Jeg har vært uti der sjøl, i en liten seilbåt, og blitt kastet hit og dit – jeg vet hva storm er i en båt, uansett hvor stor båten er. Man har ikke nubbesjanse til å redde det som måtte skje nord for Svalbard med to Super Puma-er. De har ikke en sjanse. Så spørsmålet er hva statsråden kan tenke seg av tiltak for å øke den stående beredskapen og finansiere den økende stående beredskapen. Det er et helt vesentlig spørsmål som jeg synes burde vært med i mandatet for utvalget.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Jeg vil bare understreke nok en gang det som min kollega representanten Eide kom opp med. Det er overhodet ikke aktuelt for SV å rokke ved plikten til assistanse ved nødssituasjoner og redning til havs. Det er nedfelt i internasjonalt regelverk, som SOLAS-konvensjonen, The Safety Of Life at Sea. Den plikten er urokkelig, og jeg ber om at dette ikke blir sådd tvil om når SVs holdning blir sitert i denne saken. Det skal aldri være tvil om det. Så vil jeg skryte litt av statsråden. Jeg synes det er flott at hun viser en slik åpen holdning til innspill. Ikke bare har hun gjennomført et forslag, eller i hvert fall signalisert at det skal opprettes et slikt utvalg som SV har foreslått, hun sier også at hun skal ta med seg disse konstruktive forslagene. Hun sa vel kanskje ikke konstruktive, men i hvert fall de forslagene SV snakket om i replikkordskiftet her, om en kunne vurdere å tenke litt over en aldri så liten periode, dette med finansieringen. Jeg synes det bør vurderes og tas med inn, for det er bare på den måten vi klarer å finansiere en høyere beredskap. Jeg tror ikke det er mulig å ha en virkelig større beredskap gjennom et statsbudsjett. Da skal statsråden ha en hard kamp i regjeringa – eller den nye regjeringa vil få en hard kamp. Jeg tror vi må tenke på at for en næring som vi ser vokser så sterkt – det er en kolossal vekst – bør dette virkelig tas med i vurderingen, spesielt med tanke på de sårbare nordlige områdene. Så kan man si: Ok, vurderingen fra utvalget er at nei, dette er ikke aktuelt sett opp mot mange andre hensyn. Vel, men da bør man i hvert fall vurdere seriøst om ikke mandatet burde vært utvidet til også å vurdere den siden.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
På vegner av representantane Audun Lysbakken, Torleif Hamre, Mona Fagerås og meg sjølv ønskjer eg å setje fram eit representantforslag om rask etablering av statleg drift av luftambulansetenesta. På grunn av alvoret i saka ber eg om at ho blir behandla etter § 39c i forretningsordenen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Det stemmer. Takk, president.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Eg beit meg merke i at statsråden sa ho var opptatt av å auke sjølvforsyningsgraden, opptatt av å ta jorda i bruk og opptatt av å bruke dei areala vi har, osv. Det veit eg òg at statsråden personleg er opptatt av, og eg veit at Kristeleg Folkeparti er opptatt av det. Men det er noko med intensjonane og den faktiske politikken som her blir ført, som er viktig å få fram. For politikken dreg i ei heilt anna retning, der vi faktisk gjer oss meir avhengige av import i ei tid da vi skulle snudd dette, sjølv om Stortinget samrøystes, alle som sit her, representerer parti som har stemt for at vi skal auke sjølvforsyningsgraden i Noreg, at vi skal ta meir norske ressursar i bruk framover. Likevel dreg politikken, den kvardagslege politikken, i ei anna retning. Da er spørsmålet: Er jordbrukspolitikken utanfor politisk kontroll, eller er dette faktisk ein villa politikk frå regjeringspartia?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Tørkeåret var ikkje noko unntak – ein kan ikkje sjå på det som eit unntak i norsk jordbrukspolitikk. Det kan fort bli ein del av normalen at vi får år med altfor mykje vatn, altfor lite vatn eller andre naturfenomen som ein del av klimakrisa vi står midt i. Vi må altså ha ein jordbrukspolitikk som tar høgd for den typen tilfelle. Under tørka såg vi at det eksploderte i import av fôr frå utlandet, rett og slett fordi ein ikkje hadde tilgjengelege grovfôrressursar som reserve i Noreg, så ein måtte hente det frå andre land. Heldigvis var det andre land som hadde noko å unnvere, men det kan ein ikkje gå ut frå i tida som kjem. Den sjølvforsyningsgraden tørkeåret viste oss, er noko vi må ta høgd for i norsk jordbrukspolitikk i tida framover. Vi ser også at med våre handelsavtalar med EU gjennom EØS – artikkel 19 og protokoll 3, som er dei artiklane der dette er omtalt – har det vore ein eksplosiv auke av import via EU. Det har vore ei tredobling sidan 2012. Den siste avtalen, frå 2018, som SV og fleire andre stilte seg veldig kritiske til og gjekk imot, viste at ein fortset den tollfrie importen av jordbruksvarer til Noreg. Det interessante er at ifølgje EØS-avtalen skal liberaliseringa mellom Noreg og i dette tilfellet EU skje på gjensidig fordelaktig basis, men det vi ser, er at importen frå EU aukar mykje, mykje meir i faktiske tal enn eksporten vår til EU. Altså er det ikkje ein gjensidig basis. Som forskar Veggeland sa det: Liberaliseringa har ikkje skjedd på gjensidig fordelaktig basis. På same måte skal EØS-avtalen ikkje berre vere ei liberalisering som er gjensidig fordelaktig for begge partar. Han skal også ta utgangspunkt i jordbrukspolitikken til kvart enkelt land. Og kva er det jordbrukspolitikken har vedtatt? Jo, han har vedtatt at sjølvforsyningsgraden skal auke. Det skal ikkje vere auka import – snarare tvert om. Vi skal i større grad kunne brødfø eiga befolkning, både det vi tar direkte opp sjølve, og det vi importerer av ingrediensar til fôr. Ser vi på topplista over dei bøndene med kyr som produserer mest mjølk, ser ein at fôrdelen er skyhøg – langt over – og beitedelen veldig låg. Eg saknar framleis operasjonaliserbare mål frå regjeringspartia.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-16:
Eg trur dei aller fleste i denne salen er heilt einige i at det å få ein base til er veldig bra. Det er veldig viktig, spesielt etter at ein har svekt beredskapen i nord ved å redusere talet på Bell-helikopter så pass mykje at det har blitt ei kolossal svekking av den totale beredskapen. Når ulukka er ute, set ein inn alle moglege tilgjengelege ressursar. Dei tilgjengelege ressursane i nord er blitt varig svekte ved at ein har tatt halvparten av Bell-helikoptra og plassert dei på Rygge. Der er dei faglege råda høgst uklare og ugjennomtrengelege for dei aller fleste. Så det er utgangspunktet. Det er noko spesielt med denne diskusjonen, for det er avstanden frå hending til sjukehus som er utgangspunktet. Det er det som avgjer hjelpa, ikkje kor nær basen er eit sjukehus. Så her har ein snudd diskusjonen opp ned og gjer dette til eit distriktsspørsmål. Kor er det dei andre basane ligg? Banak ligg ikkje ved noko sjukehus. Det er eit godt stykke til både Alta, Kirkenes og Hammerfest derifrå. Det er i Lakselv, for dei som er kjende. Ørland er ein annan base. Det ligg ikkje i Trondheim, der sjukehuset er. Det er nærleik, moglegheita til å rykke ut til hendingar og derfrå frakte folk til sjukehus. Florø er ein base til. Det ligg ikkje i Nordfjord eller Førde, der sjukehuset i denne regionen er. Sola ligg ikkje i Stavanger, osv. Sånn kan ein gå gjennom heile lista. Å kalle Bardufoss for eit distriktspolitisk tiltak fordi det ikkje er ein sjukehusstad, ja, da er plutseleg stort sett det som kan krype og gå av basar elles rundt omkring, ei feilplassering. Men det meiner ein vel ikkje, gjer ein vel? Så er spørsmålet: Kva er flaskehalsen her? Ein bruker eit kvarter frå Bardufoss til Tromsø. Men flaskehalsen er vel ikkje det? Det er klartida til f.eks. redningsinnsatsen til sjøs – RITS. Det var noko statsråden ikkje nemnde i sitt innlegg. Kva er klartida deira? Er dei der på 15 minutt? Dei er ikkje klare på 15 minutt. Det tar lengre tid. Så viss det er for å vere raskast mogleg ute i felten, må ein redusere flaskehalsane for dei andre ressursane som ein er avhengig av for å kome til staden. Det har ein ikkje klart å rettferdiggjere i desse innlegga. Eg synest det er ein rar diskusjon vi her er inne i, der ein meiner at det er eit distriktspolitisk tiltak å plassere ein base på Bardufoss, men ikkje på Banak eller i Florø osv. Ein har ikkje vore inne på klartida til dei ressursane ein faktisk treng for å drive aktiv redning. Så eg meiner at her kunne ein gått litt stillare i gangane før ein begynte å smelle ut dei største kanonane sine.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-16:
Det avgjørende med forslaget – den rød-grønne enigheten – som ligger her, er å få et styringsmål som gjør at vi får en mer bærekraftig og balansert helhetlig utvikling av politikken. Innleggene fra regjeringspartiene har en lang rekke teknikaliteter og bortforklaringer om hvorfor man ikke skal gå i den bærekraftige retningen som vi skisserer. Hvis vi skal ta dette helt ned på grunnplanet, må politikken nå settes på en bedre kurs. Ta et eksempel fra mitt hjemfylke: Rett i nærheten av Oslo er det en kommune som heter Sør-Odal, det er et av de områdene i Norge hvor man kan produsere korn. En kornbonde som forleden ønsket å forsterke og fornye infrastrukturen, fikk da beskjed fra Innovasjon Norge om at det var kjøttproduksjon som var prioritert. Jeg ønsker å stille landbruksministeren et spørsmål: Kan vi nå forvente at det rettes opp i den type skjevheter?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-16:
Den siste tiden har kornarealer blitt redusert med så mye som 68 000 dekar, det går tilbake i alle fylker. Det gjelder f.eks. Vestfold, Hedmark og Akershus – gode kornområder. Derfor utfordret jeg ved behandlingen av jordbruksoppgjøret landbruksministeren på om hun kunne garantere at vi i hvert fall neste år vil se en økning av kornarealet. Her går det ikke an å bortforklare med at det skal være forhandlinger, for dette vet jeg at også næringen vil kunne gå med på. Derfor må jeg stille spørsmålet når vi behandler denne saken: Vil landbruksministeren når hun kommer tilbake til Stortinget våren 2020, garantere for at det opplegget gir en økning i kornarealet i Norge?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-16:
Forslagene fra de rød-grønne partiene bærer bud om en politikk som setter det biologiske mangfoldet høyt ved at vi skal ha beitedyr i distriktene, noe som også har som konsekvens at vi skal forsterke korn- og grønnsaksproduksjonen der det er mulig. Representanten Reiten kritiserte en del av de tankene som vi legger til grunn her, men jeg ønsker å utfordre landbruksministeren: Er landbruksministeren enig i de rød-grønne tankene, at det vil sørge for å ivareta biologisk mangfold på en bedre måte enn dagens jordbrukspolitikk?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-16:
Noe av det aller viktigste vi har ansvar for her i Stortinget og nasjonalforsamlingen, er å sørge for at folk skal være trygge. Skal folk være trygge, er det åpenbart at man må ha mat. Det er veldig gledelig med den politikken som kommer til å bli ført ved en rød-grønn valgseier i 2021, hvis vi lykkes med det, for den legger til grunn et klart prinsipp om at maten og politikken for maten er til for å tjene det breie lag av befolkningens interesser. La meg ta tre konklusjoner og forbedringer av matpolitikken som kommer til å bli resultat av de forslagene vi på rød-grønn side legger fram i dag. Det første punktet er forslaget som tar som utgangspunkt at det er produksjon av planter, enten til folk direkte som korn og grønnsaker eller planter til dyr som fôr eller via beite, som er målsettingen for hva vi skal levere gjennom politikken. Man vil dermed gå vekk fra Sylvi Listhaugs ensidige fokus på flest mulig antall kilo kjøtt til å rette seg inn mot hvordan vi skal produsere. Det andre som vil komme som en forbedring med forslaget fra rød-grønn side, er en bedre fordeling i landet. Etter Sylvi Listhaugs politikk har en godseier som Carl Otto Løvenskiold mottatt mange millioner kroner i statsstøtte. Den type pengebruk vil vi ikke lenger se, fordi vi vil bruke midlene spesifikt til nettopp å styrke tryggheten til folk i Norge – det samfunnet skal ha igjen for politikken vi fører. En annen klar forbedring er at vi vil ta utgangspunkt i hva som er realistisk i virkelighetens verden dersom det blir krise eller krig. Det jeg er bekymret for, er representanten Reitens holdning om at vi ikke kan forbedre f.eks. melkeproduksjonen på grunnlag av de ressursene vi har. For hvis vi tar som forutsetning at den eneste måten vi kan ha melkeproduksjon på i Norge, er å importere fôr, har vi allerede gitt fra oss et veldig viktig verktøy i en krisesituasjon. Det blir det samme som om forsvarspolitikken skulle vært basert på at vi må få et stort antall innførsler av ammunisjon idet krisen bryter ut. Det er ingen som baserer en forsvarspolitikk på den måten, ei heller kan vi basere matpolitisk trygghet på den måten. Som jeg har vært inne på tidligere, vil dette åpenbart føre til et kraftfullt fokus på forsterket kornproduksjon i Norge, sånn at nye generasjoner kan få det som arbeid.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-16:
Representanten Reiten lurer på hvordan kornproduksjonen i praksis skal økes. Det er flere svar på det, her skal jeg ta tre. For det første må det være mulig å frakte kornet fra de nest beste områdene inn til møllen. Det kan vi stimulere til politisk. For det andre må det være lønnsomt å bruke det arealet til korn. Det kan vi stimulere politisk. For det tredje må nye generasjoner få muligheten til å investere i den infrastrukturen de trenger. Det kan vi styre politisk. Her er det tre konkrete grep som ligger utenfor det representanten Reiten prøvde å isolere til en debatt kun om pris. Så var representanten Jegstad inne på at han mener at det ikke er tiden for uforutsette hendelser. Det kan man aldri vite. Gunnar Knudsen har et legendarisk sitat: For tiden er den politiske himmel verdenspolitisk sett skyfri i en grad som ikke har vært tilfelle på mange år. Det sa han i februar 1914. I juni 1914 kom skuddene i Sarajevo, og samme år var første verdenskrig i gang.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-16:
Jeg har lyst til å takke interpellanten for en interessant tematikk. I forlengelsen av det har jeg noen spørsmål som gjerne kunne vært utdypet enda litt mer, selv om landbruksministeren nå har gitt noen til dels gode svar. Det ene er den prosessen som landbruksministeren er opptatt av. Jeg forstår interpellanten dit hen at han ønsker enda mer offentlig debatt i løpet av forhandlingene og når man forbereder hva Stortinget skal vedta. Derfor ønsker jeg å stille landbruksministeren dette spørsmålet til oppfølging av diskusjonen som nå har vært: Ønsker landbruksministeren i likhet med interpellanten mer offentlig debatt om hvordan matpolitikken vår skal være, i forbindelse med forhandlingene? Det er det første spørsmålet. Så sier landbruksministeren at det er samspillet mellom regjering og storting som er det avgjørende for politikkens innhold. Det er jeg også helt enig i. Det er nok en del som ofte sidestiller jordbruksforhandlingene med lønnsforhandling mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, men det samspillet som landbruksministeren taler om mellom regjering og storting, understreker vel at dette er noe annet og ikke kan anses som lønnsforhandling i tradisjonell forstand. Det kan jeg også ønske meg at landbruksministeren utdyper. Så er det det siste spørsmålet. Nå har vi akkurat hatt en veldig interessant debatt knyttet til selvforsyning. Det jeg oppfatter som det viktigste dokumentet fra Stortinget i dag, er Stortingets eller næringskomiteens innstilling i behandlingen av jordbruksmeldingen. Der er det i likhet med målsettingen i representantforslaget som vi akkurat har drøftet på starten av dette stortingsmøtet, en klar målsetting om at flertallet ønsker økt selvforsyning basert på norske ressurser. Da ønsker jeg til sjuende og sist å stille mitt tredje spørsmål: Er det noe i forhandlingsinstituttet som landbruksministeren i dag ser gjør det krevende å nå målet, som er så tydelig uttrykt i Stortinget, om økt selvforsyning basert på norske ressurser?
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-12-16:
Dette er jo nysalderingen av årets budsjett, og det kan være fristende å la det forbigå i stillhet, men jeg synes det er litt viktig å kommentere at regjeringen har tatt inn over seg de utfordringene som har vært med tanke på Brønnøysundregistrene og Altinn. Altinn skal nå fra 1. januar overføres til Digitaliseringsdirektoratet. De utfordringene Brønnøysundregistrene som helhet har hatt, har regjeringen tatt inn over seg. Man har styrket økonomien til Brønnøysundregistrene og Altinn med henholdsvis 1 mill. kr og 30 mill. kr i dette budsjettet. Det vil gjøre at man – hvis man kan bruke uttrykket – får «en enklere prosess» når man skal inn i neste års budsjettprosess med tanke på det overforbruket man har hatt i år. Så jeg synes det er viktig at vi er tydelige og viser at Brønnøysundregistrene og Altinn får styrket sine budsjetter i år – og gjør jobben videre enklere.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-12-16:
Det vert litt enkelt å skulda på ris, nøtter og sukker. Det er jo det som gjer at me ikkje kjem opp i 100 pst. Me har føreslått 50 pst. Då treng ein ei rekkje ulike tiltak, som jordvern, auka kornproduksjon osv. Me treng òg å styrkja proteinproduksjonen i Noreg. Det går føre seg arbeid på det området, det veit me. Under høyringa kom det eit innspel frå Norsk Fjørfelag, som meinte at ein måtte vurdera bruk av kjøtbeinmjøl igjen, om det forslaget framleis stod seg fagleg. Då lurer eg på: Er dette noko departementet vurderer, eller er det ei heilt uaktuell sak?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-12-16:
Ein liten, men kanskje stor, forskjell der! Eg må seia, etter å ha følgt debatten i dag, at eg er veldig oppglødd over det engasjementet som har vore for denne saka frå opposisjonen, og ikkje minst frå Senterpartiet sine representantar. Det er eit forslag som ikkje har adresse først og fremst til voteringa i morgon, men til valet i 2021. Me må skapa eit engasjement rundt det norske jordbruket og korleis me skal byggja det vidare. Det er mi klare oppfatning at det er eit stort engasjement for desse spørsmåla i landbruket og i landbruket sine organisasjonar. Eg meiner det er nokre grunnleggjande svakheiter med dei relativt få innlegga som har vore frå regjeringspartia. Det eine er at dei ikkje erkjenner og tek avstand frå det desse partia gjorde våren 2014. Det var eit eksperiment med sentralisering og strukturdriving som eg meiner ein burde ha teke klart avstand frå viss ein er einig i det målet ein har sett. Det neste som det er grunnleggjande ueinigheit om, er synet på beredskap, altså kva me skal ha beredskap mot, og korleis denne beredskapen skal vera organisert. Den debatten som eg håper dette forslaget vidare vil utløysa, skal ikkje vera ein debatt som set kraftfôrkrevjande produksjonar opp mot andre produksjonar, det skal ikkje vera ein debatt som set sentrale strøk opp mot distrikta, det skal ikkje vera ein diskusjon som set dei som har stålfjøs, opp mot dei som har trefjøs. Dette skal vera ein debatt som eit samla landbruk i Noreg skal koma styrkt ut av, for det er røffe tider for primærprodusentar av mat. Det er diskusjon om klima, det er diskusjon om dyrevern, og stadig færre har eit forhold til matproduksjon. Då må me ha eit felles prosjekt for jordbruket som òg treffer utanfor jordbruket sjølv. Så vil eg åtvara mot å gjera dette til ein diskusjon om fisk eller kjøt, for det er totalt meiningslaust. Hadde det vore slik at me skulle hatt 100 pst. forsyning av energibehovet vårt i form av jordbruksprodukt, ja, så ville eg forstått det, men her er det altså eit forslag om minst 50 pst. sjølvforsyning. Fisk er òg ein viktig del av beredskapen, og eg trur at fiskerinæringa og landbruksnæringa når alt kjem til alt, har veldig mykje til felles.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2019-12-16:
I replikkordskiftet med statsråden hevdet representanten Sandtrøen at regjeringspartiene tyr til teknikaliteter for å slippe å stemme for forslagene. Jeg vil sende den påstanden i retur og si at representantforslaget som ligger her i dag, ikke i tilstrekkelig grad tar hensyn til teknikaliteter. Det er nemlig to hovedutfordringer som ligger der, hvis en skal nå så ambisiøse mål for selvberging og selvforsyning som vi snakker om her. For det første: Å korrigere for import av fôrråvarer betyr at en er nødt til å finne erstatninger, særlig for det proteinet som vi importerer i dag. Representanten Nils T. Bjørke prøver å framstille det som om vi i Kristelig Folkeparti ikke er for at vi skal øke grovfôrandelen. Jo, selvfølgelig skal vi det. Vi arbeider jo sammen for at mest mulig av grovfôret vårt skal tas i bruk, men det tar oss bare et stykke på vei. Vi klarer aldri å erstatte det proteinet vi importerer i dag, med grovfôr. Jeg håper vi alle sammen er enige om at inntektsmålet for landbruket fortsatt ligger fast. Norske melkeprodusenter skal fortsatt ha en inntektsutvikling minst på linje med andre i samfunnet. Da må Senterpartiet og de andre forslagsstillerne gi oss et svar på hvordan vi skal greie å nå selvforsyningsmålet hvis vi ikke skal bruke importert protein. Det er bare 1 pst. av arealet i Norge som er egnet til planteproduksjon. Skal vi dyrke mer proteinrike vekster, må jo det gå ut over kornproduksjonen. Den andre hovedutfordringen som ligger der, hvis vi skal nå det målet som ligger i forslaget, er at vi er nødt til å dyrke mer korn. Økt selvforsyning henger uløselig sammen med økt kornproduksjon, for det er der kaloriene ligger. For at vi skal få til det, er vi nødt til å ha insentiv. Stortinget kan ikke pålegge norske kornbønder å dyrke mer korn eller å øke kornarealet. Insentiv må til, og insentivet vi snakker om da, er økte kornpriser. Dermed er vi inne på det som blir omtalt som terrorbalansen i norsk landbrukspolitikk. Skal kornprisen opp som et insentiv for økt kornproduksjon, må også prisnedskrivingen økes, sånn at kraftfôret ikke blir for dyrt. Det er veldig sensitive spørsmål, som alltid har vært lagt til jordbruksforhandlingene i Norge, der partene møtes for å ta avgjørelser om så vanskelige avveininger. Det er ikke noe Stortinget kan vedta. Det må også forslagsstillerne gi oss et svar på: Hvordan skal en løse det?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2019-12-16:
Jeg vil avslutte slik jeg startet, med å gi honnør til Senterpartiet og for øvrig også de andre opposisjonspartiene for at denne debatten ble reist. Dette er viktige problemstillinger. Samtidig føler jeg meg helt sikker på at landbruks- og matministeren hver eneste dag på jobb har som en av sine prioriterte målsettinger å øke selvforsyningsgraden mest mulig. Jeg har i mine innlegg prøvd å trekke fram noen sentrale problemstillinger for å nå målet – som vi må forholde oss til, og som de rød-grønne måtte forholde seg til da de satt i regjering, og hvis de eventuelt en gang i framtiden skulle komme i regjering igjen. Men vi jobber sammen for å nå målet om størst mulig grad av selvforsyning av norske matvarer, produsert på norske ressurser.
Terje Breivik (Venstre), 2019-12-16:
Takk til han som spør, for å ha teke opp ei viktig problemstilling. Folketalsutviklinga og mangelen på arbeidskraft i nord er det all grunn til å ta på alvor. Eg trur òg at representanten Slagsvold Vedum og partiet hans meiner alvor når dei, både her i salen og i ulike propagandautspel, seier at dei vil ha tenester nær der folk bur. Men ser me på kva Senterpartiet sjølv står for i eit av fylka i nord som eg på vegner av Venstre hatt gleda av å ha eit ekstra ansvar for, Nordland, er det rimeleg langt mellom liv og lære i Senterpartiet – mellom festtalar, valkamputspel og engasjement i opposisjon og kva dei gjer når dei sjølve sit med makta. Gode samferdselsløysingar er avgjerande for å sikra livskraftige distrikt. Senterpartiet har hatt ansvaret for samferdsel i Nordland fylkeskommune i lang tid. Kva skjer? Jo, nødvendige buss-, båt- og ferjeruter vert lagde ned, folk må anten flytta til byen eller fara omvegar på mange mil for å koma seg på jobb. Dei innførte byråkrati for bestilling av anløp på båtar og bussar, som i praksis gjer tilbodet tidvis heilt ubrukeleg. Ved bestilling av nye båtar for framtidig trafikk langs nordlandskysten har fiskarar og lokalbefolkninga gjeve uttrykk for sterk bekymring for at båtar som no vert bestilte av fylket, vil ha redusert lastekapasitet, med det resultatet at fiskemottaka får problem med å få fisken inn til fastlandet. Er dette ansvaret til regjeringa og statsministeren? Nei, det er ansvaret til fylkesrådet i Nordland, med Senterpartiet ved roret. Eit anna viktig element for at ungdom skal velja å verta verande i bygdene eller koma tilbake seinare, er at dei har høve til å ta så mykje som mogleg av skulegangen i nærleiken av heimstaden. Og kva skjer i Nordland? Jo, som representanten Ebbesen refererte til: Fylkesrådet Senterpartiet er medlem av, har lagt ned 25 vidaregåande linjer rundt om i distrikta i fylket. Er det ansvaret til regjeringa og statsministeren? Nei, det er ansvaret til fylkesrådet i Nordland, med Senterpartiet ved roret. Og nei, økonomi kan ikkje brukast som orsaking og forklaring av dei som har makt i Nordland. Fylket har tvert imot fått auka inntekter på ca. 1,5 mrd. kr dei siste åtte åra. Overskotet har variert frå 183 mill. kr til 620 mill. kr, og i 2018 var overskotet på 386 mill. kr. Nordland fylke har òg over fleire år fått kompensasjonsmidlar for å letta overgangen til nytt inntektssystem. På toppen har dei fått 80 mill. kr frå det nye havbruksfondet Venstre og dei andre regjeringspartia oppretta i 2017. Eg og Venstre er samde i at det krevst ein aktiv politikk for distrikta her i landet, både frå politikarar sentralt, regionalt og lokalt. Og skal eg tillata meg å gje han som spør, og partileiaren, eit godt, velmeint råd, er det at eg trur han med fordel heller bør bruka tida si på å få samsvar mellom liv og lære i eigne rekkjer ute i distrikta, t.d. i Nordland, heller enn å stilla spørsmål til ein statsminister som for lengst er i gang med jobben. Og i fylket eg tilfeldigvis valde, Nordland, er det liten tvil om at den politikken Senterpartiet fører, bidreg aktivt til sentralisering – anten til Bodø eller ut av fylket.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-12-16:
Hvis representanten ser til årets jordbruksavtale, handlet det om å bruke ressursene riktig for faktisk å produsere korn der det er egnet for korn. Da må vi legge om og bruke virkemiddelapparatet sånn at vi klarer å snu om og bruke ressursene våre riktig. Der det er egnet for kornproduksjon, må vi prioritere dette, for vi er langt ifra selvforsynte med korn.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-12-16:
Som statsråd kan jeg aldri garantere noe som helst, men det jeg kan si, er at jeg vil prioritere å produsere korn i områder som er egnet for korn. I tillegg er jeg som statsråd ekstremt opptatt av å legge til rette for inntjening for dem som driver med korn, slik at de ikke slutter med kornproduksjon, som har blitt redusert over tid. Det må svare seg for norske bønder å produsere korn, og da må en legge til rette for det. Det er grunner til at produksjonen har gått ned. Derfor må virkemiddelapparatet, pris og ordninger for det legges til grunn, og det gjør vi i jordbruksforhandlingene.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-12-16:
Representanten trekker inn representanten Reitens svar, jeg har lyst til å kommentere det. Slik jeg oppfatter representanten Reiten, er det at vi skal gå ned på melkeproduksjonen, noe som vil føre til at det i Distrikts-Norge vil være krevende for veldig mange å opprettholde grasproduksjonen der det er egnet for det. Det var det jeg oppfattet at han sa. Akkurat den biten er regjeringen opptatt av, og jeg som landbruksminister er opptatt av det. Derfor har vi lagt inn mer støtte til grasproduksjon og bruk av beiter der det er egnet for det, og samtidig kanalisert kornproduksjonen dit det er egnet for det – nettopp fordi vi tror på biologisk mangfold. Vi tror på et landbruk i hele landet, og vi vil innrette virkemiddelapparatet etter det.