Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-12-11:
Det er en betydelig strukturering og omorganisering av virkemiddelapparatet som har funnet sted i løpet av relativt kort tid. Dette er en omorganisering som utvilsomt har vært krevende, både for de berørte organisasjonene, for de ansatte og også for brukerne. Bare det å smake litt på navnet til den nye enheten – Innovasjon Norge – forteller oss at vi har tatt et ganske langt sprang fra det som var Industribanken, Statens Landbruksbank, Statens Fiskarbank og Distriktenes Utbyggingsfond. Man kan jo lure på om det er mulig å ivareta alle de oppgavene som har ligget i disse forskjellige enhetene, også innenfor den nye enheten, spesielt med tanke på den voldsomme rasjonalisering som har funnet sted i løpet av de siste årene innenfor disse organisasjonene. Man kan vel ha forståelse for at det til tider har vært frustrasjon både i forhold til endringer av økonomiske rammer og mangel på bevilgninger som gjør at man har måttet si nei til mange gode prosjekter og ikke minst kvittet seg med mange gode medarbeidere i løpet av relativt kort tid. Men jeg tror den organiseringen man har funnet fram til nå, vil komme til å bli bra. Å bidra til at innovasjonen øker er avgjørende for den økonomiske utviklingen til landet, og det må være sentralt i arbeidet framover. Samtidig er det viktig å ta vare på det som er bra, og gi muligheter til å utvikle de prosjekter og de bedrifter som har utviklingsmuligheter, men som ikke først og fremst driver med nyskapende aktivitet. De kan likevel ha behov for statlig medfinansiering for å kunne realisere det som kan vise seg å bli gode prosjekter. Også denne type virksomhet må tas vare på innenfor Innovasjon Norge, innenfor denne organisasjonen som nå blir etablert, og innenfor de økonomiske rammene som blir stilt til disposisjon. Det er et flertall i komiteen som sterkt understreker behovet for å opprettholde en tung distriktsprofil i Innovasjon Norge. Det er ikke uten grunn. Distrikts-Norge står fortsatt overfor betydelige utfordringer. Samtidig som det finnes et stort potensial for utvikling av næringsliv og bosetting i Distrikts-Norge, er det et paradoks at man år etter år nærmest opplever ensidig sentralisering. På toppen av det som har skjedd, får man de utfordringer som er knyttet til kostnadsøkning på grunn av omlegging av arbeidsgiveravgiften. Industrien har utfordringer, og ikke minst ser vi det innenfor marin sektor. Disse forholdene gjør at det er nødvendig å fokusere sterkt på distriktsprofilen, slik som flertallet i komiteen også har understreket. Der sier man også at man forutsetter at det blir lagt hovedkontorfunksjon til distriktskontorene. Flertallet sier også at styret ved regionkontorene skal reflektere de utfordringer som næringslivet i regionen står overfor. Det vil si at sammensetningen av styret vil måtte variere fra region til region, avhengig av hva slags type næringsliv man har. Det er fornuftig og nødvendig at det blir gjort. Til slutt: Flertallet i næringskomiteen sier at primærnæringen må være representert i styret, både sentralt og regionalt. Det er nærmest en selvfølge, for både i forhold til fiskerinæringen, marin sektor og i forhold til landbruk, vil den nye enheten være en viktig bidragsyter i forhold til finansiering. Men flertallet har, i motsetning til regjeringspartiene, lagt vekt på at begge primærnæringene skal være representert i styret, ikke bare landbruk. Selv med min særdeles velvillige holdning til norsk landbruk, har jeg ikke i komiteinnstillingen kunnet være med på at landbruk skal få fordeler i styresammenheng framfor fiskerinæringen, slik som mindretallet går inn for.