Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
I overgangen til digital formidling står bokbransjen overfor betydelige omstillinger. Nye lesevaner etableres, nye konsepter utvikles, nye distribusjonsformer er på vei inn. Kort sagt: Det er store endringer som bransjen står overfor. I dette bildet tror vi det er viktig at man opprettholder en viss dynamikk og en stor vilje og evne til omstilling og til det å finne frem til nye løsninger – ikke beskytte bransjen på en måte som fritar den for disse utfordringene. Det ble reist spørsmål om hva Høyre står for i litteraturpolitikken. Det kan man lese ut fra dagens avtale. Jeg vil få minne om at den avtalen som fungerer i dag, og det virkemiddelapparatet som for øvrig utfyller denne avtalen, ble godkjent som unntak fra Konkurransetilsynets bestemmelser av Høyre-statsråd Morten Meyer. Den menyen av virkemidler som i dag er gjeldende norsk politikk, er ikke vesentlig endret etter åtte år med rød-grønn regjering. Det viktigste hensynet å ivareta for Høyre er en klar målsetting om at vi også i fremtiden skal ha gode kår for utvikling av norske forfatterskap, og at leseren skal ha god tilgang på litteratur på norsk til konkurransedyktige priser. Da kreves en bredde av virkemidler, i tillegg til fastpriselementet, som vi ønsker å videreføre i form av en bokavtale. Så kommer selvfølgelig spørsmålet om merverdiavgift. Høyre ønsker en lik merverdiavgift, uavhengig av plattform, og selvsagt også stipendordningene og innkjøpsordningene – en viktig helhet som til sammen skaper et godt grunnlag for norsk bokproduksjon. Vi mener at denne helheten nok er det sentrale svaret på hvorfor vi har gjort det bra i Norge. Det vises til andre land, f.eks. til boklovland som Frankrike og Tyskland, som representanten Gjul var innom. Da vil jeg minne om at en begrunnelse for at man har mange boklovland i Europa, er at det å ha en bransjeavtale er problematisk med tanke på konkurransereglene i EU. Sånn sett har ikke bransjeavtaletilnærmingen vært like aktuell. I tillegg er det også slik at mange av disse landene ikke har den menyen av virkemidler som vi har. Fastprisen er på en måte det ene store virkemiddelet – selvfølgelig litt varierende fra land til land. I Norge har vi en bredere komposisjon, og den mener jeg har gitt gode resultater. Jeg tror vi kan konstatere at den norske bokbransjen har levd godt med dagens system, og at det nå vil være viktig å reforhandle det og bringe inn de temaene som også har vært sentrale i utformingen av dagens forslag til boklov. Jeg snakker da om spørsmålet om prisutvikling, om innovasjonstakten for formidling av e-bøker og tilgjengeligheten for små forlag uten egen bokhandel. Alle disse temaene har også vært viktige temaer i utformingen av bokloven og er i og for seg på mange måter besvart i det foreliggende utkastet, selv om jeg er litt usikker på i hvilken grad man vil ha suksess med faktisk å følge det opp innenfor forskriftene, slik det er antydet. Når det gjelder forskjellen mellom bransjeavtale og boklov, er den at med en bransjeavtale ligger i dag 15–20 pst. av omsetningen utenfor loven, den befinner seg altså i et rom som ikke er omfattet av fastprisen. Dette rommet er også et rom for utvikling av både konsepter og omsetningsmåter, som jeg tror bransjen har godt av å forholde seg til. Det har ikke vært like lett å være nykommer i den norske bokbransjen, selv om mange konsepter nå er godkjent også av de store forlagene. Ellers legger Høyre betydelig vekt på det språklige temaet, som særlig knytter seg til læremiddelproduksjon, som jeg vil komme tilbake til. Jeg tar også opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti.