trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-01:
Det må være helt klart, og det er sjølsagt helt avgjørende, at alle mennesker, uansett alder og diagnose, skal ha den beste hjelp, og de skal ha hjelp når de trenger det. Aldersdiskriminering, slik representanten Giltun snakker om, skal sjølsagt ikke eksistere. Men det som er saken, er at folk er veldig forskjellige og i veldig ulike situasjoner, og det er individuelle behov. Hva som er nødvendig i hvert enkelt tilfelle, er det også forskjellige svar på, og det gjør at vi først og fremst er nødt til å ha tilbud i kommunene. Det er utfordringer i en del kommuner, det er jeg enig med representanten Giltun i. Jeg har også vært så heldig - jeg trur jeg kan bruke det uttrykket nå - å ha fått vært på svært mange av landets sjukehjem, og vært på steder hvor de har utviklet meget gode tilbud for mennesker som både er demente, og som har psykiske lidelser, som er i den gruppen som representanten Giltun viste til - som er utagerende, og som kan gjøre at andre er utrygge - men som er organisert på en slik måte at det er bra for dem, men det er også bra for beboerne for øvrig. Det er jo det vi må ha mer av. Det er derfor dette investeringstilskuddet, som er nytt fra i år, og som Stortinget har sluttet seg til, er så veldig viktig og det gjør at vi får bygd ut flere egne enheter, hvis det er behov for det, og flere boliger, som det åpenbart er behov for. Vi får altså ferdigstilt nesten 3 500 nye boliger - slik det ser ut - innenfor Opptrappingsplanen for psykisk helse for i år, som en del av disse vil kunne bo i. Men det vil også være slik at en god del av dem vi snakker om, vil trenge sjukehjemsplasser, og da er investeringstilskuddet kjempeviktig. Jeg trur ikke det skal herske noen tvil om at jeg i hvert fall på vegne av Regjeringa bare kan slå helt klart fast at det uansett alder og diagnose skal være likeverdig behandling. Det er også derfor vi er så opptatt av å bruke de store pengene på de store tingene. Det er fellesskapsløsninger, ikke minst i kommunene, som skal sikre at vi får utbygd et enda bedre tjenestetilbud, og at vi får ansatt flere kompetente folk for å få enda bedre kvalitet også i det tjenestetilbudet som vi faktisk tilbyr.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-01:
Jeg syns representanten Ludvigsen tegnet et godt bilde da han fortalte hvordan det hadde vært for 170 mennesker på Harastølen, som hadde vært gjemt bort, som var uttrykket representanten brukte. Slik var tilværelsen for svært mange mennesker i vårt land. Jeg er glad for at det har vært brei enighet om å gjøre noe med det. Det var ikke verdighet i det som ofte var tilbudet for mange - enten de hadde psykiske lidelser eller andre lidelser - som rett og slett ble gjemt bort på institusjoner, så de liksom ikke skulle være til bry for noen. Derfor er jeg enig med både representanten Ludvigsen og andre som har sagt at det har vært en bevisst strategi, og jeg mener også, hvis en ser det i stort, at det har vært en vellykket tilbakeføring til det alminnelige liv og den alminnelige tilværelse for de aller, aller fleste. Jeg er enig i det som flere talere har tatt opp, at vi er ikke helt i mål i alle kommuner. Det er helt åpenbart. Til representanten Giltun vil jeg si at enten man er ung eller gammel, uansett hvilken diagnose man har, skal det sjølsagt være slik at man får hjelp på det nivået som er riktig, men det er noe annet enn å ønske at man bygger opp igjen spesialinstitusjoner innafor spesialisthelsetjenesten. Jeg opplever heller ikke at det er noe flertall som har bedt om det her. Rekruttering og kompetanse er viktige stikkord som flere talere har vært inne på, bl.a. representanten Bøhler, likeledes det som dreier seg om samspill og samhandling. Der trur jeg det ligger utrulig mye. Noen av de mest uverdige situasjonene vi ser innafor helsetjenesten, dreier seg nettopp om manglende samspill og samhandling mellom de ulike tjenestenivåene. Det jobber Regjeringa med, og vi kommer tilbake med noe som gjelder det, om ikke så lang tid. Så til representanten Sjøli, som tok opp det med tvangsbruk, og til representanten Hareide, som også hadde konstruktive bidrag når det gjelder både samhandling, spørsmålet om tiltaksplan og andre forhold. Jeg vil for det første si til det med tvang at det jobber Sosial- og helsedirektoratet med, for det er et erklært mål at vi skal ha så lite tvangsbruk som overhodet mulig. Derfor må vi ha en veldig bevissthet om det. Det henger også sammen med at folk må få tilbud så tidlig som mulig, slik at en unngår å bruke tvang, og det henger sammen med kompetanse i alle ledd. Så vil jeg orientere om at Regjeringa kommer tilbake til dette i St.prp. nr. 1. Vi vil der legge fram tiltak for mennesker med langvarige og sammensatte behov - noen av dem vi har hatt debatt om her i dag - og ikke minst legge fram forslag til hvordan vi skal bedre samhandlingsrutinene. Der vil vi ta opp ulike tiltak, slik at Stortinget blir invitert til å være med og fatte vedtak for å gjøre situasjonen for nettopp denne gruppa mennesker enda bedre enn tilfellet er for disse i dag.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-04-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Hun tok for seg veldig mye av den generelle utviklingen vi har sett som følge av opptrappingsplanen. Det jeg var ute etter med denne interpellasjonen, var å spisse den, å spisse den helt spesielt i forhold til en pasientgruppe som har tunge psykiske lidelser, ikke ordinær aldersdemens, men andre typer psykiske lidelser. Dette er en pasientgruppe som jeg har fått henvendelser om nå befinner seg i sykehjem, og som tidligere fikk behandlingstilbud på psykiatriske sykehus. Det er personer som i perioder hvor de blir alvorlig syke, trenger korttidsopphold, og under korttidsoppholdet trenger de behandling. Den typen behandling får de ikke på et sykehjem. Dette er også alvorlig psykisk syke som ofte har en utagerende atferd, og de kan være sterke, og som jeg nevnte, kan de være fra 60 år og oppover. Dette er personer som på grunn av alder ikke får et behandlingstilbud lenger i psykiatriske sykehus innenfor spesialisthelsetjenesten. Dette virker som en aldersdiskriminering og ingenting annet. Hvis disse personene hadde fått dette problemet da de var 55, 50 eller 45 år, ville de fått et behandlingstilbud innenfor spesialisthelsetjenesten. Men når de når en viss alder, blir de plassert på sykehjem - en fullstendig feilplassering. Dette går veldig ut over de andre sykehjemsbeboerne, mange blir fryktelig skremt av det, og det blir også utført tvangstiltak overfor de pasientene som blir feilplassert, for bemanningen klarer rett og slett ikke å håndtere den typen sykdom. Det er positivt det som har skjedd ved at flest mulig kan bo hjemme i hjemkommunen sin. Mange av disse trenger et varig botilbud hvor de kan få oppfølging fra kommunehelsetjenesten. Men det er når de er akutt syke, eller når de blir så syke at kommunehelsetjenesten ikke lenger klarer å håndtere dem, at disse også må få hjelp innenfor spesialisthelsetjenesten på lik linje med yngre personer. Statsråden nevnte også noe om bygging av omsorgsboliger og bygging av sykehjemsplasser - det er jo snart bygd 3 400, og disse psykiatriboligene blir vel ferdige etter hvert. Men det viser seg også at det mangler 2 800 boliger etter de nye beregningene. Når det gjelder de 12 000 sykehjemsplassene som ble nevnt her, er det faktisk altfor lite i forhold til det behovet man ser allerede i dag, og spesielt når man tar høyde for at det også må bygges spesielle avdelinger for de noe yngre, og for disse forskjellige gruppene, med samme tilskudd. Den typen psykiatriske pasienter jeg snakker om, passer ikke inn på de ordinære demensavdelingene. Det er å ha forståelse for og respekt for eldre mennesker og at det skal være en verdighet når det gjelder både botilbud og behandling, som jeg er ute etter, og det skulle jeg ønske statsråden svarte mer på i sitt siste innlegg.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-04-01:
Jeg vil takke for alle de gode innleggene som har vært i debatten, hvor det har kommet fram en god del synspunkter. Jeg hadde vel håpet at man skulle spisset debatten litt mer når det gjelder akkurat den gruppen som jeg har tatt opp. Det er en spesiell situasjon, og jeg merker også i debatten at det er noe uklart om man mener det er kommunehelsetjenesten som har det hele og fulle ansvaret for å behandle psykisk syke eldre mennesker, eller om spesialisthelsetjenesten har et ansvar for disse på lik linje med yngre, slik vi i Fremskrittspartiet mener. Dette med aldersdiskriminering er så alvorlig at jeg hadde håpet at man skulle tatt det litt mer med i debatten. Når det gjelder spesialisthelsetjenesten og nedbyggingen som har vært, har den gått så pass langt at noen av de mest alvorlig psykisk syke, og kanskje spesielt eldre - nå snakker jeg ikke om dem med vanlig aldersdemens, men om dem med andre psykiske sykdommer - ikke lenger får det nødvendige behandlingstilbud. Jan Bøhler nevnte at vi kan bruke denne debatten til å komme videre. Det er jeg helt enig i. Jeg hadde veldig sans for mye av det som ble sagt i Jan Bøhlers innlegg. Han viste stor forståelse for den situasjonen som er mange steder. Det er faktisk slik at veldig mange av de psykisk syke som befinner seg på sykehjem i dag, skulle hatt behandling, kanskje for en kortere periode innenfor spesialisthelsetjenesten, men de får det ikke, på grunn av alder. Dette er alvorlig. De som jobber i kommunehelsetjenesten, forteller at de eldre som har fått tilbud om behandling der de skal ha det, altså i spesialisthelsetjenesten, som kan komme hjem og bo i en omsorgsbolig eller innenfor kommunens grenser, har en langt bedre helsetilstand og får en langt bedre livskvalitet enn dem som havner på en sykehjemsavdeling. De er rett og slett malplasserte, og de er både til fare for og til stor frykt for andre beboere som er alvorlig syke. På sykehjem er det somatisk syke pasienter som i mange tilfeller kommer rett fra sykehus, som kanskje har hatt slag, eller som er alvorlig syke, og disse pasientene blir ofte plassert på samme avdeling som utagerende psykisk syke personer. Det jeg ville ha fram med denne debatten, var at man har opplevd en vridning mot at eldre som får psykisk sykdom, som skulle hatt behandling i spesialisthelsetjenesten, eller som skulle hatt et døgnopphold, faktisk ikke får det lenger. Nedbyggingen har gått så langt. Jeg hadde faktisk håpet at statsråden skulle igangsatt strakstiltak, slik at denne praksisen opphørte øyeblikkelig, og at disse personene kunne fått det behandlingstilbudet de absolutt burde ha rett til på lik linje med yngre. Dette ville være til det beste både for den pasientgruppen jeg snakker om, for personalet og for beboerne ved sykehjemmene. Det er uholdbart å vente i årevis på å få løst denne situasjonen som vi nå ser blir verre i stedet for å bli bedre.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-04-01:
Jeg har lyst til å understreke noen av de punktene som interpellanten tar opp i denne sak. Det er uverdig at mennesker med alvorlige sinnslidelser og alvorlige diagnoser, og som har dårlig boevne, ikke har et godt nok behandlingstilbud innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi vet at sykehjemsplasser innen spesialisthelsetjenesten er blitt for fort nedbygd. At disse menneskene i dag blir plassert i institusjoner hvor de ikke hører hjemme, er et problem for de andre brukerne, og det er et problem for de ansatte. Vi må da vite og forstå at dette er mennesker som til dels kan være voldelige. Dette er til dels mennesker som er ute av stand til å ivareta seg selv, og som som sådanne er en trussel for sin egen person, de er det overfor andre brukere, og de er det relatert til de ansatte. Vi erfarer også at eldre mennesker utelukkes fra behandling grunnet alder. Skal vi gi en verdig omsorg til eldre, kan vi ikke akseptere at det foregår noe som jeg vil kalle en negativ diskriminering av eldre i Norge. Svaret vi ofte får fra Regjeringen, er at kommunene har fått overført x antall kroner mer - og mer og mer - noe som for øvrig kan diskuteres. Men dette dreier seg ikke bare om penger. I like stor grad dreier dette seg om kompetanse. Det er ikke slik i dag at spesialisthelsetjenesten innen området til enhver tid befinner seg lokalt eller i kommunene. Til og med innenfor distriktspsykiatriske senter kan man oppleve problemer med å dekke kompetansebehovet. Slik jeg ser det, bruker man faktisk kommunene helt bevisst for å fraskrive seg ansvar relatert til saken. Psykiatrien er et prioritert område som skal styrkes, hevdes det bastant fra de rød-grønne. Alle er i stand til å se at mange steder er det motsatte tilfellet. Ullevål universitetssykehus kutter 28 mill. kr eller elleve plasser. I Nord-Norge skal UNN kutte i psykiatrien med 10 mill. kr. 4,5 mill. kr av disse er innsparing i distriktspsykiatrien. 20 stillinger skal bort. Man slår sammen to korttidsposter til en subakuttpost. Korttidstilbudet forsvinner, med alvorlige konsekvenser for befolkningen, særlig i Troms og Finnmark. Behovet for disse tjenestene er der i fullt monn, men mangelen på bevilgninger fra dagens regjering fratar pasientene tilgangen til å få lindret sine sinnslidelser. Og hvem tror man vil ende opp med å betale dette som blir kuttet innenfor sykehussektoren? Jeg er stygt redd for at dette havner hos kommunene igjen - i et Kommune-Norge som verken har god nok økonomi, kan prioritere annerledes eller til syvende og sist har den nødvendige spesialisthelsetjeneste langt de fleste steder. Generelt om psykiske problemer: Det er slik at alle partier ønsker å styrke psykisk helsevern. Kanskje de vesentligste utfordringene vi står overfor, er å fange opp mennesker som har dette helseproblemet, på et tidlig nok tidspunkt, for vi vet at dess dypere traume man havner i, dess vanskeligere er det å få mennesker friske. Klarer man derimot å fange opp mennesker som har et psykisk helseproblem, tidlig nok, så er faktisk sjansen for å få dette mennesket friskt i langt større grad til stede enn det som er tilfellet med dagens system.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-04-01:
Tidligere var det fylkeskommunen som drev de psykiatriske sykehjemmene. I forbindelse med foretaksreformen ble disse overtatt av helseforetakene, og det er et botilbud for psykisk syke gamle mennesker. Jeg var i går i Radøy kommune og hadde en samtale med ordføreren der. Der har spesialisthelsetjenesten et psykiatrisk sykehjem. Fire pasienter skulle hjem til Radøy kommune, mens de andre skulle til andre kommuner, dit de kom fra. Det som gledet meg ved samtalen med ordføreren, var ikke det at de ikke hadde kompetanse på å skulle ta imot dem, men at utfordringen var på en måte å skulle løse det økonomiske knyttet til å skulle få såpass tunge sykehjemspasienter, som krever noe mer enn andre sykehjemspasienter. Jeg synes det er flott at kommunen kan stille opp med fagpersonale som kan ivareta disse pasientene på en god måte. Noen har snakket om at dette er pasienter fra sykehus. Dette er altså pasienter som har vært i sykehjem, spesielle psykiatriske sykehjem, og som nå skal tilbake til kommunene. Det er heller ingen uenighet i kommunene om at disse pasientene, disse beboerne, faktisk tilhører kommunene, og at det er kommunene som har ansvaret. Jeg har også forståelsen av at samarbeidet med spesialisthelsetjenesten om hvordan overføring skal skje, og når overføring skal skje, er godt mange steder. Kommunene vegrer seg altså ikke for å skulle ta imot dem som hører hjemme i kommunen, og som faktisk vil få et godt tilbud rundt omkring, men noe av utfordringen er på en måte det økonomiske. Derfor synes jeg også det er veldig bra å vite at av de midlene som ligger i opptrappingsplanen i dag, mottar, som statsråden sa, kommunene 260 mill. kr mer til drift av tilbudet angående psykisk helsevern enn spesialisthelsetjenesten. Mange kommuner vil nok ha utfordringer uavhengig av dette knyttet til alderspsykiatri, geriatri og økt psykologisk kompetanse rundt omkring i kommunene. Kompetanseløftet 2015 er jo nettopp et uttrykk for at en trenger å styrke kompetansen, men det er ikke noe som er gjort over natten. Så kommer heller ikke pasientene fra disse sykehjemmene plutselig tilbake til kommunen. Dette skjer gjennom et planlagt og godt samarbeid med spesialisthelsetjenesten etter hvert som de trapper ned det psykiatriske sykehjemstilbudet og overlater dette til kommunene. Jeg synes det er noe spesielt når representanten Jan-Henrik Fredriksen sier at en bruker kommunene «bevisst for å fraskrive seg ansvar». Det som kommunene er veldig tydelige på, er faktisk at disse menneskene er deres ansvar, og at de skal gi dem et kvalitativt godt tilbud. Så synes jeg også at representanten Hareide på en konstruktiv måte trekker fram demensplanen og videreutbygger mange av de ideene og tilbudene som ligger der, slik at de pasientene som i dag er i psykiatriske sykehjem, også kan dra nytte av den kompetanseoppbygging og det planverk som kommunene ellers må ha. 70-80 pst. av dem som trenger sykehjemsplass, er faktisk demente, og mange har tilleggslidelser. Så jeg synes ikke en skal se så mørkt på dette, men heller støtte kommunene i deres måte å møte denne utfordringen på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-04-01:
Denne saken dreier seg om å endre tidligere stortingsvedtak om rammene for sendetid for lokalradio. I forbindelse med at man nå skal over i en ny konsesjonsperiode er det ønskelig å gi rom for konsesjoner med større sendeflate og grunnlag for en mer kontinuerlig drift av lokalradioene. De fleste partiene er enige om dette, riktignok med litt forskjellig tilnærming. Jeg forutsetter at de enkelte partier redegjør for sine standpunkter der disse avviker. Høyre mener det er viktig å styrke lokalradioen som medium. Etter at Lars Roar Langslet for vel 25 år siden slapp mangfoldet til, er det nå viktig å gi rom for at også lokalradioen får et bredere og mer bærekraftig økonomisk og sendemessig fundament. Ved slike overganger er det imidlertid viktig å gjøre endringene slik at de volder minst mulig skade for allerede etablert virksomhet. Vi konstaterer at det i denne overgangen til nye konsesjoner i all hovedsak vil være mulig å tilfredsstille de behov som dagens aktører i dette markedet har. Imidlertid mener vi det vil være en riktig korreksjon at man der det er to sendenett, hvorav det ene defineres som et såkalt 24/7-nett, også kan legge til rette for at konsesjonær kan gis opp til 12 timer sendinger der forholdene for øvrig ligger til rette for det. Det er bakgrunnen for at vi også er med på et forslag hvor dette ligger til grunn. Jeg håper vi gjennom denne saken legger grunnlaget for en ny vekst i lokalradioen i vårt land, og at man nå kan komme videre i prosessen med konsesjonsbehandlingene uten ytterligere utsettelser. Jeg tar opp det forslaget Høyre er med på.
Espen Granberg Johnsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-01:
I allmennkringkastarmeldinga varsla Regjeringa at det ville kome ei sak om sendetidsfordeling når vi fekk ein ny konsesjonsperiode for lokalradio. Konsesjonsperioden går ut no til sommaren, og det er behov for forbetringar av ordninga. Det er mange lokalradioar landet rundt som slit økonomisk. Samtidig gjer desse radioane eit viktig arbeid for mediemangfaldet, og dei betyr mykje i mange lokalsamfunn. Vi meiner det opplegget Regjeringa har føreslått, vil styrkje driftsgrunnlaget for lokalradioane og dermed vere med på å oppretthalde mangfaldet av lokalradioar. Det er det som er det overordna politisk viktige. Det er bra at praktisk talt heile komiteen er einig om det viktigaste. Når allmennradioen no skal ha rett til minst 12 timar samanhengande sendetid, unngår vi at ulike nisjeradioar, som utgjer fleirtalet av konsesjonærane på eit sendenett, kan leggje beslag på store delar av den mest attraktive sendetida ved å dele opp sendetida for allmennradioen i mange smådelar. Dermed vil det bli meir attraktivt å betra føresetnadene for mange allmennradioar. Når vi samtidig opphevar plenarvedtaket om sendetid som Stortinget gjorde i 1995, vil det nye konsesjonsopplegget på den beste måten vareta interessene til ulike grupper lokalradioar.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2008-04-01:
Som saksordfører påpekte, var dette med lokalradioer - eller nærradioer, som det ble kalt på midten av 1980-tallet - noe som ble brakt inn i Norge, og som også var veldig sentralt i det å bringe valgfriheten i etermediene til Norge. Frem til det hadde man egentlig bare NRK, og man kunne velge å høre på NRK eller å skru av radioen. Vi som opplevde denne barndommen til nærradioen, eller lokalradioen, som man nå kaller det, vet at det ikke var lett å bygge opp nærradioer eller lokalradioer. Jeg var selv med og bygde opp Drammens største radio, Radio Fakta, som nå heter Kanal 1. Mange var innenfor markedet og prøvde seg. Mange tapte mye penger, og veldig mange radioer har forsvunnet. For å overleve krevdes det mange frivillige timer. Det krevdes mye dugnadsarbeid og mye pengetilføring fra foreninger, lag og næringsdrivende. Det ble ikke lettere etter at vi fikk P4, P3 og etter hvert også Kanal 24 på nettradioer. Da fikk man en betydelig konkurranse som lokalradioene måtte ta opp og prøve å overleve i. Dette har forverret situasjonen for mange lokalradioer ytterligere. I det å prøve å gjøre arbeidsbetingelsene best mulig for lokalradioene er dagens vedtak i hovedsak et godt vedtak. Det går helt klart i riktig retning, og det vil berede grunnen for at man mange steder skal kunne ha en heltidsradio som kan være kommersiell drivbar. Jeg håper at Regjeringen gjør alvor av å ta opp til vurdering situasjonen for nisjeradioene, både når det gjelder lempelige ordninger for små radiostasjoner, som nevnt i merknadene, og også når det gjelder begrensningene som er lagt på deres inntekter. Det er ikke mye man skal snu seg rundt før man kommer opp i 100 000 kr. Ellers var saksordfører inne på forslaget om at der man har to eller flere sendenett, skal man også kunne legge til rette for en ytterligere kommersiell konsesjonær som kan ha minst 12 timers sending. Det bør kunne være drivverdig i deler av landet vårt. Her mener jeg at flertallet i denne sal burde vise større fleksibilitet enn det det har gjort i merknadene.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-04-01:
Som saksordfører var inne på, er det noen avvik i innstillingen, og det er det jeg fra Kristelig Folkepartis side skal bruke litt av tiden på. Men først: Vi er i stor grad enig i innstillingen, nemlig muligheten som nå gis for kanskje enda bedre å sikre driftsmuligheter for lokalradioen, og dermed også understreke den betydningen mange lokalradioer har i sine lokalsamfunn. Etter Kristelig Folkepartis mening må også hensynet til mindre lokalradioer og nisjeradioene vurderes, og enkelte stasjoner vil nå bli rammet dersom Stortingets vedtak av 13. juni 1995 blir opphevet. Det gjelder særlig stasjoner i regi av ideelle og frivillige organisasjoner. Det er derfor en fare for at kommersielle aktører favoriseres på bekostning av de ideelle. Fra vår side gikk vi derfor allerede ved Stortingets behandling av kringkastingsmeldingen «Kringkasting i en digital fremtid», som ble behandlet i høst, imot å oppheve det nevnte plenarvedtaket. I den konkurransen som er om relativt begrensede reklameinntekter og i kampen om lytterne blir det ofte mindre rom for smale grupper. Medieutviklingen de siste årene har også ført til mer kommersialisering og mindre, ikke større, mangfold når det gjelder innhold. Vi fra vår side ønsker virkemidler som fremmer mangfoldet i programtilbudet. Vi mener derfor det er uheldig når flertallet går inn for å oppheve et stortingsvedtak som fram til nå har gitt små lokalradioer rett til sendetid i «prime time», altså mellom klokka 06 og 18. Vedtaket som flertallet i innstillingen legger opp til, vil få betydning for de stasjonene som sender på steder der det kun er ett sendenett som deles med en kommersiell radioaktør. Den kommersielle aktøren vil få langt sterkere forhandlingskort i kampen om sendetid i denne mest attraktive sendetiden. Jeg er selvfølgelig klar over at for de fleste lokalradioene har det ingen stor betydning dersom stortingsvedtaket blir opphevet, men for de få det gjelder, blir vedtaket alvorlig. På denne bakgrunn går vi imot forslaget fra flertallet. Kristelig Folkeparti vil at det skal være gode driftsvilkår for nisjeradioene og lokalradioene, og det er satt et øvre tak nå for reklame- og sponsorinntekter for lokalradioer på 100 000 kr eller 30 pst. av virksomhetens samlede inntekter i driftsåret. Det er derfor positivt at en samlet komite i innstillingen ber Regjeringen vurdere å øke beløpsgrensene. Det pekes også på i innstillingen at Norsk Lokalradioforbund mener det kan være fornuftig å øke inntektsgrensene til henholdsvis 135 000 kr og 40 pst. Med dette har jeg da tatt opp de avvik Kristelig Folkeparti har fra flertallsinnstillingen.
Trond Lode (Senterpartiet), 2008-04-01:
Senterpartiet støttar innstillinga frå komiteen. I dette ligg det ei erkjenning av at det er nødvendig å sikra rammevilkåra for lokalradioane ved å forenkla og ved å dela ut konsesjonar med rett til samanhengande sendetid. Frå Senterpartiet si side har me ei underliggjande bekymring for om me trekkjer dette for langt. Konsekvensane av desse endringane kan verta at 40 pst. av lokalradioane ikkje får konsesjon. Det vil stilla strenge krav til tildelingsprosessen å sikra hovudføremålet om mangfald i lokalradiotilbodet. Der føreset me at det vert ivareteke på ein god måte. Komiteen har vorte kjend med at desse nye prinsippa for tildeling kan stå i vegen for gode lokale samarbeidsløysingar mellom konsesjonærar og mindre, friviljuge radiostasjonar, som Kristelig Folkeparti-representanten var inne på. Løysingar er komne i stand på grunnlag av Stortingets vedtak frå 1995, der alle nærradioane med konsesjon skulle ha moglegheit til å ha sendetid i «prime time». Eitt eksempel er samarbeidet på Jæren, der det berre er eitt sendenett, som JærRadioen har konsesjon på. Der har JærRadioen og Jæren Misjonsradio vorte einige om ein halvtimes sendetid for Jæren Misjonsradio om morgonen, som følgje av Stortingets vedtak frå 1995. Det er nødvendig å oppheva vedtaket frå 1995 for ikkje å undergrava heile føremålet med nye tildelingsprinsipp. Fleirtalet i komiteen har likevel vore bekymra for konsekvensane i høve til slike gode samarbeidsløysingar. Der vil eg visa til statsrådens svarbrev, der han understrekar at det framleis er full anledning til å vareta slike løysingar. Senterpartiet håpar at den nye tildelingsrunden vil gje robuste lokalradioar i det heile, og me håpar at me skal klara å oppretthalda eit mangfald av lokalradioar over heile landet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2008-04-01:
Det området vi behandler i dag, har vært gjennom store endringer. Det har vært en vanskelig og smertefull prosess å bygge opp det vi har av radiostasjoner i dag. Det Langslet fikk til ved å bryte monopolet og legge det konsesjonsgrunnlaget vi i dag bygger videre på, var valgfrihet og ytringsfrihet - med alle de viktige tankene som lå i bunnen. Det var retten til å velge hva man faktisk skal høre på, og retten til å kunne drive radiokanaler som også er mer regionalt basert enn det vi hadde med én statlig aktør. Så til det som ligger i forslaget fra Regjeringa. Det er vel et ordtak som heter rett tenkt, men galt lell. Det er helt «rett tenkt» i forhold til prinsippene, det å få til kommersielt drivbare konsesjoner, å sikre rammevilkårene for dem som driver, og faktisk å få ryddet opp litt i eteren. Det som blir «galt lell» er når prinsippet bryter med det som er virkeligheten, når kartet bryter med virkeligheten. Vi ønsker konkurrenter der konkurransen fungerer. Når vi ser at det er forskjellig rundt omkring i landet, må det være mulig å lage prinsipper som tar opp i seg at kartet er forskjellig rundt omkring. Det er derfor Venstre har støttet det forslaget som ligger til votering i dag. Jeg håper at regjeringspartiene ser at her er kartet forskjellig rundt omkring i landet. Her er det slik at prinsippene må håndteres litt forskjellig for faktisk å kunne stå seg. Å vurdere kart og prinsipper når man skal foreta slike viktige veivalg, må man også klare å gjøre i denne salen. Jeg håper at regjeringspartiene tar opp i seg den bekymringen vi har over at markedet fungerer noen steder med store aktører, men på grunn av vår iver ikke får muligheten til å fungere andre steder. Egentlig er det en annen målsetting for det vi gjør, enn det som blir konsekvensen noen steder rundt omkring i landet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-01:
Det er to forskjeller mellom det som representanten Kvassheim tar opp når det gjelder avisene og dette med radio. Den ene er jo - og det vet vel Kvassheim, som selv er mediemann - at man trenger ikke konsesjon for å starte avis. Det er ikke en begrenset ressurs å få gitt ut avis på papir. Her snakker vi om en frekvensressurs som er begrenset, og det er derfor vi har et konsesjonssystem. Det er viktig å legge til rette for at de som skal drive på dette systemet, både har bredde og er mange og også har en økonomisk bærekraft. Den andre store forskjellen er, og det er helt riktig, som representanten Kvassheim sier, at man for å beholde en mangfoldig avisstruktur krever ganske betydelige uttellinger over statsbudsjettet. Jeg vet ikke om venstrerepresentanten Kvassheim mener at man da skal lage et tilsvarende system for radio, slik at man skal bruke store pressestøttemidler for å opprettholde dette mangfoldet dersom det kommersielle grunnlaget ikke er til stede. Det ble i hvert fall ikke foreslått i forrige regjeringsperiode da partiet til Kvassheim satt i regjering, og jeg har vel heller ikke sett det i de alternative statsbudsjettene så langt. Jeg tror det er bedre å sikre at de aktørene som faktisk får konsesjon, ikke bare har en frekvens å sende på, men også har et økonomisk grunnlag å drive for. Det skaper forutsigbarhet for de ulike aktørene.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-05-22:
Jeg vil på vegne av representantene Ivar Kristiansen, Elisabeth Aspaker og meg selv fremme forslag om å bedre kvotefleksibiliteten for havfiskeflåten.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Jeg har gleden av å framsette et representantforslag fra representantene Laila Dåvøy, Line Henriette Holten Hjemdal og meg selv om bedre tilrettelegging for syklister i byer og tettsteder.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Saksordføreren har redegjort grundig for innstillingen, og som den viser, er det faktisk bred politisk enighet om at det er ønskelig å få inn en bestemmelse i Grunnloven om vern mot diskriminering, enten det er på grunn av kjønn eller minoritetstilhørighet, slik dette er formulert i de ulike internasjonale menneskerettighetskonvensjoner. Det samme gjelder en bestemmelse om likestilling mellom kjønnene. Det vil være en naturlig fornyelse av Grunnloven å få inn en slik bestemmelse som en utdypning av dagens § 110c. Når Arbeiderpartiet i dag ikke støtter forslaget, er grunnen at Diskrimineringslovutvalget bl.a. foretar en samlet vurdering av menneskerettighetenes plass i Grunnloven. Utvalget skal være ferdig med sitt arbeid i juli neste år, og det vil da være naturlig, mener vi, å avvente utvalgets innstilling. Grunnloven inneholder i dag et vern om menneskerettighetene og en rekke detaljerte bestemmelser om enkelte forhold som hører inn under menneskerettighetsbegrepet. En naturlig del av fornyelsen av Grunnloven på dette punktet vil være å samle disse bestemmelsene, samtidig som man fører inn bestemmelser som mer presist enn i dag reflekterer innholdet i de ulike internasjonale menneskerettighetskonvensjonene Norge har forpliktet seg på. Vi mener altså at dette best kan gjøres ved at vi får innstillingen fra Diskrimineringslovutvalget på bordet. Det er heldigvis slik at det i det daglige arbeidet mot diskriminering og for likestilling er to ting som er viktigere enn nye bestemmelser i Grunnloven. Det er det øvrige lovverket vi har, og praktiseringen av det, og det er kanskje først og fremst våre holdninger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Representanten Foss sier at han ikke kjenner til at noen erfarne jurister har ment at dette materialet er vanskelig. Da vil jeg bare sitere lederen i Advokatforeningen, som skriver: «Anvendelsen av rettsstoff derfra» - altså fra Den europeiske menneskerettskonvensjon og FNs regelverk - «er en krevende oppgave - det vet de av oss som har hatt saker om dette i norske domstoler. Rettskildematerialet er(med unntak for et fåtall dommer som gjelder Norge) på engelsk og fransk.» (med unntak for et fåtall dommer som gjelder Norge) Jeg siterer videre: «Selv erfarne jurister kan raskt bli fremmedgjort i dette rettsstoffet. Vi bør derfor nå få nevnte borgerrettigheter på forståelig norsk i Grunnloven.» Dette skriver altså lederen i Advokatforeningen, som er en erfaren jurist. Så det er nok slik at behovet for å få dette på plass i Grunnloven er erkjent av flere. Jeg skjønner at representanten Foss også kanskje mener det, men at han vil vente til utvalget har lagt fram sin utredning. Jeg ser positivt fram til at Høyre vil være med på et slikt grunnlovsforslag i framtida.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-05-22:
Jeg kan tiltre saksordførerens innlegg i sin helhet, bortsett fra konklusjonen. Den har jeg problemer med å forstå, fordi det er bred enighet i Stortinget om behovet for diskrimineringsvern. Knapt noe land har vært så presist med å implementere og respektere FNs konvensjoner som verner mot diskriminering, og Den europeiske menneskerettskonvensjon. Forrige taler sa at selv gode jurister har problemer med bruk av Den europeiske menneskerettskonvensjon som rettskilde. Det er meg fremmed - absolutt fremmed. Jeg har ikke sett noen jurist hevde det synspunkt hittil at jurister skulle ha problemer med å slå opp i Den europeiske menneskerettskonvensjon eller å respektere dommer ved domstolen i Strasbourg. Det praktiske diskrimineringsvern er derimot en utfordring. Det vil det være uavhengig av grunnlovsbestemmelser, for det er ikke alt praktisk diskrimineringsvern som kan sikres gjennom lovverk, ei heller gjennom Grunnloven. Det har skjedd mye positivt internasjonalt når det gjelder diskrimineringsvern de senere år - ikke minst det faktum at FN av og til har mannet seg opp til å slå ned på diskriminering på grunnlag av seksuell legning og på grunnlag av religion, som i mange land for tiden kanskje er den mest utbredte form for diskriminering, og som til dels har tiltatt i omfang. Men i motsetning til det jeg oppfatter som et flertall av FNs medlemsland, respekterer Norge faktisk slike antidiskrimineringsavgjørelser både på europeisk og internasjonalt plan. Hva er det da uenigheten går på? Det går på følgende: Man har nedsatt et utvalg som skal vurdere om og på hvilken måte diskrimineringsvern skal innarbeides i den norske grunnlov, og dette utvalg skal legge frem sin innstilling innen et års tid fra nå av, rettere sagt innen 1. juli 2009. Spørsmålet er da om man kan vente til utvalget har lagt frem sin faglige innstilling før man eventuelt inkluderer det i en ny grunnlovsbestemmelse - eller flere. Jeg kan altså ikke se noe argument som skulle tilsi at man ikke kan vente dette året på å få det faglige grunnlaget for en grunnlovsendring. Tross alt er grunnlovsendringer noe vi ikke gjør annenhver dag her i Stortinget. Vi har også en tradisjon for å ha et godt faglig grunnlag for å gjøre det. Det praktiske diskrimineringsvernet vil ikke lide av at man venter et år med en grunnlovfesting av det det er bred enighet om i dette stortinget.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-05-22:
Representanten Andersen blander to ting - rettskildematerialet og en grunnlovsbestemmelse. En norsk grunnlovsbestemmelse om diskrimineringsvern vil ikke frita jurister fra å måtte søke i rettskilder også i dommer som er falt i Den europeiske menneskerettighetsdomstol. At det kan være komplisert, kan jeg godt se. Men for å si det slik: Det er av de utfordringene en jurist er utdannet for å ta. Det blir ikke noe lettere etter en grunnlovsbestemmelse i Norge.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Saksordfører Lars Peder Brekk har gjort greit rede for de ulike partienes ståsted i denne saken. Jeg finner likevel grunn til å understreke at utgangspunktet for Kristelig Folkepartis politikk er det kristne menneskesynet, som innebærer at hvert enkelt menneske har en uendelig verdi. Menneskeverdet er ukrenkelig og skal ikke være gjenstand for gradering ut fra alder, prestasjoner, kjønn, seksuell legning, bosted, hudfarge, tro eller livssyn. Bare så det er sagt. Dette er også prinsipper som er søkt ivaretatt i menneskerettighetserklæringene. Menneskerettighetene er allerede nedfelt i Grunnloven i mer generell form. Vi har også en egen menneskerettighetslov som lister opp en rekke internasjonale konvensjoner og protokoller på dette området, som skal gjelde som norsk lov. Kristelig Folkeparti er i utgangspunktet absolutt åpen for - og flere har understreket at de ser det på samme måten - en mer detaljert grunnlovsbestemmelse om menneskerettighetene og det vern disse gir mot diskriminering. Men som flere har vist til, utreder det såkalte diskrimineringsutvalget, som skal legge fram sin innstilling innen 1. juli 2009, spørsmålet om et generelt diskrimineringsvern i Grunnloven. Vi mener derfor, i likhet med flere, at det er naturlig og riktig å avvente denne utredningen, slik at det så kan foretas en mer helhetlig vurdering av saken. Kristelig Folkeparti vil på denne bakgrunn i dag stemme mot det foreliggende grunnlovsforslag.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Stortinget har ved flere anledninger tidligere behandlet lignende forslag om endring av Grunnloven for å oppheve statskirkeordningen, og forslagene har alltid blitt avvist. Stortingsmeldingen om forholdet mellom stat og kirke ligger nå til behandling i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. For få uker siden ble det som kjent etter forhandlinger enighet mellom alle partier her i huset om det framtidige forholdet mellom stat og kirke. Forliket innebærer at det også vil bli endringer i Grunnloven. Forslag om dette vil bli fremmet i denne sesjonen og behandlet i neste stortingsperiode. På bakgrunn av dette har komiteen ikke funnet det naturlig å gå grundig inn i de foreliggende grunnlovsforslag. Det er derfor en samlet komite som nå avviser forslagene.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2008-05-22:
Lat meg også tiltre saksordførars utgreiing. Vi i Framstegspartiet er også stort sett einige i alt det han sa, bortsett frå konklusjonen. Lat meg også rose forslagsstillarane, for eg synest for så vidt det er fornuftig og riktig at vi med tid og stunder også får grunnlovfesta ein menneskerettsparagraf. Når vi no er i den situasjonen at det utvalet som går grundig gjennom dette, nesten er i mål, trur eg - også med bakgrunn i at det tar lang tid å endre Grunnlova - at det vil vere fornuftig å avvente dette utvalet si utgreiing. Når vi først går til det skrittet å gjere noko som faktisk eit samrøystes storting ser ut til å meine, iallfall med den samansetjinga det har i dag, bør vi gjere det korrekt. For som sagt: Det tek litt tid. Og dersom vi må endre det igjen, vil det gå over eit stortingsval før vi kan gjere det. Det er nok å vise til at noko av det første denne komiteen gjorde då han vart sett ned etter stortingsvalet sist, var faktisk å endre på skrivefeil, som då tok litt tid. I det same møtet laga vi eit grunnlovsendringsforslag som igjen krev at vi endrar det, kanskje i neste stortingsperiode, fordi det var nokre skrivefeil som ikkje var i tråd med den språkforma som Grunnlova er laga i. Lat meg då som ein digresjon seie at eg er av den meininga at vi kanskje burde revidere heile Grunnlova og få ho på eit språk som er naturleg for Noreg i dag - gjerne på nynorsk, for å seie det sånn, men også på bokmål. Så hadde eg personleg kunne sett for meg at Stortinget 17. mai 2014 kunne vedta ei ny grunnlov som er språkriktig, sett i forhold til dagens. Det er nok meir draumar enn verkelegheit så langt, trur eg. Men det kan då vere ei sak som kanskje kan såast no og spire fram litt seinare - etter at vedkomande har slutta i Stortinget.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
La meg først replisere til representanten Solholm at i spørsmålet om Grunnlovens utforming og tekst finnes det mange synspunkt. Der representerer jeg det motsatte standpunkt. Jeg mener at man skal beholde den tekst og den språkform Grunnloven har, og jeg ser ikke fram til at man i 2014 skal revidere dette. Jeg tror tvert imot at det ligger en viss - skal vi si - symbolsk og historisk betydning i at man velger å beholde språkføringen, om enn snirklete og gammeldags. I dette spørsmålet tror jeg at de fleste partier vil være delt, eller at de ulike representantene vil ha ulikt syn. Dette knyttes ikke til partifarge, men knyttes mer til hvordan man opplever at Grunnloven skal fungere. Så til grunnen til at jeg tok ordet. Dette er en veldig positiv debatt. At man da i dag ikke får flertall for det forslaget som ligger der, er etter mitt skjønn ikke av avgjørende betydning. Jeg har stor forståelse og respekt for dem som mener at man skal avvente Diskrimineringslovutvalgets innstilling, som kommer neste sommer. Det er det god grunn for, og mange her i salen har gitt en god begrunnelse for hvorfor det er viktig å vente. For når man setter ned et utvalg, skal man selvfølgelig avvente utvalgets konklusjon. Det er også en lang prosedyre, og det er lang tradisjon for at Grunnloven skal ha en ordentlig gjennomgang. Man gjør ikke dette nærmest ved benkeforslag i Stortinget. Fra samtlige partier har det i denne saken vært uttrykt forståelse og sågar støtte for innholdet i den lovparagraf som Lars Peder Brekk på vegne av mindretallet på en aldeles utmerket måte la fram. Det betyr jo at i neste runde vil det i denne salen forhåpentligvis være et bredt flertall som ønsker at de bestemmelser som vi i dag får nedstemt, skal føres inn i Grunnloven. Det at vi nå legger dette fram til votering, henger også sammen med at disse grunnlovsbestemmelsene skal behandles i løpet av de første tre år av et storting, og ikke i siste sesjon. Dette forslaget er, som alle er kjent med, levert inn i forrige periode, og det ville være unaturlig for oss ikke å ta dette fram til votering, selv om vi ser at det vil bli nedstemt. Men utgangspunktet mitt er at det har vært en veldig positiv debatt knyttet til dette, og at man i neste storting vil ta det historiske skritt å få en egen bestemmelse i Grunnloven knyttet til diskrimineringsvern av minoriteter, som vil være et stort og betydelig skritt for vår nasjon.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Som det framgår av innstillingen, velger SV ikke å fremme forslag i salen til dette punkt. Begrunnelsen for det ligger i at vårt prinsipielle utgangspunkt skal behandles i neste debatt, nemlig det som går på den republikanske statsform som styresett for landet, og at det spørsmålet vi her behandler, implisitt ligger i det samme spørsmålet. I så måte slutter jeg meg til saksordførerens prinsipielle betraktning rundt dette, nemlig at spørsmålet i stor grad kan oppfattes som et hypotetisk spørsmål. I den grad man noensinne skulle komme i en så uheldig situasjon, ville man selvfølgelig være i stand til å håndtere det, også uten grunnlovsbestemmelsen. Utgangspunktet vårt ligger altså i forslaget om republikansk statsform, som skal behandles i neste debatt.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Som resten av den delen av vår grunnlov som omhandler monarkiet, er også § 5 preget av å være skrevet i en annen tid. Tanken om at én av landets innbyggere prinsipielt settes i en annen stilling enn alle andre, strider for mange mot tanken om alle menneskers likeverd. At en konge skal være bundet av loven, men uten at samfunnet har sanksjonsmidler dersom loven brytes, hører liksom ikke hjemme i vårt samfunn. I vårt naboland Danmark har man løst dette spørsmålet ved å innføre en ordning hvor det heter: «Kongen, med ministerkontrasignatur, kan give afkald på sin immunitet for en enkelt sag, således at et bestemt retskrav mod ham tages under påkendelse ved domstolene.» På den måten opprettholder man kongens særegenhet, men åpner for å gi samfunnet mulighet til å reagere mot klare overtramp. Som mindretallet, SV, viser til, har Norge sluttet seg til Den internasjonale straffedomstol i Haag. Denne traktaten gir ikke adgang til å påberope seg nasjonale bestemmelser om statslederes immunitet, og ville, i en høyst hypotetisk situasjon, kunne ført til at Norge måtte vurdere å utlevere en statsleder. Spørsmålet om å avskaffe Kongens immunitet mot rettsforfølgelse vil neppe ha noen praktisk betydning under de rådende forhold, men bør naturligvis vurderes på nytt dersom det en gang i framtiden skulle bli aktuelt å vurdere en ny statsform. I tråd med innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen anbefaler jeg at forslaget fra SV ikke bifalles.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Jeg vil gjerne gjengi litt fra det oppropet regjeringen utformet til det norske folk før avgjørelsen om statsform i 1905. Der het det bl.a.: «Ved unionens opløsning blev Norges grundlov urørt undtagen for de bestemmelsers vedkommende, som bortfaldt av sig selv som en nødvendig følge af unionens ophør. Derfor kunde ogsaa stortinget den 7de juni i fuld overenstemmelse med grundloven anmode kong Oscar om at tillade en prins af kongehuset at bestige Norges trone. Norge er den dag idag fremdeles et kongedømme og har sin gamle grundlov. Ifølge denne grundlov tilkommer det stortinget paa folkets vegne og i dets navn at vælge en konge. Men denne ret vil stortinget ikke gjøre brug af, hvis et flertal af det norske folk ønsker at benytte den nu indtraadte tronledighet til at forandre statsformen. Hvis et flertal af de stemmende ønsker en saadan forandring, bør kongevalg nu ikke foregribe dette, men folket bør da efter nye valg faa anledning til at drøfte spørsmaalet og fatte sin beslutning.» Folket valgte kongedømme, og monarkiet har siden hatt bred oppslutning. Dette skyldes ikke minst at våre konger har opptrådt klokt i det daglige og stod rakrygget da landet vårt ble angrepet. Derfor har det heller ikke vært reist noe krav om en folkeavstemning om spørsmålet. Derfor ser jeg pr. i dag ingen grunn til å endre statsform. Men som min partifelle Tor Oftedal uttalte under en tilsvarende debatt i denne sal 2. mars 1972, kan det komme andre tider. Han formulerte det slik: «Jeg har bare ment å gi uttrykk for at systemet har virket så vidt bra siden 1905 at det ikke foreligger noe umiddelbart behov for å kaste vrak på det. Derimot ser jeg ikke bort fra at problemet kan komme til å melde seg en gang i fremtiden.» Vel, det gjenstår å se. Jeg vil anbefale at forslaget til endring av statsform ikke bifalles.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Nok ein gong opplever me at representanten Vaksdal har ein oppkonstruert replikk. Det er klart at det er stor einigheit i Noreg om at me skal ha breitt nærvær i Nord-Noreg og i våre område, og det er òg stor einigheit om at me skal ha stor aktivitet på næringsområdet. Samtidig er det slik at det alltid har vore snakk om at me må ha ein balanse mellom det som er økologisk ønskeleg, og det som er økonomisk ønskeleg i desse områda. Når det gjeld oljeaktiviteten, har det sidan me begynte med oljeaktivitet i Noreg på slutten av 1960-talet, alltid vore ein balansegang mellom omsynet til miljøet, omsynet til fiskeria og omsynet til oljeaktiviteten sjølv. At ein i desse områda - nordområda, som me veit er sårbare - går sakte fram, betyr ikkje at ein ikkje tek ansvaret for å få ei positiv utvikling på dette området. Eg vil igjen seia: Dette er ei oppkonstruert problemstilling. Regjeringa sin nordområdestrategi står fast, og me fører ein aktiv politikk på dette området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Når det gjeld enkeltformuleringar i denne utgreiinga, meiner eg at utanriksministeren sjølv får svara på det spørsmålet. Men det som er heilt klart, er at me har eit breitt nordisk samarbeid som blir styrkt ved at me òg tek del i ein del andre strukturar. Me har no eit sikkerheitssamarbeid i regi av EU - Nordic Battle Group - og me har òg strukturar gjennom NATO-systemet som gjer at det nordiske samarbeidet blir djupa ut. Det er klart at det som er det mest forpliktande i samarbeidet i Norden, er dei strukturane som er vedtekne gjennom EØS-avtalen - i tillegg til dei vedtaka som er gjorde i Nordisk Råd, og andre ting. Så eg kan ikkje skjønna at dette er ei problemstilling som me skal bruka veldig mykje tid på. Gjennom dei andre nordiske landa sine medlemskap i EU og vår medlemskap i EØS har me fått mange strukturar og felles arenaer som me òg kan utnytta i ein nordisk samanheng, og eg reknar med at det er det utanriksministeren her viser til.