Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-12-19:
Situasjonen for den hviterussiske opposisjonen er blitt ytterligere forverret etter presidentvalget 19. mars i år. Flere opposisjonsledere og aktivister er blitt fengslet etter lukkede rettssaker der dommere har ilagt straffer hjemlet i den kriminelle straffelov. Videre foregår det en systematisk diskriminering av opposisjonelle i forbindelse med tildeling av studieplasser, studiefinansiering og jobber. Det slås ned på all kritikk av regimet. Vestlige lands tiltak mot Hviterussland har i hovedsak vært å legge begrensninger på hviterussiske ledere ved å nekte dem visa. Blant annet har EU og USA truffet slike tiltak, etterfulgt av Norge. Visanekt antas ikke å ha noen stor praktisk betydning, men en signaleffekt. Dette ble klart etter at ledelsen i Minsk framførte protester i OSSE. I tillegg har vestlige land truet med å fryse konti, noe som har vist seg å være vanskelig, da de ikke så lett lar seg oppspore. Parallelt med dette har EU holdt fram økonomiske incentiver: Hvis Hviterussland slipper politiske fanger fri og lar være å forfølge opposisjonelle, tilbys økonomiske fordeler. Venstre mener det er viktig å øke presset mot regimet i Minsk, både bilateralt, gjennom multilaterale fora og gjennom økt støtte til den hviterussiske opposisjon. Lukasjenko må få erfare at presset mot ham øker, både innenfra og utenfra. Han må innse at hans regime er uønsket i dagens Europa. Venstre stiller seg derfor bak Regjeringens plan om å øke støtten til opposisjonen til 9 mill. kr for 2007. Videre stiller vi oss bak anmodningen fra Stortinget om at det utarbeides en strategi for demokratistøtte til det sivile samfunn og opposisjonen i Hviterussland. Strategien bør legge vekt på å støtte partier som representerer den demokratiske opposisjon, menneskerettighetsgrupper og NGO-er samt frie fagforeninger og studenter. Det bør bl.a. gis stipend til studenter, professorer og forskere som er blitt sagt opp på grunn av politisk aktivitet, eller blitt fratatt mulighet til å finansiere sine aktiviteter. Videre bør familiene til de opposisjonelle som sitter i fengsel, få hjelp. Dette bør skje via så vel formelle som uformelle kanaler. Videre bør strategien legge vekt på møteplasser, beskyttelse og informasjonsspredning. Et sentralt siktemål bør være å svekke informasjonsmonopolet til regimet. Dette kan skje gjennom støtte til uavhengige journalister og skribenter, bedre tilgang til frie internettmedier, støtte til trykking og støtte til frie etermedier som sender program til Hviterussland fra utlandet. Venstre har følgende kommentarer til strategien: De fleste tiltakene rettet mot Hviterussland har i hovedsak to relativt små målgrupper: de som tilhører regimet, og den synlige delen av opposisjonen. Mellom disse sjiktene befinner de fleste av Hviterusslands ti millioner innbyggere seg. For å nå fram til disse bør strategien styrke folk til folk-samarbeid mellom Norge og Hviterussland. Visabestemmelser bør lempes på, og flere gratis visa bør deles ut. Videre bør strategien bidra til en bredere kontakt mellom det norske og det hviterussiske sivile samfunn, gjennom bl.a. støtte til besøksreiser og -opphold. NGO-er som ønsker å engasjere seg, bør få bistand fra norske myndigheter. En annen kommentar går på at strategien bør koordineres med tilsvarende innsats fra andre vestlige land. Norske myndigheter bør samarbeide tett med dem, herunder bl.a. EU og USA, for å koordinere og målrette demokratifremmende tiltak. Videre bør multilaterale organisasjoner som FN og OSSE, der Hviterussland er medlem, brukes aktivt. Jeg vil her også peke på samarbeidet i Nordisk Råd, med sikte på å hjelpe opposisjonen i Hviterussland, som representanten Lønning nettopp har nevnt. En tredje kommentar går på risiko forbundet med opposisjonell virksomhet i Hviterussland. I fjor vedtok regimet en lov som gjør det straffbart for hviterussere å ha kontakt med andre land eller utenlandske organisasjoner dersom denne kontakten bringer Hviterussland i miskreditt. Dette medfører en betydelig risiko for opposisjonelle som tar imot hjelp utenfra. Videre setter det grenser for hvor mye utenlandsk støtte de kan ta imot, og hvor effektivt de kan nyttiggjøre seg den. En stor del av den norske støtten har gått via den norske Helsingforskomiteen, som har sine egne kanaler og samarbeidspartnere. Dette vil jeg berømme komiteen for. Til slutt vil jeg peke på Russlands sentrale rolle. Venstre mener det vil være av spesielt stor betydning å videreføre dialogen med russiske myndigheter. De bør bidra til å legge press på Lukasjenko. Russland har riktignok tilkjennegitt at de vil heve den gunstige prisen de har på gassleveranser til Hviterussland. Dette vil trolig få høyst merkbare følger for regimet. Det vitner om at forholdet mellom Minsk og Moskva ikke er det aller beste. Russlands fremste anliggende er imidlertid neppe å fremme demokrati i Hviterussland. Mye tyder på at Russlands hensikt er å tvinge en tidligere vasall til lydighet og få økt kontroll over Hviterusslands energisektor. Det gjenstår å se hvilke følger dette vil få for regimet i Minsk. Mye tyder på at presset mot Lukasjenko vil øke fra flere hold i tiden som kommer – fra Russland, fra det internasjonale samfunn og fra den indre opposisjonen i Hviterussland. Hvordan regimet håndterer de forestående lokalvalgene, vil kunne gi en indikasjon på hvor effektivt dette presset virker. For Venstres del er det viktig å understreke at alle politiske budskap adressert regimet i Minsk, og all hjelp til opposisjonen, bør ha ikke-vold som gjennomgående tema. De ikke-voldelige omveltningene i Ukraina og Georgia setter en standard som Hviterussland også bør følge.