Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-12-11:
En god næringspolitikk, vekst og konkurranseevne er avhengig av ansvarlig økonomisk politikk og langsiktighet i virkemidler og tiltak. Regjeringens framlegg til statsbudsjett for 2008 legger opp til at bruken av oljeinntektene blir 7 milliarder kr lavere enn handlingsregelen tilsier, og i en situasjon med press i økonomien er dette et viktig signal for å unngå en sterkere kostnadsvekst enn hva konkurranseutsatt næringsliv kan leve med. Budsjettforslaget legger til rette for utvikling av et framtidig næringsliv, som vi ønsker oss. Regjeringen styrker satsingen på næringsrettet forskning. Jeg har lyst til å understreke det – i en situasjon der opposisjonen i stor grad driver med svartmaling av de forslagene vi har. De samlede bevilgningene til forskning og utvikling i 2008 er på nærmere 18 milliarder kr. De er altså økt med 3 pst., eller med 1,2 milliarder kr, i forhold til 2007. Når det gjelder Nærings- og handelsdepartementet, er det videre – som jeg sa i replikkvekslingen her – en bevilgning på 1,8 milliarder kr. Det er en økning på 5 pst. fra 2007. Og vi har sett en økning etter regjeringsskiftet i 2005 som er betydelig, nesten 40 pst. Når det samtidig er store investeringer i infrastruktur, bl.a. full bredbåndsdekning i hele landet og endringer i rammevilkårene for bioenergi, som nå foreslås, markerer det en vilje til å legge til rette for både et miljøvennlig og et kunnskapsintensivt næringsliv i framtiden. Næringslivet preges i stadig større grad av et økende mangfold og av ulike behov. Konkurransen mellom bedrifter og mellom nasjoner dreier seg om evnen til omstilling og jakten på konkurransefortrinn. Næringspolitikken må rettes inn mot det å identifisere fortrinn og styrke disse gjennom valg av næringspolitiske virkemidler. Jeg er derfor glad for at Regjeringen nå foreslår et nytt statlig fond, på 2,2 milliarder kr, hvorav 0,5 milliarder kr skal brukes i marin sektor. NOx-avgiften og innretningen av denne har vært omstridt, som nevnt også i innlegg tidligere i dag. Jeg forventer at de forhandlingene som nå er i sluttfasen, vil innebære at det kan etableres en forpliktende miljøavtale med staten for å redusere NOx-utslippene. Forhandlingene har tatt lang tid – for lang tid. Det er viktig at de sluttføres raskest mulig, både for å avklare næringslivets rammevilkår og for å sikre ordningen legitimitet. Denne formen for samarbeid mellom staten og næringslivet bør og må kunne danne en mal i framtiden også for andre ordninger for å redusere klimautslipp. Norsk landbruks viktigste oppgave er å produsere trygg og ren mat for norske forbrukere. Et livskraftig Norge krever et livskraftig landbruk. Det innebærer et landbruk hvor det er rom for både små og store enheter, og hvor man oppmuntrer til lokalt mangfold og kreativitet. Et effektivt importvern er en grunnleggende forutsetning for å kunne føre en nasjonal jordbrukspolitikk. Den siste tids utvikling med hensyn til matvareprisene internasjonalt og etterspørselen etter matvarer endrer ikke på det hovedbildet. Prisøkningen internasjonalt gir imidlertid viktige signaler om muligheter og om behovet for prisøkning også i det norske matvaremarkedet. Spesielt i en situasjon der det er mangel på norskproduserte produkter, som f.eks. storfekjøtt, lam og melk, må man kunne forvente at bonden etter hvert vil kunne imøtese en økning i prisene på sine produkter, noe som også vil kunne bidra til å øke den norske produksjonen. For en næring som fortsatt har behov for økte inntekter, vil dette være viktig, og dette handlingsrommet må utnyttes. Jeg har også lyst til å understreke at det er positivt at Regjeringen gjennomfører en grønn skatteveksling for landbruket. Mineraloljeavgiften settes opp med 40 øre, slik at bruk av bioenergi gjøres mer lønnsomt. Samtidig oppveies dette av en økning i landbruksfradraget. Så til fiskeripolitikken: Jeg vil avvise at det har skjedd store endringer i norsk strukturpolitikk de siste årene. Den strukturpolitikken vi har i dag, bygger i store trekk på den politikken som det fram til 2003 var tverrpolitisk enighet om. Hovedtrekkene i den nye strukturpolitikken har vært klare siden Stortinget gjorde sitt vedtak 5. juni i år, men enkelte spørsmål har naturligvis blitt fulgt opp av departementet og av Fiskeridirektoratet. Særlig gjelder det de sakene som har betydning for regulering av fisket. Enkelte har kritisert Regjeringen for å ha gått for langt – andre igjen mener at den har gått for kort. Det viser at man har oppnådd en god balanse. Så må man da ha forståelse for at enkeltpersoner har blitt skuffet når de har valgt en tilpasning som er basert på den ene forventningen som ikke er blitt innfridd. Det gjelder særlig forhold som kvotetak og nedre lengdegrense i strukturkvoteordningen. Her må jeg påpeke – og understreke – at strukturkvoteordningen er frivillig, den er et tilbud til den enkelte. Det er dermed ikke noen som har blitt tvunget av myndighetene til å nyttiggjøre seg den.