Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2006-04-03:
Tidligere i dag behandlet vi en sak om Kirkens økonomi, og en vesentlig del av den saken gjaldt også kirkebygg. I mitt innlegg i den debatten var jeg inne på det som etter min mening er av størst betydning for kirkebyggene, nemlig kommuneøkonomien. Hvis vi ser tilbake på debatter som har vært i denne sal tidligere om akkurat det samme temaet, er alle partier enige om at det er en nær sammenheng mellom kommuneøkonomi og vedlikehold av kirkebygg. Det kom også fram i debatten for to år siden at kommuneøkonomien den gang var svært stram, og at det var en av årsakene til at det den gang var en stor debatt om hvilke kirker som måtte stenges. Derfor vil jeg spørre om ikke interpellanten også er enig i at det fortsatt er en nær sammenheng mellom kommuneøkonomi og kirkeøkonomi. Hvis så er tilfellet, kan vi sikkert også være enige om at utgangspunktet i dag er litt annerledes enn tidligere, ved at kommunene nå har fått en betydelig større overføring av frie midler fra staten. Og hvis interpellanten er enig i dette, vil jeg også stille spørsmål ved det som stod i innlegget i Vårt Land i dag fra interpellanten, om at det kom svært lite fra kommunalministeren. 5,7 milliarder kr definerer jeg ikke som lite. Så har jeg registrert at ikke alle mener at denne overføringen har kommet Kirken til gode alle plasser. Nei, det er nok helt riktig. Og for å si det rett ut: Det forundrer meg heller ikke. Landet vårt er så mangfoldig og rikt at utfordringene ikke er like overalt. Det er også noe som kommer fram i St.meld. nr. 41 for 2004-2005 Om økonomien i Den norske kirke. Der står det at ressursbruken varierer mye rundt om i landet. Men det som forundrer meg, er at en større overføring til kommunene nærmest blir brukt som et argument for at det ikke skjer positiv utvikling overalt og innen alle områder. Før jeg ble valgt til Stortinget, var jeg politiker i en liten kommune. Der opplevde vi det som de aller fleste andre kommuner opplevde, at det hele tiden var en diskusjon om prioritering innenfor de største områdene, nemlig eldreomsorg og skole. Selvsagt ble oppmerksomheten omkring disse områdene stadig større, ettersom en opplevde kommuneøkonomien som stadig strammere. Når vi nå forhåpentligvis ser at kommuneøkonomien blir bedre, er jeg overbevist om at det òg kommer kirkebygg til gode. Jeg er i hvert fall glad for at vi er i stand til å kunne overføre flere frie midler til kommunene. At forventningene til hva disse skal brukes til, har vært store, kan nok være tilfellet, men la ikke denne betydelige veksten i kommuneøkonomien bli et problem. At vi er utålmodige i denne saken, er bra. Men vi er altså kommet fire måneder inn i et nytt budsjettår, og vi bør være utålmodige i forhold til saken, og heller litt mer tålmodige i forhold til konklusjoner og virkninger av allerede økte overføringer til kommunene. Men vi må heller ikke glemme at det fortsatt pågår et betydelig arbeid innenfor Kirken i forbedringsarbeid hva gjelder organisering og inngåelse av avtaler, som gjør at utnyttelsen av de midlene som blir stilt til rådighet, stadig blir bedre. Her vil jeg komme inn på det samarbeidet som er mellom kirkelige fellesråd innen samme prosti. Dette er både spennende og utfordrende. Det er imidlertid ikke sikkert at det gir noen umiddelbar økonomisk besparelse. Men det gir rom for å utnytte kompetanse og personell på en ny måte. Poenget mitt med å nevne dette er rett og slett å skryte av Kirken for dens arbeid med hele tiden å se på eget forbedringspotensial. Det er bra. Vi vet at dialog og informasjon til den bevilgende myndighet er svært viktig. I forbindelse med denne saken om vedlikehold og økonomi til kirkebygg er dette ikke noe unntak. Derfor må det være gode bånd mellom menighetsråd og kirkelig fellesråd og kommunen. Vi vet at kommunene organiserer det på forskjellige måter, men uansett hvordan det løses, må det legges vekt på at det er en god dialog mellom kommune og kirke – dette for at bevilgende myndighet skal ha oversikt over aktivitetsnivå og hva slags ressurser som ut fra dette må stilles til rådighet for at aktiviteten skal fortsette som forutsatt. Det er imidlertid noen kirkebygg som skal ha spesiell oppmerksomhet: fredede og verneverdige kirker, stavkirker, middelalderkirker. Det er blitt påpekt tidligere at de må ha et spesielt fokus. Her har staten et spesielt ansvar. Det er noe som også kirke-, utdannings- og forskningskomiteen har sagt noe om da den behandlet Kirkens økonomi.