Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-06-15:
Det har vært en intensjon at kongekrabbefisket i det kvoteregulerte området i Øst-Finnmark skal forbeholdes dem som er mest berørt av bifangstproblemer med kongekrabbe i andre fiskerier, altså dem som har fått til dels ødelagt sitt tradisjonelle fiskeri og tapte inntekter etter kongekrabbens inntreden. Samtidig har det vært et mål å begrense spredningen vestover. Derfor har vi hatt et fritt fiske og en tilskuddsordning vest for det kvoteregulerte området. Denne forvaltningsmodellen fikk Stortingets tilslutning i 2008, og denne stortingsmeldingen gjennomgår erfaringene med det reguleringsregimet. Men vi løfter også blikket og ser fremover. Den todelte forvaltningen videreføres, men vi ønsker å legge til rette for at høstingen av bestanden i Øst-Finnmark kan gi enda høyere verdi for samfunnet. Vi har klart å begrense spredningen av kongekrabbe videre vestover i norske farvann, samtidig som vi har opprettholdt og forvaltet bestanden i et kvoteregulert område. Dette gir grunnlag for inntekt til de fiskere som har fått reduserte inntektsmuligheter i tradisjonelle fiskerier etter kongekrabbens inntreden. Jeg er glad for at de endringene vi har foreslått for deltakelse i fisket og kobling til aktivitet i andre fiskerier ved kvotefordeling, støttes av et flertall i komiteen. En nedre fartøygrense handler om sikkerhet og en forsvarlig råstoffbehandling. Den nye modellen for kvotefordeling vil bidra til større aktivitet i andre fiskerier og vil dermed også kunne bidra til å opprettholde mottaksstasjoner og infrastruktur på landsida, noe bl.a. Sametinget har vært meget opptatt av. Men det viktigste med modellen er at de som er mest negativt berørt av kongekrabbe som bifangst i andre fiskerier, også blir de som får størst kongekrabbekvote. Denne modellen ekskluderer ingen fra å fiske kongekrabbe. Man kan fiske 10 pst. av en hel kongekrabbekvote uten omsetning fra annet fiskeri, dersom man ellers fyller vilkårene for å delta i fisket. Vi høster av naturressurser, og vi ønsker profesjonelle aktører i våre kommersielle fiskerier. Vi leverer en råvare, og vi leverer en merkevare. Vi mener at vi vil oppnå høyest verdiskaping ved å legge til rette for profesjonelle fiskere – de som har best forutsetning for å utøve et rasjonelt fiske og håndtere fangsten best mulig. Det har de siste årene åpnet seg nye markeder for eksport av levende kongekrabbe, med stor etterspørsel og svært gode priser. Dette har vært medvirkende til økt verdiskaping og er et ytterligere argument for å dyrke fram mer profesjonelle aktører. Det er gledelig at komiteens flertall støtter regjeringen også på dette punktet. Måsøy kommune ligger tett opp til det kvoteregulerte området, men vestgrensen går lenger øst, omtrent midt i Nordkapp kommune, så Måsøy er ikke en direkte grensekommune til det kvoteregulerte området. Det kan argumenteres for at også fartøy fra Måsøy har mistet tradisjonelle fiskeplasser etter kongekrabbens inntreden, men det må likevel kunne sies at fartøy hjemmehørende i Måsøy kommune ikke er like direkte berørt som fiskerne i Øst-Finnmark. Vest for Nordkapp har vi et fritt kongekrabbefiske og en tilskuddsordning som flere fartøy fra Måsøy kommune har gode inntekter fra. Dette må kunne betraktes som en kompensasjon for de ulempene kongekrabben medfører i dette området. Jeg vil til slutt nevne at kongekrabben også har blitt en del av opplevelsesturismen i Finnmark. Kongekrabben kan slik bidra til verdiskaping også utenfor selve sjømatnæringen. Vi tar sikte på en forenkling av prosessen rundt tildeling av turistfisketillatelser til reiselivsbedrifter, slik at vi også innenfor denne næringen kan utnytte kongekrabben på en best mulig måte.