Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Som saksordfører for helse- og omsorgsloven har jeg først lyst til å takke komiteen for et ryddig og skikkelig arbeid, som har gjort det mulig å behandle saken her i dag. Men selve utgangspunktet for saksordførerskapet ble laget av tidligere saksordfører, Jon Jæger Gåsvatn, og han fortjener en stor takk for et meget godt arbeid. Den takken drister jeg meg til å gi på vegne av hele komiteen. Samtidig har jeg lyst til å ønske ham god bedring under hans sykmelding, også på vegne av hele komiteen. Det viktigste utgangspunktet for den nye loven er selvfølgelig Samhandlingsreformen. Men komiteen understreker også at de mange lovendringsforslag ikke er utløst av Samhandlingsreformen alene, men av at det lenge har vært et behov for å samordne og rydde opp i de kommunale lovene og i lovene på en del tilgrensende områder. Og det er viktig å understreke at til tross for at regjeringspartiene avviste blankt opposisjonens invitt til et bredt forlik, deler alle partier i denne sal det samme utgangspunktet, nemlig et ønske om mer satsing på forebyggende og rehabiliterende arbeid. Vi deler alle også i utgangspunktet det synet at vi ønsker å behandle flere mennesker så nær der de bor som overhodet mulig. En bekymring opposisjonen har, er at en med det som for oss framstår som hastverk, har skadet høringsperioden, og at det med endringer i over 41 lover, bl.a. endringer i pasientrettighetsloven og spesialisthelsetjenesteloven – og i tillegg en utstrakt fullmaktsbruk – er nærmest uforsvarlig å behandle dette på så kort tid, ikke minst når man i tillegg forventer at norske kommuner skal være klare til å implementere dette allerede fra kommende år. Dette er i utgangspunktet en vanskelig oppgave. En samlet komité understreker at det overordnede målet med lovforslaget er å legge til rette for bedre samhandling, større tverrfaglig samarbeid og helhetlige løsninger i kommunene. Befolkningen skal sikres lik tilgang til gode og likeverdige helse- og omsorgstjenester, uavhengig av diagnose eller behov, alder, kjønn, personlig økonomi og bosted. Komiteen ser også at gjeldende rett og den regulering som i dag finnes av samarbeid mellom forvaltningsnivåene, ikke er tilstrekkelig til å ivareta pasientenes behov for helhetlige og koordinerte helse- og omsorgstjenester. Det vises til at når kommuner og foretak skal samarbeide og planlegge behandlingsforløp, skal dette bygge på LEON-prinsippet og den lovfestede ansvarsfordelingen. Hele komiteen er positiv til at avtaleinstituttet benyttes for å fremme samhandling og mener at det er fornuftig å fastsette plikt for kommuner og foretak til å inngå samarbeidsavtaler. Komiteen ser det også som viktig at det gjennom nasjonal rammeavtale, standardavtale og veiledningsmateriell tilstrebes en stor grad av likhet i formen på de avtaler som skal inngås, og komiteen slutter seg til at det opprettes en rådgivende tvisteløsningsnemnd etter modell fra barnevernets tvisteløsningsnemnd for å håndtere uenighet mellom partene. Komiteen finner det også naturlig at uenighet eventuelt skal kunne bringes inn for domstolene hvis ikke partene vil følge tvisteløsningsnemndas anbefaling. Det er i dag inngått samarbeidsavtale mellom de fleste kommuner og deres nærmeste sykehus, bl.a. om utskrivningsklare pasienter, og det er en utstrakt faglig kontakt mellom allmennlegene og sykehusene om de pasienter de har et felles ansvar for. Et stort antall kommuner har etter hvert kommet inn i et samarbeid med sykehus om å tilby desentraliserte spesialisthelsetjenester, bl.a. i de mye omtalte lokalmedisinske sentra. Dette etablerte samarbeidet vil være et godt grunnlag for et mer omfattende og formalisert samarbeid. Jeg er i tillegg glad for at hele komiteen advarer mot at en som konsekvens av at skillet mellom helsetjenester og omsorgstjenester fjernes kan få en dreining slik at tjenester som det i dag ikke kan kreves egenbetaling for, nå kan bli underlagt egenbetaling, samt at en enstemmig komité ber departementet om å følge denne utviklingen nøye. Undertegnede er også glad for at komiteen ser at finansieringsordningen kan føre til ekstra belastninger i perioder, f.eks. for såkalte feriekommuner og studentkommuner osv. Når det gjelder selve hovedgrepet for finansieringen, har det ikke vært mulig å komme til enighet. På dette tidspunkt er det vel da naturlig å gå over til å presentere Fremskrittspartiets særmerknader og forslag. Det faktum at vi i dag behandler flere saker under ett, gjør at jeg også kommer til å komme innom noen av disse. De sakene som komiteen har behandlet, illustrerer den politiske forskjellen mellom den rød-grønne regjeringen og den politikken Fremskrittspartiet ønsker og den politikken som de borgerlige partiene i stor grad står samlet om. Vi skilles ad fra de rød-grønne både når det gjelder pasientsikkerhet, profesjonsnøytralitet og finansieringsmodellen – både uttrekket fra sykehusene og ikke minst den såkalte medfinansieringen. Det faktum at spesialisthelsetjenesten skal trekkes ned 5 mrd. kr, er det uenighet om. De borgerlige partiene har det grunnleggende utgangspunkt at saker, og denne reformen, bør bygges nedenfra og opp, ikke ovenfra og ned. Og ikke minst har de borgerlige partiene en forståelse for – som vi ikke registrerer hos de rød-grønne – at det kommer til å ta tid å bygge opp den kompetansen som kreves av kommunene i denne saken. Når vi alle sammen vet, som vi bl.a. diskuterte sist fredag, at bakteppet er en situasjon i de regionale helseforetakene med store utfordringer økonomisk og ikke minst faglig, mener jeg at vi går inn i et farlig lende, og det, som jeg også sa på fredag, med en regjering og en statsråd som ikke har full kontroll når det gjelder de regionale helseforetakene. Bakteppet for dette er selvfølgelig også at vi har 280 000 mennesker i kø samtidig som vi skal foreta dette nedtrekket. Forrige ukes hendelser forsterker nødvendigheten av det som Fremskrittspartiet har sagt mange ganger, samt påpekt i behandlingen av sakene som vi i dag skal votere over. Hendelsene viser etter min oppfatning både at de regionale helseforetakenes tid er over og at dette unødvendige og svært byråkratiske leddet bør fjernes. Etter min oppfatning viser de også at finansieringen må endres. Det er faktisk et paradoks, i hvert fall for undertegnede og for Fremskrittspartiet, at helseministeren lar den økonomiske tappingen av helseforetakene fortsette gjennom store og uforsvarlige kuttkrav, samtidig som vi har 280 000 mennesker i kø. Og nå skal det altså kuttes ytterligere og overføres midler til kommunene ved den saken vi i dag behandler. Fremskrittspartiets løsning – vi ønsker at sykehustjenestene skal være finansiert av staten, og at pengene følger pasienten – er vel kjent, og den kan ikke gjentas for ofte. Fremskrittspartiet sier helt klart nei – det gjør også de borgerlige partiene – til en såkalt kommunal medfinansiering på sykehusbehandlinger. Dette vil øke terskelen for sykehusinnleggelser, først og fremst for eldre mennesker, og det vil øke de geografiske helseforskjellene som vi har i dette landet. Og det vil på sikt tappe en allerede sterkt presset spesialisthelsetjeneste for enda mer penger og kanskje også for kompetanse. Istedenfor å træ regjeringens forslag ned over hodet på Kommune- og Helse-Norge gjennom en ovenfra-og-ned-holdning, ønsker altså Fremskrittspartiet at samhandlingsarenaene skal skapes nedenfra og opp, gjennom gode lokale forsøksprosjekter rundt omkring i landet. Vi ønsker at slike lokale initiativ skal legge grunnlaget for samhandlingen, slik at vi kan lære av de gode prosjektene der ute og overføre de gode erfaringene videre opp til andre over det ganske land. Jeg skulle gått inn i mye annet også, men tiden tillater kun nå at jeg fremmer de forslag som Fremskrittspartiet er med på. Det gjelder alle de sakene vi har til behandling som vi nå tar under ett, og jeg anser forslagene for referert.