Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-12:
Jeg vil starte med en personlig historie. Det var ikke slik at jeg opprinnelig var for dette faget. Jeg trodde at man i Norge måtte todele. Men jeg ble overbevist om at vi skulle ha et fag som gav kunnskap om kristendommen og andre religioner på en skikkelig måte, uten å være forkynnende. Den holdningen har jeg hatt de siste ti årene. Jeg har vært medvirkende til de endringene som har skjedd i det faget. Jeg har faktisk aktivt arbeidet med de endringene som har skjedd, både med å foreta en frikobling mellom formålsparagrafen og faget, og det å sørge for at fritaksretten blir reell. Jeg opplevde i sin tid at det var svært viktig å gjøre det, for det var nødvendig. Når det gjelder den praktiske og gode bakgrunnen for faget, er det den at vi i et land som Norge må kunne samle mennesker med ulik bakgrunn, slik at vi får kjennskap til den levende kristne humanistiske kulturarven vi har og få kjennskap om ulike religioner og livssyn på en ordentlig og skikkelig måte. For å svare for meg selv, ønsker jeg ikke å polarisere mer enn det jeg saklig vil stå inne for. Jeg vil gi Regjeringen ros for at det i høringsrunden er blitt slik at vi i lovparagrafen igjen har fått innført ordet «kristendommen » som er avgjørende for Venstre, at vi har fått gjeninnført ordene «kjennskap til », som er noe annet enn «kunnskap » - det betyr at man har med seg helt andre dimensjoner i dette faget - og at man i omtalen av kristendommen som kulturarv, bruker presensform, det vil si at den presenteres som noe som er levende, som er aktivt. Fra Venstres ståsted er dette positivt. Det er også positivt at det er gitt klart uttrykk for at kristendommen som levende kulturarv skal ha den største delen av tiden i faget. Hvor ligger da skillelinjene i forhold til Venstre? De ligger for det første i - og det er det grunnleggende for oss - at vi har aldri kunnet begripe hvorfor ikke innholdet i statssekretær Lisbet Rugtvedts uttalelse i Vårt Land 4. februar i år om å «legge like stor(…) vekt på kristendommen som før » kan gjennomføres i praksis gjennom fagplan og læreplan. Det har vi aldri begrepet. Vi har på vår måte i innstillingen gitt uttrykk for at vi (…) «legger til grunn at dagens praksis når det gjelder den kvantitative vektleggingen av de ulike emnene i faget fortsetter. Det innebærer like mange kompetansemål i læreplanen for 2008 som i læreplanen for 2005, og vil kreve like mye tid som i dag er brukt på kristendomskunnskap ». Vi klarer faktisk ikke å se et eneste punkt i dommen som er til hinder for denne forståelsen. Denne forståelsen betyr, som representanten Ine Marie Eriksen Søreide sa, at for å kunne møte andre på en skikkelig måte, må man kjenne ståstedet. Det betyr ikke at man skal møte dem på en måte som kan oppfattes som krenkende eller nedlatende - det går på det kvalitative, som dommen er klinkende klar på. Det skal vi selvfølgelig ikke gjøre. Men det er ikke slik at den kulturarven som vi har, kom dalende ned i fallskjerm en dag - den er utviklet i vårt samfunn gjennom lang tid, og den har en levende bakgrunn. Det faktiske forhold at denne kulturarven betyr veldig mye, er det ikke uenighet om. Men hvor mye skal det vektlegges? Venstre mener og understreker også at det i denne saken må være slik som vi har gitt uttrykk for. Vi har faktisk ved den teksten vi har skrevet, prøvd å uttrykke det som regjeringspartiene ikke ønsker å si - ikke ved å bruke brøker og prosent, men ved å bruke normale norske hovedsetninger og si det samme, nemlig at det skal være om lag halvparten. Det andre forholdet, som ikke er like viktig, men som f.eks. de som jobber med faget, har understreket - for jeg begriper ikke at det ikke er mulig å uttrykke det på normal norsk, selv om man ikke vil gjøre det på juridisk norsk - er at man ikke skal ha en situasjon hvor f.eks. humanetikk skal presenteres med kristne øyne, eller at kristendommen skal presenteres med islamske øyne. Jeg begriper ikke hvorfor man ikke kan si det. Det må jo være helt åpenbart at enhver religion må kunne - og skal - presenteres ut fra sitt eget ståsted, og ikke ut fra andres ståsted. Så vil man selvfølgelig i faget få vite om de ulike ståstedene, og da vil man også få en mulighet til å kunne vurdere det når man får den kunnskapen. Jeg har også møtt litt merkelig argumentasjon om å være redd for opplevelse i dette faget. Jeg har selv vært til stede i det som i sin tid het borgerlige konfirmasjoner, og jeg kan garantere at det er opplevelser der. Når man synger: «Min tanke er fri », så er det opplevelse i rommet. Og ikke kan jeg begripe at noe livssyn kan presenteres uten at det er opplevelse. Men det er når opplevelsen kan oppfattes som krenkende i betydningen «forkynning », en ikke skal gå videre. Det er en pedagogisk utfordring, men jeg vil si det slik at det stoler vi på kan opprettholdes. Når det gjelder voteringen, har vi fått invitasjon til ikke å stemme for vårt eget syn. Men vi står selvfølgelig fast på at i voteringen kommer vi ikke til å stemme for Regjeringens § 2-4, og jeg har nå begrunnet hvorfor det er slik. Og en høflig invitasjon fra representanten Gorm Kjernli har jeg da også svart på fra talerstolen.