Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-11:
Stortinget diskuterer ofte frafall i skolen. Vi diskuterer arbeidsledighet, og vi diskuterer psykisk helse. Nå diskuterer vi en sak som det er helt grunnleggende å få løst, for å avhjelpe noen av de andre problemene vi har. Noen av oss står her uten manus, stort sett systematisk, og er en daglig utfordring for referentene, men det er ikke slik at alle de av oss som har dette problemet, har andre lærevansker. Dessverre er det ikke alle som kommer igjennom skolen uten altfor store sår på sjøltilliten, slik det er i dag, og slik det var før. Jeg er glad for at det nå ser ut til at det er bred enighet om at alle skoler skal være dyskalkuli- og dysleksivennlige. Men jeg er veldig overrasket over at det ikke er flertall for å sette et mål for dette og lage en tidsplan, for det haster – vi har ikke flere unger og ungdommer «å kaste bort». Alle skoler må ha et gjennomgående systematisk arbeid med dette. Alle lærere må ha kompetanse i dette. Det er bra med nye lærere, men det må også være slik at eldre lærere får kompetanse i det. Det kan ikke være valgfag å kunne lære unger det som enhver seksåring vet: Når man begynner på skolen, hva skal man da? Jo, man skal lære å lese og skrive. Da må man jo kunne det. Da handler det om at man også må kartlegge – som flere har sagt – men da må man være god til det. Og man må ikke misbruke kartleggingsprøvene – slik det har vært gjort mange steder – ved å rangere og ikke hjelpe eller avdekke. Når man har gjort det, må man kunne sette inn tiltak. Men det handler ikke bare om spesialundervisning – det handler om det også – men om å ta i bruk metoder som kan fungere godt for mange med disse typer lærevansker, men som også kan være kjempegode metoder overfor alle. Det er ikke sikkert at alle disse elevene behøver å tas ut til spesialundervisning hele tida. Mange ganger kan de metodene som brukes overfor elever med ulike typer dysleksi eller dyskalkuli, være veldig gode pedagogiske metoder, som kan brukes overfor alle. Så det må jobbes systematisk med de metodene som er dysleksi- og dyskalkulivennlige, som kan være gode metoder å bruke. Jeg er veldig for at det skal være stor grad av metodefrihet i skolen, men det kan ikke være frihet fra de metodene som fungerer overfor disse elevene. Så er det også slik – som flere har vært inne på – at det er problemer med læremateriellet og tilgjengelig pensum for mange av disse elevene. Jeg oppfordrer statsråden nå til å sørge for at det må meldes tilbake om hva det er som lånes ut, og at man fjerner gebyrer. Det kan statsråden gjøre. Jeg har fått til svar at det er gjort. Det er det ikke, jeg har fått tilbakemelding om det. Dette kan ikke koste mer, og det må tas i bruk, i den grad vi vet det er behov for det. Det er selvfølgelig også nye digitale hjelpemidler, som kan utvikles, og som må tas i bruk. Jeg håper at enstemmigheten i dag om at alle skoler skal nå disse målene, ikke betyr at man liksom skal snegle seg fram, som man har gjort til nå. Jeg mener det, sjøl om jeg også har vært i en posisjon der vi hadde et medansvar for dette. Jeg håper vi nå kan legge det bak oss og si at vi er nødt til å gjøre dette, vi er nødt til å få laget en tidsplan for å få gjennomført alle de tiltakene som alle sier er nødvendige for å få dette på plass. Veldig mange av disse tiltakene virker veldig godt. Det finnes veldig ulike former for lese- og skrivevansker og ulike former for dyskalkuli, fra kognitive problemer og rene synsproblemer til ulike typer lærevansker. Noen av dem kan i stor grad avbøtes, men ikke helt. Det vi har snakket om nå, er stort sett om grunnskolen. Jeg har i mange år jobbet med dette temaet oppe i systemet. Dess høyere oppe i systemet man kommer, dess verre er det for dem som har problemer med dette og ikke har fått god hjelp, og som vil oppover i utdanningssystemet. Dess mer man nærmer seg akademia, dess større er fordommene mot mennesker med lesevansker, fordi man tror at disse egentlig ikke hører hjemme på det nivået. Så det er mange deler av dette feltet der man fremdeles har langt igjen før man sikrer likeverdig utdanning for alle.