Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-12-06:
Utfordringen nå er å utvikle Norges og NATOs forsvar tilpasset en ny virkelighet og en helt ny sikkerhetspolitisk situasjon. Det krever betydelig endring i måten vi tenker på. Før hadde vi en styrkeorientert militærtenkning basert på størrelse og antall bestemt av geografi. Før var forsvarsgrenene atskilte, både organisasjonsmessig og doktrinemessig, og de sloss innbyrdes om ressurser. Før brukte vi størrelse og antall som mål på forsvarsevne. I dag er trusselen uforutsigbar, asymmetrisk og tillater lite tid til mobilisering. Vi vet ikke hvem fienden vil være, eller hvor en trusselsituasjon vil oppstå. Derfor må Norge og NATO skaffe seg kapabiliteter som gir oss evne og et bredt sett av valgmuligheter til å håndtere en krise eller trussel. En militær operasjon i Norge eller NATO vil ikke nødvendigvis handle om å forsvare en bestemt grense, men om å reagere raskt, raskt nok til å avverge eller møte en trussel. Vi må kunne skreddersy en reaksjon til den aktuelle situasjonen. Vi trenger effektbaserte felles- eller jointoperasjoner. Vi trenger reelle kapabiliteter, ikke et antall styrkeenheter uten evne til å handle. Øverstkommanderende for NATO-styrker i Europa, SACEUR, general Ralston, sa det slik i oktober: Når problemet er å slå inn en spiker, bruker du en hammer. NATO har tidligere laget større og større hammere. I dag kjenner vi ikke problemet på forhånd. Det kan være å skru i en skrue eller spleise to wirer. Og uansett hvor stor hammer du har, løser den ikke problemet. Hæren beveger seg, fra tyngre styrker til lettere, mer fleksible og flyttbare enheter. Stelth-teknologi for både fly og marine gir uvurderlig beskyttelse mot fiendtlig radar, og presisjonsstyrte våpen er viktigere enn antall. I tillegg har vi nå et økende gap mellom USA og Europa, ikke i antall, men i evne. USA har 1 400 kampfly. Resten av NATO har 2 900 kampfly, det dobbelte. Men fordi Europa mangler presisjonsvåpen, mangler fly og fartøy med Stelth-egenskaper, mangler «jammekapasitet» som kan forstyrre fiendtlige radarer, mangler luft til bakke-overvåking og mangler lufttankingskapasitet, er Europa helt avhengig av USA for å kunne reagere på aktuelle trusler, til tross for dobbelt så mange kampfly. Alle sektorer i samfunnet har forandret seg raskt. På forsvarssektoren forandres doktriner, organisering, utstyr og, fremfor alt, tenkesett. Ingen moderne firmaer, verken i offentlig eller privat sektor, kan ha inkompatibelt datautstyr. Forsvaret fungerer heller ikke med inkompatibelt utstyr. Vi må ha interoperabilitet mellom forsvarsgrener, mellom allierte nasjoner og mellom mennesker. Det får vi med felles utdanning, felles øving, felles investeringer og felles operasjoner. Det gir oss reelt forsvar av Norge. Da må vi ha styrker som er raskt flyttbare dit trusselen er, i nord eller sør. Vi må være utholdende nok, vi må være vel trent, og vi må være vel utstyrt. Det krever en strategisk visjon som tar utgangspunkt i morgendagens trusler. Det krever en plan for å omdanne visjonene til relevante militære kapasiteter, og det krever politisk vilje til å gjennomføre. Det har vi i Norge. Vi har fått enighet om en fireårsstrategi, vedtatt i juni. Vi har enighet om en investeringsplan i nye kapabiliteter, både nasjonalt og multinasjonalt gjenom Prague Capabilities Commitment, vedtatt i november, og vi har vilje til å gjennomføre, uttrykt ved at vi for andre statsbudsjett på rad har fått flertall for flere penger og økt handlekraft. I dag er budsjettet 2 milliarder kr høyere enn da jeg overtok for vel et år siden. Dette er endringsvilje i praksis. Men vi trenger også entusiasme – ikke falsk entusiasme, men entusiasme basert på kunnskap om at vi nå er på rett vei, basert på forståelse av overordnede mål og at vi faktisk foretar viktige og riktige prioriteringer. Vi øker tilstedeværelsen i nord kraftig. Jeg har et brev fra Kysteskadren fra onsdag som sier at tilstedeværelsen i Nord-Norge for 2003 økes. Det står: «– KNM Valkyrien med dens slepe- og bergingskapasitet vil få en større tilstedeværelse i Nord-Norge.», hvilket har betydelige beredskapsmessige konsekvenser. Det står videre:«– Fregatt tilstedeværelse i NN vil bli mer enn fordoblet. Fra 8 til 26 uker.– Ytre Kystvakt styrkes i landsdelen ved å ta inn et syvende fartøy.»Og videre:«– Den Sjømilitære konsentrasjonen i NN er generelt styrket og inkluderer de to store øvelsene Joint Winter 03 og Flotex 03.» Og på lengre sikt vil tilstedeværelsen i Nord-Norge bli forsterket når alle de 14 fartøyene i Hauk-klassen er ferdig modifisert og nye Skjold-klasse MTB-er og nye fregatter er kommet i gjenge. Vi øker Norges betydning gjennom økt alliert fokus på Norge og norske interesser ved at vi har høye ambisjoner for alliert trening her – i Finnmark, i indre Troms, på Voss, Mjølfjell og langs kysten. Vi gjør Heimevernet enda mer relevant ved større geografiske områder, bedre utstyr, bedre befal og økt spesialisering. Vi styrker Sjøforsvaret gjennom, som jeg har sagt, nye fregatter, MTB-er, kystvakthelikoptre, kystjegere, og alle 14 Hauk-fartøyene er oppgraderte. Vi styrker Luftforsvaret gjenom vårt kampflysamarbeid, nye helikoptre, og fremskynder tank- og transportflyløsninger gjennom NATO. Vi konsentrerer Hæren om innsatsstyrkene på Rena i sør, med det nye utendørs klasserommet på plass, og økt satsing på vernepliktsforsvaret i 6. divisjon i Troms, selve styrkebrønnen for høykvalitetssoldater, som dem vi bruker i Kosovo. I tillegg øker vi antallet norske spesialstyrker, som har vist seg å være en uvurderlig ressurs. Vi har nisjekapasiteter i verdensklasse: marinejegere, hærjegere, minedykkere, eksplosivryddere, movecontrol-enheter, og RBC-personell. Vi har volum og nisjer som uttrykker evne, ikke bare antall. Vi har evne til å forsvare oss her hjemme, og vi får mye anerkjennelse i NATO. Jeg forstod at min gode kollega, representanten Width, ikke helt stolte på Lord Robertson. Jeg kan på en måte forstå det, for han er jo en tidligere politiker. Men jeg vet også at Fremskrittspartiet er opptatt av fagmilitære råd. Jeg vil derfor få sitere SACEUR, øverstkommanderende for styrkene i nettopp Europa, som sier: «I’m very proud of what Norway has done». Han sier også at både Norge og andre allierte «must spend their precious resources wisely,» … «cutting outdated and redundant fat from their forces.» Det er ikke bare på politisk nivå i NATO Norge har full støtte. Det er også i høyeste grad på militært nivå. Jeg vet at fagmilitære råd vektlegges både i Fremskrittspartiet og i andre partier. I debatten hittil har man vært innom flere ting, bl.a. at Akershus-integrasjonen koster penger. Sannheten er at vi tar i bruk ledige lokaler som Forsvaret eier, og som vi ikke kan selge fordi det er verneverdige områder. Men Huseby kan selges og innbringe hundretalls millioner kroner i gevinst. Det har vært spørsmål om vi har evne til å forsvare oss, ikke minst ved tilstedeværelsen i nord. Det to dager gamle brevet fra Kysteskadren viser at det har vi i høyeste grad. Fem av seks Orion-fly vil også være fullt operative i januar. Det har vært spørsmål om vår tilstedeværelse bl.a. i Afghanistan er slik at den går ut over Afrika. Det er ikke slik at vi trapper ned på tilstedeværelse i Afrika, som vi har vært med på siden 1999 og 2000 fordi vi skal bruke det til «Enduring Freedom». Det er naturlig, når prosjekter går mot avslutning, at man går inn i de høyest prioriterte FN-prosjektene. For tiden er det den FN-ledede styrken til ISAF, der vi øker med sivil-militær tilstedeværelse. Og Regjeringen har lagt fram et budsjett på 3 milliarder kr i bistandsmidler til Afrika, det høyeste noen sinne. Det er ikke det samme som å trekke seg ut av Afrika. Ting henger sammen. Bistand henger sammen med internasjonale militære operasjoner for å skape fred og sikkerhet, og Norge har evne til å sikre fred og sikkerhet, både hjemme og ute.