Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Olje- og gassvirksomheten er en av Norges viktigste næringer. Den står for en av fem kroner vi som fellesskap tjener. Hver annen krone vi tjener på eksporten vår, kommer fra denne næringen, og direkte og indirekte er det rundt 80 000 arbeidsplasser knyttet til olje- og gassvirksomheten. Ny teknologi, ny kunnskap og ny kompetanse har løftet oss gjennom årene. Hele landet, og det norske folk, har dratt nytte av, drar nytte av og vil fortsatt dra nytte av olje- og gassvirksomheten i Norge. Den spiller en viktig rolle for arbeid, industri, tjenester og velferd. Den har ikke en lang historie i landet vårt, men den har en lang framtid. Og det er vårt felles ansvar å ta vare på denne viktige næringen. Og det er nettopp det vi gjør her i dag – et bredt flertall tar et fortsatt ansvar for en fortsatt god forvaltning av våre felles olje- og gassforekomster. Jeg vil derfor uttrykke anerkjennelse til de partier som i dag viderefører tradisjonen med å sikre brede flertall bak hovedlinjene i olje- og gasspolitikken. Det skaper tryggere rammer rundt virksomheten hjemme og ute, og det understreker at olje- og gass, som våre andre viktige naturressurser, forvaltes på en måte som har bred oppslutning i Stortinget. Jeg er tilfreds med det kompromisset som det i dag er sikret et flertall for i Stortinget. Det er på alle punkter på linje med det Regjeringen foreslo, og derfor selvsagt noe Regjeringen anbefaler. Utgangspunktet og sluttpunktet er klart: Det er én, og bare én, eier av olje- og gassforekomstene på norsk kontinentalsokkel, og det er staten på vegne av fellesskapet. Det er fellesskapet ved Stortinget og Regjeringen som avgjør hvordan vi bestemmer utbyggingstempoet på norsk sokkel, hvordan vi henter inn skatteinntekter, og hvordan vi stiller miljø- og sikkerhetskrav. Vårt vedtak nå handler om hvordan vi best mulig forvalter det vi eier sammen. Det handler om hvordan vi kan sikre en fortsatt ledende olje- og gassindustri, og hvordan vi kan skape størst mulig inntekter til fellesskapet. Da vi startet opp i Nordsjøen, ville vi ha et sterkt norsk oljeselskap. Statlig eierskap i Statoil var en forutsetning for å etablere selskapet, utvikle det og bringe det fram til den ledende posisjonen Statoil har i dag. Men vår evne til å forvalte olje- og gassforekomstene var aldri betinget av at staten for all framtid eier 100 pst. av selskapet. Vi vet at vi er i ferd med å passere toppen for nye, større utbygginger på norsk sokkel, og om noen år vil vi også passere toppen når det gjelder produksjon. Statoil fulgte med norsk sokkel på vei opp. Vi må unngå at selskapet følger norsk sokkel på vei ned. Mens virksomheten i Norge flater ut, er den på vei opp mange andre steder i verden. Der skal Statoil også være. Ved å åpne for utvidet eierskap i Statoil legger vi nå grunnlaget for at selskapet kan utvikle seg videre med nye partnere, ny teknologi og mer kapital. Vi gjør Statoil til et sterkere selskap med utvidet slagkraft på norsk sokkel, på nye havdyp og i nye markeder. Arbeiderpartiet tok ansvaret for å bidra til å gjøre Statoil til det selskapet er i dag. Arbeiderpartiet tar i dag ansvaret for å gjøre Statoil til det selskapet kan bli i morgen: et ledende internasjonalt oljeselskap med hovedkontor i Norge et selskap i den teknologiske førstedivisjon et stort europeisk gasselskap en god og trygg arbeidsplass for de mer enn 16 000 ansatte som jobber i selskapet i dag Regjeringen foreslo at Statoil skulle børsnoteres, og at staten skulle eie minst 2/3 av det nye selskapet. Dette har Stortinget sluttet seg til, og det uttrykker jeg anerkjennelse overfor. Vi samler oss i dag om en fornuftig og ansvarlig endring i organiseringen av statens direkte økonomiske engasjement, SDØE. Hoveddelen av statens direkte eierandeler forblir på statens hånd. Men vi åpner for å selge noen av statens passive eierandeler i olje- og gassfelt, slik at de aktive selskapene som driver der, kan utvikle feltene enda bedre: hente opp mer olje og gass, sikre en bedre forvaltning av ressursene og dermed sikre større inntekter til hele det norske samfunnet og til fellesskapet. Det øker mulighetene for å få økt verdiskaping og større inntekter, som også kommer fellesskapet til gode. Regjeringen mente at et forsvarlig utgangspunkt for et slikt salg av statens direkte eierandeler var 20 pst. Vi mente at 15 pst. burde selges til Statoil som et ledd i arbeidet med å styrke selskapet og få til en bedre forvaltning av olje- og gassforekomstene. Resultatet i dag er at vi selger 21,5 pst., at Statoil får kjøpe 15 pst., og at Hydro og andre selskaper får kjøpe de gjenværende 6,5 pst. Dette er en endring på 1,5 pst. i forhold til det Regjeringen foreslo, og det er derfor noe Regjeringen lever godt med og kan anbefale. Regjeringen foreslo også en ny organisering av transportsystemet for gass, der vi rydder opp i roller og skiller klarere mellom produsenter og transportører. Dette gir oss en bedre forvaltning av betydelige økonomiske verdier. Jeg er glad for at Stortinget kan slutte seg til Regjeringens forslag. Når det skjer viktige endringer i norsk petroleumspolitikk gjennom utvidet eierskap i Statoil og endringene i statens direkte eierskap, har det vært viktig for Regjeringen at mulige endringer i skattesystemet er kjent før nye eiere inviteres med og et begrenset salg av SDØE-andeler finner sted. Regjeringen vil derfor i morgen fremme forslag om endringer i petroleumsbeskatningen som knytter seg til følgende: reglene for fordeling av renteutgifter eller finansielle poster mellom land og sokkel framføring av underskudd med rente og overføring av endelige underskudd ved opphør av virksomheten Med dette forslaget får vi et stabilt og forutsigbart skattesystem for virksomheten på sokkelen. Også her har det vært konstruktive bidrag fra partiene på Stortinget. At dette kommer på plass nå, bidrar til ryddigere forhold omkring utvidelsen av eierskapet i Statoil. Det vi gjør, er å åpne for utvidet eierskap i Statoil. Det styrker Statoil og sørger for en bedre forvaltning av statens direkte eierandeler og for en ny organisering av transportvirksomheten på sokkelen, som er en stor og betydningsfull del av den samlede olje- og gassvirksomheten. Samtidig foreslår vi langsiktige endringer i skattesystemet som sikrer forutsigbarhet og stabilitet i forhold til viktige rammevilkår for sokkelen. Samlet er dette den mest omfattende omlegging av norsk olje- og gasspolitikk siden det store oljekompromisset på begynnelsen av 1980-tallet, noen vil si siden etableringen av Statoil i 1972. Uansett er det en historisk beslutning vi er med på å ta i dag, fordi det handler om vår viktigste næring, den som gir oss størst inntekter. Det er en beslutning som har betydning mange år fram i tid, for fellesskapet, for industrien og for verdiskapingen i vårt land. Den framtidige forvaltningen av våre olje- og gassreserver er en viktig sak som trengte avklaring. Dette var en sak den tidligere regjeringen ikke klarte å bringe fram for Stortinget. Forklaringen ser vi i dag: Sentrumspartiene har ikke klart å bli enige om hva slags olje- og gasspolitikk Norge skal føre. Dette er en av vårsesjonens største politiske saker. Flere saker av stor nasjonal betydning kommer til behandling utover våren. Det er Regjeringens håp at det kan finnes samlende løsninger også i disse sakene, slik det er samlet et bredt flertall i denne saken. Brede flertall om viktige spørsmål tjener landet, det tjener fellesskapet, og det tjener det politiske system. Derfor er jeg glad for at det er så bred enighet om de vedtak vi i dag gjør om olje- og gassvirksomheten.