Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Jeg skal starte med en bekjennelse. Som alle hører på dialekten, er ikke jeg fra byen, men jeg er veldig glad i byer. Jeg er kanskje spesielt glad i Oslo, som har vært en del av livet mitt helt fra jeg var bitte liten. Jeg begynner med dette for å si at jeg ikke tror det er noen motsetning mellom en god bypolitikk og en god distriktspolitikk. Men jeg tror det er en veldig skarp motsetning mellom en kraftig fordelingspolitikk og en mindre sterk fordelingspolitikk. Jeg tror vi der er omtrent ved kjernen av problemet. Denne storbymeldingen dreier seg også om hvorvidt byene skal få mer å si i enkelte oppgaver enn andre kommuner har. Det er ingen tvil om at store byer har mulighet til å løse en del oppgaver og har en del problemer og utfordringer som andre kommuner ikke har. Det er det ingen tvil om. Men man får et problem hvis man gir kommuner oppgaver på vegne av andre når randkommunene ikke har direkte stemmerett inn i kommunestyret. Og det er jo en av grunnene til at vi holder fast ved at det er fylkeskommunene som skal ha ansvaret for noen direkte oppgaver, for der har folk mulighet til å legge inn stemmeseddelen sin. Det er viktig. Det er også viktig for byene å tenke på at når en er stor og sterk og skal være storebror, går ikke det alltid ut på å ta det største sukkertøyet først. Det tror jeg er en av de viktige tingene å tenke på for byene. Enten det er Oslo eller andre store byer, må de være oppmerksom på at man har et omland og en befolkning også utenfor byene som i utgangspunktet er stolte av byene, og som ønsker å være en del av byene – akkurat som jeg følte at jeg var det, også før. Da må man snu seg litt dit. Jeg husker ikke hvem det var som sa det, jeg tror det var Signe Øye, at byene våre står i en slags kontinuerlig kamp med andre områder utenfor landet, altså store byer og vekstregioner andre steder. Det er helt riktig. Den kampen kan føles ganske tøff. Da er det samtidig viktig at hvis man skal ha bakking fra hele omlandet i den kampen, må man sørge for at det er et sosialt lim mellom byen og omlandet. Og det er en utfordring som jeg har lyst til å gi til byene. Jeg vet at det kan være vanskelig å balansere dette, men det er viktig. Så har jeg lyst til å gjenta at det aller viktigste som vi fikk høre under høringene i forbindelse med storbymeldingen, og som vi har sett opp gjennom tidene, er at vi må få på plass de virkemidlene som byene trenger mer av enn andre kommuner. Og det ene er boligpolitikken. Hvis vi styrker boligpolitikken, blir det mest til byene. Det er der problemene er størst, det er der de største forskjellene er, og det er der folk f.eks. har mest problemer med å skaffe seg tak over hodet og være herre i eget hus. Det bør gjelde en viss frihet også for folk som ikke har god råd. Det synes jeg bør være et viktig prinsipp. Hvis vi har en skikkelig god kollektivsatsing, er det ikke noen tvil om at det vil komme mest til byene og imellom byene. Det vil være en kjempefordel for bypolitikken at vi får en kollektivsatsing som er massiv, moderne og framtidsrettet. Det vil løse veldig mange av byens problemer – problemer som gjør at de nå sliter. Hvis vi i tillegg til det får en kommuneøkonomi som er god, vil det òg være mest til byene, for mye av kommuneøkonomien går jo på et innbyggertilskudd pr. person. Byene vil altså få en vesentlig del av kaka hvis man øker kommuneøkonomien med 2, 3 eller 4 milliarder. Det ville jo bety at disse byene får en mulighet til å være herre i eget hus og ta fatt i de problemene som er. Men det vil sjølsagt bety at man må ha en bedre fordelingspolitikk i bunnen som gjør at de store økonomiske ressursene som også finnes i byene, som alle har påpekt her i dag, fordeles litt jevnere, slik at man f.eks. får en kollektivtrafikk som virker. Det er veldig bra for næringslivet. At man får en kommuneøkonomi som kan gjøre skolene kjempegode i byene og få et kulturliv som blomstrer, er kjempebra for næringslivet. Og det er jo ikke slik at det er en motsetning mellom det å ha en bedre fordelingspolitikk og det å ha et næringsliv som kan skape noe. Da må man følge de pengene man har delt ut til de aller rikeste her i landet og se om det har blitt noen arbeidsplasser av det. Dessverre tror jeg man vil se lite av det. Til slutt: Staten må samordne seg sjøl. Ja, det må den. Det har ikke denne regjeringen vært flink til, og det har heller ingen andre regjeringer vært flinke til – og der er det langt igjen, men det vil byene ha veldig godt av.