Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Det finnes av og til enkelte uvirkelighetens skjær over norsk politikk. Det ene er at hver gang man fremmer nye forslag som kanskje skulle forenkle verden noe, som skulle strømlinjeforme noen ordninger, og som skulle sørge for at man fikk mindre dobbeltarbeid, mellom offentlig sektor og privat sektor og mellom ulike nivåer i offentlig sektor, så er det veldig vanskelig for enkelte partier å forandre mening. Jeg er i og for seg glad for at statsråden i det brevet hun har gitt, ikke har satt foten direkte ned for forslaget, at hun har foretatt en mer byråkratisk tilnærming – ved å si at vi må vente på det boligpolitiske utvalget, et fremskritt i forhold til tidligere holdning – til de skissene som vi har gitt over hvordan man bør reformere Husbanken. Hvis vi har en utfordring i å fornye offentlig sektor, må vi av og til stille spørsmålet: Har vi organisert de ordningene vi har, riktig? Og vi har stilt spørsmål om det er behov for en generell boligfinansieringsbank når det åpenbart ikke er finansiering av boliger på generell basis som er problemet i boligmarkedet, men det som f.eks. går på planer og regulering for å få fart på det. Nei, da er det de målrettede behovene som forsvarer et offentlig engasjement. Og et av de målrettede behovene er bl.a. å sørge for at også unge, uavhengig av foreldrenes inntekt og formue, kan få seg en bolig i dagens Norge. Vi har derfor foreslått en omlegging av låneordningene i Husbanken – ikke å fjerne alle de sosiale ordningene, men den skal være en førstegangsetablererbank på den generelle boligfinansieringen, og den skal være individorientert. Den skal i tillegg opprettholde de ordningene som går gjennom Husbanken som er sosialt begrunnet, som gjelder de vanskeligstilte, og som går via kommunen osv. Vi har aldri foreslått å gjøre noe med dem. Boligtilskuddet til de trygdede og andre opprettholder vi. Hva ville fordelene med en slik ordning være? Jo, det ville f.eks. være at man som lånsøker kunne gå ett sted, nemlig i den lokale bank, og søke om lån. De ville formidle lån, både det til 60 pst. og etableringslånet fra Husbanken. Da hadde man sluppet å gå først til banken og så til kommunen. Og hva sier de fleste kommuner? Jo: Vent tre uker, vi har en saksbehandlingstid. Ta med prospektet! Hva er det som skjer når man f.eks. har vært og sett på en leilighet man kunne tenke seg å kjøpe? Tror man det er tre uker til budrunden går? De fleste trenger å vite at de har et lån når de går på visning. I dag er det mange unge som sier at de ikke kan bruke ordningene fordi det er for vanskelig, og fordi det går for tregt. De har behov for å få et raskt svar. De ramler altså utenfor deler av boligmarkedet fordi de ikke kan få en lånefinansiering som er god nok gjennom den husbankordningen som finnes. I tillegg vet vi at kommunene er «risikoaverse», som det så pent heter på sosialøkonomspråk. Kommunene har ikke tenkt å prioritere og subsidiere denne gruppen. Uansett hvor mye statsråden forsøker å presse kommunene til å låne ut mer i denne ordningen, vil en større og større andel av det såkalte boligtilskuddet bli bundet opp i at man skal sette opp tapsfond. Opptil 20 pst. av boligtilskuddet kan i dag bindes av kommunene til tapsfond for å finansiere denne ordningen. Det er en langt større andel enn det bankene faktisk binder opp i forhold til sine egne låneordninger. Det betyr at vi binder midler som kunne ha vært brukt til andre vanskeligstilte, for å sørge for at kommunene fortsatt har denne ordningen. Jeg tror vår løsning hadde vært betraktelig bedre, for den hadde vært lettere for brukerne å møte direkte. Så er det spørsmålene: Trenger vi den generelle boligbyggingsbanken? Jeg tror dette er en bedre ordning for dem som skal etablere seg. Trenger vi disse reguleringsmekanismene? Trenger vi Husbanken for å få bygd flere boliger? Nei, vi får ikke bygd flere boliger selv om vi har Husbanken. Det er andre ting som stenger for å bygge flere boliger. I tillegg er mesteparten av kvalitetskravene noe av det samme som vi gjennom planverket forlanger at kommunene i reguleringsplaner skal ta stilling til. Slik får vi en dobbel bruk av offentlige ressurser – ved å planlegge akkurat det samme, ved å stelle med akkurat det samme. Akkurat denne biten her, ansvaret for utformingen av boligmarkedet, skal være en lokalpolitisk sak. Det skal ikke være slik at det er staten som gjennom Husbanken skal sette normer her. Så til sist til det elementet som går på minstekrav: Jeg tror tiden er overmoden for en skikkelig oppmyking av minstekravene. Vi må se på begrepet «funksjonalitet», ikke på størrelse og kvadratmeter. Jeg er glad for at vi har et «nestenflertall», og jeg håper at Fremskrittspartiet nå vil slutte seg til dette forslaget – for det ville være logisk i forhold til hva Fremskrittspartiet har vært med på før. Så har jeg bare lyst til å vise til et eksempel på hvor grotesk dette blir. De som leste VG på søndag(presidenten klubber) (presidenten klubber)