trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Tildeling av lisenser og operatørskap tilligger ikke mitt departement å gjennomføre, det er det Olje- og energidepartementet som gjør. Mitt departement fører tilsyn med sikkerheten. Men det er – som også olje- og energiministeren sier – næringen som har ansvar for å påse at de følger lover og regler, HMS-regelverket og annet, som ivaretar ansattes liv og helse, og at produksjonen er sikker. Så næringen skal ha det ansvaret, og må ha det ansvaret. Sånn har det alltid vært, og sånn må det også være. Det er klart at det ikke er akseptabelt at selskaper ikke følger opp pålegg. Som jeg har sagt i mine tidligere svar: Petroleumstilsynet har fulgt Goliat tett fra starten og stadig tettere de siste par årene. Nå har Petroleumstilsynet gått til det skritt å stenge, noe som er et ganske drastisk virkemiddel å ta i bruk. Det er veldig sjelden at man gjør det. Det viser også alvoret i saken. Jeg har tillit til at Petroleumstilsynet følger opp Goliat på en god måte, og på den måten som de skal, nettopp for å ivareta sikkerheten til de ansatte.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Svaret på det spørsmålet er nok delvis ja. Det er til dels ulike systemer mellom stat og kommune, så digitaliseringen er nok annerledes der. Det er også ulikt hvilken informasjonstilgang man faktisk har fra de ulike informasjonssystemene. Det er jo også en del personvernhensyn som gjør at det ikke er like enkelt å dele en del informasjon. Men den statlige delen av Nav er godt i gang med digitalisering, med å finne nettløsninger, ved å gjøre mer og mer tilgjengelig for folk via nettet. Det største Nav-kontoret i dag er jo nav.no, hvor du kan sitte døgnet rundt og få svar på spørsmål og sende inn skjemaer. Det skal vi gjøre mer av framover også, både fordi det er mer brukervennlig – brukerne ønsker å få mer og mer digitalt – men også fordi det frigjør betydelige ressurser for Nav til å kunne bruke tiden sin på personer med mer sammensatte utfordringer enn de av oss som kan finne svarene selv på nettet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Regjeringen la fram forslag til ny pleiepengeordning og fikk vedtatt det i vår – omfattende endringer i en ordning som hadde vært kritisert over mange år, bl.a. av familier som opplevde at de ikke fikk den hjelpen de trengte. Tidligere var muligheten for å komme inn under ordningen svært begrenset. Man måtte ha barn som ikke hadde varig sykdom, man gikk ut og inn av ordningen, det var lite forutsigbart, det var vanskelig, med mange skjønnsvurderinger, og det var svært ulik praksis landet rundt. Det var bakgrunnen for at vi endret ordningen til å innlemme varig syke barn, og til å gjøre det mulig for begge foreldre å ta ut pleiepenger samtidig, også hjemme. Det var det ikke tidligere. Man fjernet dermed mye av den uforutsigbarheten og de skjønnsvurderingene som den andre ordningen var kritisert for. Det betyr at vi har innlemmet dobbelt så mange barn, mellom 8 000 og 9 000 flere barn enn tidligere, og budsjettet er doblet. Så har jeg sett av diskusjonen nå i høst at det er litt ulik oppfatning av hva pleiepengeordningen skal være. Skal det være en midlertidig inntektssikringsordning for familier som har vært eller er i jobb, som både den gamle og den nye ordningen er? Eller skal det være en statlig pleielønn? Jeg vil tro at det er dette, uavhengig av om man har vært i jobb eller ikke, Kristelig Folkeparti, etter hva jeg forstår, nå tar til orde for. Så det vil være en helt annen ordning enn det regjeringen foreslo og fikk vedtatt i vår. Vi har ment at den ordningen vi har fått vedtatt, er en svært god ordning. Stortinget fikk også inn en unntaksbestemmelse ved tilbakefall for alvorlig syke barn, som vi mener langt på vei vil dekke opp for den kritikken som har kommet. Men vi vil selvfølgelig gå i dialog med Stortinget om hvilke endringer man skal gjøre. Det er også viktig at Stortinget kommer med en vurdering av i hvilken retning man ønsker å gå: Skal det være en statlig pleielønn, uavhengig av om man har inntekt eller ikke, eller skal det fortsatt være en midlertidig inntektssikring for familier som har vært i jobb, som både den gamle og den nye ordningen legger opp til?
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Jeg tror det er enighet i den salen om at vi ønsker å gi en håndsrekning til familier som pleier sine alvorlig syke barn. Vi har også sett mange eksempler på hvor krevende det er for mange av disse familiene. Vi ønsker nettopp å legge til rette for gode ordninger for familiene som pleier sine syke barn. Da vi foreslo å utvide ordningen betydelig ved å innlemme anslagsvis mellom 8 000 og 9 000 flere familier og doble budsjettet med mer enn en halv milliard kroner, så vi oss også nødt til å ha en ramme på det. Det var da vi sa at vi sidestiller kompensasjonen til disse familiene med egen sykdom. Det er sånn at alle andre ytelser i folketrygden er slik at man får 100 pst. det første året ved sykefravær, og så er det 66 pst. hvis man går over på arbeidsavklaringspengeordningen eller uføreordningen, så vi mener det har vært en viss konsistens i den endringen. Det er for tidlig nå å si at dette vil ha dramatiske konsekvenser. Ordningen trådte i kraft 1. oktober. Foreløpig er det ingen som har kommet inn i den nye ordningen. Vi mener at den er god, men tar til etterretning at Stortinget ønsker endringer.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Den ordningen som vi la fram, og som vi fikk vedtatt, riktignok var det med en endring for de alvorlig syke barna, vil være en betydelig bedre ordning enn den gamle ordningen – en mer forutsigbar ordning, mindre skjønnsutøvelse, flere innlemmes, og færre vil gå ut og inn av ordningen slik som den gamle ordningen la opp til. Så alt i alt vil denne ordningen medføre bedre rettigheter og mer forutsigbarhet for de familiene som nå innlemmes i den. Vi mente at å gå fra 100 pst. til 66 pst. var en rimelig ordning, man sidestilte dermed kompensasjonen for pleie av syke barn med egen sykdom. Og så registrerer jeg at det er ulik oppfatning i denne sal om pleiepengeordningen skal være en midlertidig inntektssikringsordning for familier som har inntekt, slik som den gamle ordningen var, og som den nye legger opp til å være, eller om det skal være en statlig pleielønn for familier som påtar seg pleieoppgaver på vegne av kommunen. Jeg mener at pleiepengeordningen fortsatt skal være en midlertidig inntektssikringsordning, men jeg registrerer at det er uenighet i salen om dette.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Vi skal selvfølgelig følge opp Stortingets vedtak. Det foreligger også et Dokument 8-forslag fremmet i Stortinget om det samme. Men det er nesten fristende å spørre Arbeiderpartiet tilbake igjen: Ønsker Arbeiderpartiet en statlig pleielønn, slik som Kristelig Folkeparti legger opp til, og som jeg går ut fra skal gjelde uavhengig av om man har vært i inntekt eller ikke? Eller ønsker man at pleiepengene fortsatt skal være en midlertidig inntektssikring for familier som har vært i jobb? De ulike veivalgene man tar, vil ha ganske ulike konsekvenser for hvordan ordningen skal være. Hvis vi nå skal innføre en statlig pleielønn, uavhengig av om man har vært i inntekt eller ikke, og den skal være ubegrenset, uavhengig av alvorlighetsgraden, og det skal være 100 pst. lønn, vil det kreve betydelig mer utredning enn det som budsjettspørsmål har gjort det mulig å kunne gjøre på forhånd. Så jeg tror nok at vi skal gå i diskusjon og dialog med Stortinget nå: Ønsker vi å gå den ene veien, eller ønsker vi å gå den andre veien? Det vil ha ganske store konsekvenser for hvordan ordningen blir, litt avhengig av hvilket veivalg man tar. Vi er innstilt på å følge opp Stortingets vedtak – men vi må bli enig om hvilken retning vi skal ta, for det er ganske ulike retninger som Stortinget her snakker om.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Pleiepengeordningen har alltid vært midlertidig. Den har aldri vært en varig ordning. Det har vært en midlertidig ordning for familier. Tidligere måtte man ha barn som ikke hadde varig sykdom. Nå sier man at også barn som har varig sykdom, kan innlemmes. Det var kun svært få som fikk gå utover det man kanskje ville kalle midlertidighet, og det var de familiene som hadde barn med progredierende sykdom, dvs. at man kanskje ser for seg det verst tenkelige utfallet. Så vi må huske hva den gamle ordningen var, og hva den ikke var. Vi har vært opptatt av å innlemme flere, å gjøre ordningen bedre og mindre skjønnsavhengig og å bidra til at færre familier sendes ut og inn av ordningen, for det var også en realitet tidligere. Vi har ment at 66 pst. kompensasjon etter et år har vært forsvarlig, også fordi man da sidestiller dette med de øvrige ytelsene i folketrygden. Vi mener også at den unntaksbestemmelsen som Stortinget vedtok under sin behandling, i stor grad vil ivareta de familiene, også når man ser …(Presidenten avbryter.) (Presidenten avbryter.)
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-11-08:
Igjen må jeg understreke at den pleiepengeordningen som vi har foreslått, og som nå nylig har trådt i kraft, har noen likheter med den forrige, og det er at det er en midlertidig inntektssikringsordning for familier som har hatt inntekt. Ulikhetene er store, nemlig at man innlemmer langt flere familier, ikke minst fordi man legger til rette for at de varig syke barna også skal innlemmes, og at nå blir det lettere for foreldrene å ta ut pleiepenger. Samtidig, og det var det heller ikke anledning til tidligere, kan man få pleiepenger etter at barnet har fylt tolv år. Det kunne man ikke tidligere hvis barnet var innlagt på institusjon osv. Jeg mener at kompensasjonsnivået som vi legger opp til, med 100 pst. det første året, og som kan strekkes over en lengre periode, og 66 pst., er forsvarlig. Så registrerer jeg at Stortinget ønsker å endre på ordningen, men jeg kan stille det samme spørsmålet til SV som jeg stilte til Arbeiderpartiet: Ønsker SV, som Kristelig Folkeparti, at dette skal gjøres om fra en midlertidig ordning for familier med inntekt til å bli en generell statlig pleielønn? Eller ønsker man å beholde midlertidigheten, som både den gamle og den nye ordningen er? Det får jeg ikke svar på.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Jeg vil stille oppfølgingsspørsmålet til kommunalministeren, for på fredag kunngjorde Direktoratet for byggkvalitet at de endrer praksis for saksbehandling av søknader om sentral godkjenning. Direktoratet mener at det ikke skal være krav om egne ansatte med fagbrev for å få sentral godkjenning. Dette er stikk i strid med klare signaler fra Stortinget om at plan- og bygningsloven med tilhørende forskrifter skal legge til rette for et seriøst arbeidsliv også i byggenæringen. Et annet direktorat som statsråden har ansvaret for, Difi, anbefaler at offentlige bestillere skal stille krav om bruk av folk med fag- og svennebrev og lærlinger. Da blir spørsmålet til statsråden: Vil han sørge for at alle hans direktorater følger opp de klare signalene fra Stortinget om å ha et regelverk som hjelper fram de seriøse aktørene innen byggebransjen?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Først vil jeg takke utenriksministeren og innvandrings- og integreringsministeren for redegjørelsene, som er kommet i stand på kort varsel. Det var nødvendig. På bakgrunn av stort sprik i sikkerhetsvurderingene mellom kilder og mellom land er det mange som har satt store spørsmålstegn ved regjeringens returpraksis til Afghanistan. Når så mange spørsmål stilles og så mange ulike signaler blir gitt, er det grunn til bekymring fra Stortingets side. Hovedbudskapet fra utenriksministeren er at situasjonen i Afghanistan er tilfredsstillende. Jeg vil gjerne be utenriksministeren begrunne det noe nærmere i sitt sluttinnlegg, for opplever utenriksministeren at det fullt ut er samsvar mellom de sikkerhetsvurderingene som gjøres i FN og i EU, og de vurderingene som regjeringen støtter seg til, og som statsråden har redegjort for i dag? Og hvordan vurderer utenriksministeren FNs siste rapport, der det hevdes at det er en stor økning i antall angrep i Afghanistan? For to år siden fikk innvandrings- og integreringsministeren utvidet fullmakt til å instruere forvaltningen. Vi har i det siste registrert at det settes spørsmålstegn ved forvaltningen av den fullmakten. En ansvarlig opposisjon har ansvar – og må ta ansvar – da. Når forsøk på å ta dette ansvaret avfeies med politisk spill fra regjeringspartiet Fremskrittspartiet, uten at det utvises noen som helst bekymring for realitetene, bidrar nok ikke det til et bedre klima mellom partiene. Et av områdene vi er urolige for, er at regjeringen og UDIs praksis ikke samsvarer med stortingsflertallets vilje, og det gjelder den høye bruken av midlertidig opphold for enslige mindreårige asylsøkere og tvangsbruken. Derfor har Arbeiderpartiet lagt fram et representantforslag som skal forsikre om at det gjøres vurderinger som ivaretar barns beste og hensynet til barns sårbarhet. Arbeiderpartiet vil nå gå nøye gjennom de to redegjørelsene som er gitt fra statsrådene, før vi tar stilling til forslaget som er lagt fram av SV, og som skal behandles til uken. Det vil nok også være naturlig at vi vurderer å be regjeringen om å komme tilbake til Stortinget på eget initiativ dersom sikkerhetssituasjonen endres i de landene som Norge returnerer asylsøkere til. Det er viktig at vi kan holdes løpende orientert om akkurat det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Det er et viktig spørsmål representanten Aasrud reiser. Kampen mot svart arbeid, kampen for et seriøst arbeidsliv, er viktig. Direktoratet for byggkvalitet har etablert en sentral godkjenningsordning, som er frivillig, og som skal være et viktig verktøy for å fremme seriøsitet. Så viser det seg at direktoratet på noen punkter har praktisert reglene strengere enn det det er grunnlag for i forskriften. Direktoratet for byggkvalitet må forholde seg til de forskriftene og det regelverket som er fastsatt. Det vil jeg tro også er i tråd med de signalene Stortinget ønsker å gi. Vi kan gjerne diskutere hvor strenge disse kravene skal være, men kravene skal fastsettes etter en åpen prosess, en høringsprosess, og så må direktoratet forholde seg til de reglene og de forskriftene som er fastsatt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Jeg møter både kommunestyrerepresentanter og fylkestingrepresentanter fra de nordligste fylkene og fra resten av landet med jevne mellomrom. Det er ikke det denne saken handler om. Spørsmålet er om man skal gjennomføre den regionreformen som Stortinget har vedtatt, eller om man ikke skal gjøre det. Regionreformen kom på plass etter et initiativ fra Venstre, som ble støttet av Kristelig Folkeparti. Høyre og Fremskrittspartiet har i utgangspunktet ment at vi kunne klart oss med to forvaltningsnivåer, kommune og stat, men fordi det er et flertall i denne sal for tre forvaltningsnivåer, mener også vi at tiden er moden for en regionreform. Det mente også Senterpartiet da de satt i regjering, men de fikk det ikke til. Poenget er at vi har regiongrenser som ble fastsatt på 1800-tallet. Det har skjedd litt siden den gang. Samfunnet har endret seg, utfordringsbildet er et helt annet. Vi har diskutert om vi skal ha fylkeskommuner, hvordan regionene skal være inndelt, i hvert fall i 30 år. Vår regjering, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, gjennomfører det vi har sagt vi skal gjennomføre. Vi gjennomfører det som er vedtatt i Stortinget. Når det gjelder regioninndelingen, er den fastsatt i en skriftlig avtale mellom Kristelig Folkeparti, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet. Og når Stortinget har vedtatt det, gjennomfører også regjeringen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Jeg mener at de vedtak Stortinget gjør, er kloke vedtak – også dette vedtaket. Det er ikke noe nytt at Senterpartiet drømmer om fortiden. Dagens fylkesgrenser er fra 1860-tallet – fra midten av 1800-tallet. Vi ser at det er andre utfordringer i dag, knyttet til klimaendringene, knyttet til arbeidsmarkedet og hvordan vi kan legge til rette for at hver region kan utnytte sine fortrinn. Jeg mener at det er bedre med 10–11 regioner enn med 19 regioner. Jeg synes det er en fordel at vi nå kan frigjøre minst 350 mill. kr fra byråkrati og administrasjon som kan benyttes til fylkesveier og bedre skole for ungdommene våre. Ja, dette er et fremskritt. Dette er et vedtak som Stortinget har gjort etter initiativ fra regjeringens samarbeidspartnere. Vi gjennomfører det. Senterpartiet ønsket en regionreform da de satt i regjering. De klarte det ikke.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Det er et ganske bredt flertall i Stortinget som mener at dagens fylkeskommuner har gått ut på dato. Det er et ganske bredt flertall som gjennom 20–30 år har ment at tiden er inne for en regionreform. Hvis vi ser på de regionene som nå har gått sammen – vel, det var Buskerud og Østfold som i utgangspunktet tok initiativet til Viken, og de fremforhandlet en avtale med Akershus. Hordaland og Sogn og Fjordane har fremforhandlet en avtale. Hedmark og Oppland ønsket å danne en region da Senterpartiet satt i regjering. Det er et tidspunkt hvor vi er nødt til å si at nå ser vi fremover og ikke bakover, nå gjennomfører vi det som vi er blitt enige om, nå slutter vi med alle omkampene. Og ja, fylkene skal få flere oppgaver i tiden som kommer. Da man gjennomførte den store kommunereformen i 1965, startet man ikke med oppgavene, man startet med å få en forvaltningsstruktur som kunne ta flere oppgaver. Det har kommunene fått, og det vil også de nye fylkene få.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Jeg forholder meg til det Stortinget har vedtatt. Stortinget har vedtatt at vi skal ha tre forvaltningsnivåer. Stortinget har vedtatt at vi skal gjennomføre en regionreform. Det er Stortinget som vedtar hvilke oppgaver regionene skal ha. Makten til å overføre oppgaver til fylkene ligger i denne sal. Vi har gjennom vårt samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre bidratt til at fylkene nå får flere oppgaver knyttet til sin samfunnsutviklerrolle, og vi ønsker å kunne overføre flere oppgaver i tiden som kommer. Derfor har vi satt ned et eget ekspertutvalg, som legger frem sin utredning 1. februar 2018. Forutsetningen for at vi skal flytte flere oppgaver, er jo at forvaltningsnivået kan løse oppgavene bedre. Vi flytter ikke oppgaver for oppgavenes egen skyld. Vi flytter dem hvis det kan gjøres en bedre jobb for innbyggerne, for næringslivet – dem offentlig sektor er til for.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Det kunne vært opplysende for denne saken om Arbeiderpartiet av og til også sa hva de selv sto for. For det jeg registrerer i denne debatten, er at Arbeiderpartiet, som har ivret for regionreform, jeg tror nesten så lenge jeg har vært med i norsk politikk, nå plutselig setter seg på sidelinjen fordi man finner det opportunt å kritisere. Da er spørsmålet: Hva er Arbeiderpartiets alternativ? Når det ble Hordaland og Sogn og Fjordane, var det fordi de to fylkene ble enige. De to fylkene ble enige om at de ønsket å slå seg sammen. Trøndelag har gått foran og vist vei, og jeg har gitt stor honnør til det mot, den dristighet og den fremsynthet som politikerne i Trøndelag har vist. Poenget er at når vi skal ha tre forvaltningsnivåer, må også fylkespolitikerne ta rommet, ikke bare peke opp på staten, at da må staten gi oppgaver. Nei, man må selv definere hvilken rolle fylkeskommunene skal ha fremover i tid. Det er en historisk mulighet som fylkespolitikerne nå har, og gjennom samarbeidet mellom de borgerlige partiene får vi det nå også til. Vi avbyråkratiserer og vi bidrar til bedre tjenester til innbyggere og næringsliv – dem vi er til for.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Det handler om flere tiltak. Det ene er digitaliseringen av offentlig sektor, hvor vi nå har gjennomført et digitalt løft i staten og også fått på plass et samarbeid mellom stat og kommune. Videre er det at vi nå har gjennomført nøytral moms i staten, slik at det blir konkurransenøytralt om staten produserer tjenestene selv, eller om man kjøper i markedet – jeg mener at staten og det offentlige skal bruke markedet der markedet kan levere bedre og billigere tjenester – og det er gjennom kravet om økt effektivitet i staten, som gjør at vi hvert år flytter ca. 1,5 mrd. kr fra byråkrati og administrasjon til bedre tjenester, og gjennom at vi flytter statlige arbeidsplasser fra Oslo og ut i landet. Der har regjeringen, sammen med Venstre, fått til betydelig mer i løpet av fire år enn det de rød-grønne med Senterpartiet i spissen klarte i løpet av sine åtte år. Vi har tenkt å fortsette å desentralisere og flytte makt, og å effektivisere og modernisere offentlig sektor.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Det er både et viktig spørsmål som representanten tar opp, og det er mange spørsmål i spørsmålet. La meg starte med utgangspunktet, nemlig at digitaliseringen er et viktig verktøy. Det er et viktig verktøy for at innbyggerne og næringslivet skal få raskere og bedre tjenester, et viktig verktøy for at vi skal kunne effektivisere offentlig sektor, og også for at offentlig sektor kan bli en mer attraktiv arbeidsgiver for kompetent arbeidskraft. Jeg er enig i at det også er noen utfordringer. Informasjonssikkerhet, personvern skal ligge i bunnen. Det er ikke slik at outsourcing i seg selv er en risiko knyttet til informasjonssikkerhet. Outsourcing kan også være nødvendig og riktig fordi man trenger den kompetansen som ligger i andre fagmiljøer. Vi har også sett til Estland. Estland har sin X-road. Nå får vi en norsk utgave av det gjennom at vi får etablert et felles integrasjonspunkt som vil kunne bidra til at man får en sømløs utveksling av arkivsystemer i offentlig sektor og mot Altinn og digital postkasse. Når det gjelder kommunene, så er det i utgangspunktet et kommunalt ansvar. Det er riktig at mange kommuner, med sårbare fagmiljøer, har betydelige utfordringer. Vi ser at større kommuner, som representanten og jeg er enige om at det er mange fordeler knyttet til, også kan bidra til å få sterkere IKT-miljøer. Det vi nå har tatt initiativet til, sammen med KS, er at vi får et samarbeid mellom stat og kommune i digitalisering av tjenester, slik at vi går på tvers av fovaltningsnivåer – innbyggerne kan forholde seg til tjenesten og ikke til om det er stat eller kommune – og at kommunene nå får midler så de kan bidra til en raskere digitalisering av kommunal sektor. Det tror jeg også vil føre til fremskritt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Det er riktig som representanten viser til, at folkeregisteret nå moderniseres. Det ansvaret tilligger Finansdepartementet, men det er en viktig felleskomponent for hele den digitale infrastrukturen – for å bruke litt vanskelige ord. Mange forholder seg til folkeregisteret, så det er viktig at det er modernisert og oppdatert. Alle statlige etater har nå fått et ansvar for å ha dialog med kommunene og kommunal sektor når de gjennomfører digitale prosjekter som har konsekvenser for kommunesektoren. Jeg legger til grunn at det er en dialog Finansdepartementet har med KS – som er kommunenes organisasjon – og i den grad det fører til merutgifter, er det også tradisjon for at det kompenseres.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-11-08:
Mitt svar på det spørsmålet ligger i svaret jeg har gitt til Riksrevisjonen, jeg har ikke noe annet svar på det. Men det som ligger bak spørsmålet fra Greni, er i hvilken grad staten selv skal bygge opp egen kompetanse i departement og direktorat og ansette flere – eller om man heller skal bruke markedet. Da er mitt svar at i mange tilfeller er det riktig og nødvendig at departement og direktorat kjøper tjenester i markedet av private selskaper fremfor å ansette flere i offentlig sektor. Det mener jeg kan være nødvendig, for det er kompetanse man trenger. I en del andre tilfeller møter vi kritikk fra Senterpartiet for at byråkratiet vokser for mye. Men vi kan ikke ansette alle i offentlig sektor, vi er nødt til også å bruke markedet der det er nødvendig og riktig. Nå jobber vi med et forslag som ble fremsatt av Venstre, og som de borgerlige partiene sluttet seg til, som også handler om grensen mellom hva staten skal gjøre selv, og hvor man skal bruke markedet. Det vil også kunne gi noen nyttige svar på spørsmålet om hva man skal produsere selv, og hvor man skal bruke konsulenter og private selskaper.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-08:
Om me ser på målarbransjen i dag, så ser han ganske annleis ut enn han gjorde for berre ti år sidan. Det finst bl.a. nesten ikkje læreplassar i det faget lenger, og som forbrukar er det heller ikkje lett å finna fram til dei seriøse aktørane. Dei useriøse aktørane kan øydeleggja heile bransjen om dei får rotfeste. Kjeltringane vinn, og dei ærlege aktørane taper. Me kan verkeleg ikkje la dette skje. Av respekt for eit stolt fag med lange tradisjonar, for samfunnet som heilskap og ikkje minst for ungdommane som ønskjer å bli fagarbeidarar i byggjebransjen, spør eg arbeidsministeren: Kva tid har regjeringa tenkt å setja inn ein skikkeleg støyt, som verkar, mot useriøse aktørar i arbeidslivet?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-08:
Eg vil gjerne stilla eit spørsmål til arbeidsministeren. Sikkerheita på ei oljeplattform kan ikkje takast lett på. Slurv kan føra til store ulykker, tap av menneskeliv og alvorlege miljøskadar. Petroleumstilsynet gjennomførte i september tilsyn med sikkerheita om bord på Goliat-plattforma. Måndag i denne veka låg rapporten føre. Den er knusande lesnad for det italienske oljeselskapet som opererer den første plattforma i Barentshavet. Blant anna kjem det fram at feil og manglar på plattforma vart oppdaga allereie i 2015, og at selskapet hevda at dette blei fiksa opp i. Det viser seg ikkje å stemma. Feila skal ifølgje Petroleumstilsynet ha vorte retta opp på papiret, men ikkje i verkelegheita. Sikkerheita på plattformene er avgjerande for dei som jobbar der. Kva vil arbeidsministeren gjera for å sørgja for at Eni tettar sikkerheitsavvika som Petroleumstilsynet påpeiker, ikkje berre på papiret, men òg i verkelegheita?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-08:
Det er ikkje fyrste gongen myndigheitene avslører at oljeselskapet tilsynelatande ikkje følgjer opp alvorlege feil som er påpeikt, at Eni Norge skal ha lukka feil på papiret utan at det er vorte fiksa opp i verkelegheita. Som Teknisk Ukeblad skreiv i 2016, droppa selskapet òg tidlegare å følgja opp alvorlege brot på regelverket knytte til logistikk på lyfteutstyr og lyfteinnrettingar. Då hadde Petroleumstilsynet påpeikt dei same regelverksbrota både i 2012, i 2014, i 2015 og i 2016, utan at det vart rydda opp i. Trass brota vart plattforma opna for produksjon. Eni tøyer strikken og utnyttar det norske tillitsbaserte systemet. Difor vil eg igjen spørja statsråden om det finst ei nedre grense for kor uansvarleg eit selskap kan opptre før det får alvorlege konsekvensar for selskapet si rolle på norsk sokkel.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-08:
Eg registrerer at statsråden ikkje har nokre eigne tankar om forbetringar av ordninga, som Stortinget har bede regjeringa om. På høyringa om pleiepengeordninga på måndag møtte sju instansar, og alle påpeikte dei same problema. For det første: inntektstapet for dei som har sjuke barn over eit halvt år eller eitt år, for det andre at barn med livstrugande sjukdomar vert kasta ut av ordninga når pleiepengeperioden er over dersom sjukdomen er kronisk, og for det tredje at personar over 18 år med utviklingshemjing ikkje er unnateke aldersgrensa sjølv om dei kan ha ein langt lågare mental alder, og difor treng foreldra sjukehusinnlegging eller sjukeleie. Kva for konkrete råd har statsråden til familiar som vil oppleva denne inntektsreduksjonen, og til slutt vil mista alle pleiepengane, etter fem år?
André N. Skjelstad (Venstre), 2017-11-08:
Det er ingen tvil om at dette holder på å bli en utfordring, spesielt i Oslo-området, men også i deler av resten av landet, og Venstres tidligere forslag om minstelønn, som til dels er blitt latterliggjort, er igjen blitt aktualisert. Men hovedproblemet ligger ikke bare i Norge. Det ligger også i hva slags kjøreregler man skal ha internasjonalt, ikke minst i Europa. Mitt spørsmål er: Hvilke initiativ vil regjeringen ta for å følge opp de planene som statsråd Hauglie nå redegjorde for, på et mer grunnleggende nivå – som politisamarbeid, kriminalitetsbekjempelse og internasjonale regler? For dette må løses også på utsiden av Norge. Dette handler ikke bare om hva vi gjør i vårt land.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-11-08:
Noen av de viktigste tiltakene for å ivareta anstendige forhold i arbeidslivet er å sikre at de som driver seriøst, ikke blir presset ut av markedet av useriøse aktører som driver på kanten av eller utenfor loven – det være seg trygging av arbeidsmiljøet, oppfølging av HMS-forskriften eller anstendige lønnsvilkår. Kristelig Folkeparti har de siste årene fått gjennomslag i budsjettforlikene for å få opprettet flere arbeidslivskriminalitetssentre. Det er sentre der politiet, skatteetaten, arbeids- og velferdsetaten og Arbeidstilsynet samarbeider. Også andre offentlige myndigheter, som de kommunale skatteoppkreverne, inngår i det samarbeidet. Hvordan vurderer statsråden at disse sentrene har fungert så langt, med tanke på å bidra til et mer seriøst arbeidsliv?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-11-08:
Mitt spørsmål går til arbeids- og sosialministeren. Rundt omkring i Norge er det tusenvis av foreldre som hver dag gjør en selvoppofrende innsats for å pleie og gi omsorg til sine alvorlig syke barn, enten sykdommen er akutt eller varig. Det å kunne gi slik omsorg samtidig som en må bære smerten ved å se lidelsene til sine egne barn, er nok en utfordring som må oppleves før en fullt ut forstår hvor tøft det er. Pleiepengeordningen i folketrygdloven er en ytelse som i vesentlig grad bidrar til at denne byrden er til å leve med for foreldre som til daglig står oppe i en så krevende omsorgssituasjon. Vi i Kristelig Folkeparti mener at det blir altfor snevert å se på dette som en trygde- eller stønadsordning. Dette kan like gjerne defineres som statens og storsamfunnets lønn og honnør til foreldre som daglig gjør en fantastisk innsats for å pleie og lindre lidelsene til egne barn, og som dermed også bidrar til å spare samfunnet for store utgifter over helsebudsjettet. Kristelig Folkeparti mener det er et politisk ansvar å legge til rette for at barn og familier med ekstra utfordringer får den støtten de trenger. Derfor vil vi ha en bedre pleiepengeordning. Vi er glad for at et samlet storting nå har bedt regjeringen om å komme tilbake med forslag om endringer i pleiepengeordningen som sikrer mer økonomisk trygghet og forutsigbarhet for foreldre med pleie- og omsorgsoppgaver. De endringene i pleiepengeordningen som ble vedtatt i vår, og som Kristelig Folkeparti ikke stemte for, trer nå i kraft. Kristelig Folkeparti mener at vi derfor er nødt til å se på hva slags endringer vi kan få til i budsjettet for 2018. Vi vil foreslå at det gis 100 pst. kompensasjon i stedet for 66 pst., som ble vedtatt i vår. Vi har også stilt budsjettspørsmål om andre endringer, uten å få svar fra departementet i tide til framleggelsen av vårt alternative budsjett. Svarene foreligger nå fra departementet, men vi ser at det er lagt inn andre forutsetninger enn dem vi la til grunn for våre spørsmål. Så mitt spørsmål til statsråden blir da: Hva slags tiltak mener hun er mest aktuelle for å bedre pleiepengeordningen?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-11-08:
Da Stortinget i vår behandlet pleiepengeordningen, var hensikten den aller beste fra regjeringens side. Det ble foreslått å utvide målgruppen, slik at foreldre til barn med varig sykdom som har behov for kontinuerlig tilsyn og pleie, også fikk rett til pleiepenger. Det var et grep som vi i Kristelig Folkeparti støttet fullt ut. Imidlertid var en av forutsetningene i regjeringens forslag til endring av pleiepengeordningen at alle foreldre som mottar pleiepenger for sine syke barn, mister retten til full lønnskompensasjon utover et år. Kristelig Folkeparti advarte mot den endringen da saken var oppe i Stortinget, og vi stemte imot å redusere pleiepengesatsen til 66 pst. etter et år. Flere medieoppslag tidligere i høst har dokumentert hvordan denne endringen ble en stor ekstra belastning for foreldre som har barn med alvorlig sykdom, og med behandlingsløp som strekker seg langt utover et år. Hva mener statsråden om forslaget om å gi 100 pst. kompensasjon istedenfor 66 pst., som ble vedtatt i vår, slik at foreldre med svært syke barn slipper å få en ekstra belastning med å få redusert pleiepengesats etter et år?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-11-08:
Kommunalminister Jan Tore Sanner og regjeringen tvangsinnkalte til felles fylkesting mellom Finnmark og Troms 31. oktober i Kirkenes. På møtet som Sanner innkalte til, kom ikke statsråden. Han sendte en videohilsen fra Oslo. Han som står i spissen for tvangsvedtaket, ville ikke reise til Finnmark og møte de lokalt folkevalgte, dem han mener han har rett til å overkjøre. Ifølge regjeringen.no mente statsråd Sanner at det var viktigere med et internt Høyre-møte. Det er uforståelig og respektløst av en statsråd å prioritere sånn. Motstanden mot tvangssammenslåing i Finnmark er enorm. Sammenslåingen har ingen folkelig forankring. De folkevalgte har hele tiden vært tydelige i sin motstand mot sammenslåingen. Målinger har vist at det er flertall mot sammenslåingen i alle partier. Og det er ikke rart, for Finnmark og Troms er et enormt område. Det er enorme avstander. Skal man dra f.eks. fra Harstad til Kirkenes, er det over 1 000 kilometer hvis man skal kjøre i Norge. Det tar 15 timer. Det er større enn Irland. Min utfordring og mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor valgte statsråden ikke å møte folk og folkevalgte i Troms og Finnmark i et møte han selv kalte inn til? Er det fordi han selv ser at tvangsvedtaket er uklokt, og at det er vanskelig å forsvare i direkte møte med de berørte?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-11-08:
Jeg skjønner statsråden. Det kan være ubehagelig å møte i Finnmark og stå for det statsråden er ansvarlig for – å tvangssammenslå Finnmark med Troms. Heller ikke her klarer Jan Tore Sanner å komme med et argument for hvorfor det er klokt, for det finner ikke Høyre. Det er Høyre som har brukt sin makt i Stortinget til tvangssammenslåinger. Det ene er Finnmark og Troms, som er helt uforståelig. Det andre er at man nå skal få et nytt fylke som skal hete Vestlandet, og som skal dekke halve Vestlandet. Hva slags framskritt er det? Vi skal få en region som går fra Svinesund til Hardangervidda – med Oslo i midten. Er det et framskritt, eller er det et tilbakeskritt? Kristelig Folkeparti sa i debatten i Stortinget – etter at Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet hadde sittet og tegnet kart på kontoret, at vi har fått en løsning som ingen partier egentlig vil ha. Vil statsråd Sanner ha denne løsningen, eller mener han det har vært en uklok og dårlig løsning, som ingen partier egentlig vil ha?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-11-08:
I går hadde vi komitéhøring om forslaget om å reversere tvangssammenslåing av fylker. Mange av dem som var på høringen, kom med den samme bekymringen. Én grunn til at dette var grundig krevende å gå i gang med, var at ingen skjønte logikken i dette kartet. Tvangssammenslåingene fører bl.a. til større ulikheter mellom de minste og de største regionene. Senterpartiet mener selvsagt at Møre og Romsdal og Rogaland bør fortsette som egne fylker, og at de er fullt ut i stand til å ta på seg framtidige nye oppgaver og løse dem på en fremragende måte uten sammenslåing. Jeg er glad for at statsråden er enig med oss i det. Da blir spørsmålet: Kan statsråden gi noen eksempler på framtidige oppgaver som Møre og Romsdal kan ta på seg, men som f.eks. Finnmark, Oppland eller Akershus er helt ute av stand til å løse uten at de blir tvangssammenslått med et nabofylke?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-11-08:
Mitt spørsmål går også til kommunalministeren. Riksrevisjonsrapporten viser at staten årlig bruker 12 mrd. kr til konsulenttjenester, omtrent halvparten er knyttet til IKT, altså om lag 6 mrd. kr. Innenfor forvaltningsområdet til fem departement brukes det over 1 mrd. kr til konsulenttjenester – justis og helse bruker 2 mrd. kr hver, samferdsel, kunnskap, arbeids- og sosial bruker 1 mrd. kr hver. Riksrevisjonsrapporten er rettet til Kommunal- og moderniseringsdepartementet, som er ansvarlig for overordnet samordning av statsforvaltningen. Den anbefaler at departementet sammen med Difi er en mer aktiv pådriver for å få statlige virksomheter til å benytte veileder, prosjektmetodikk og annen støtte i forbindelse med kjøp av konsulenttjenester. I svar til Riksrevisjonen sier Sanner at departementet og Difi kun har en veiledende rolle. Mitt spørsmål er: Vil statsråden sørge for at Kommunal- og moderniseringsdepartementet som ansvarlig departement for samordning i statsforvaltningen tar initiativ til strengere og mer enhetlige retningslinjer for statsforvaltningenes bruk av konsulenttjenester?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-08:
Det har vært helt klart hele veien at verken Høyre eller Fremskrittspartiet ønsker det andre forvaltningsleddet, altså fylkeskommunene. Det gjentok til og med statsråden her nå. I denne prosessen har regjeringen fremmet en rekke forslag for å svekke det nivået som de sjøl nå sier skal få et løft med en regionreform, der det ikke er noen sammenheng mellom hvem det er som blir slått sammen, hvem som fortsatt skal kunne stå alene, og de oppgavene som enten blir fjernet – slik regjeringen vil, som Stortinget redder, som f.eks. tannhelse og videregående skole – eller der statsråden er i stand til å skissere én eneste ny oppgave som disse regionene skal få. Er det riktig, det som representanter fra både Høyre og Fremskrittspartiet har sagt under saken og ved framleggelse av saken, at denne regionreformen er et skritt på veien til nedlegging av hele region- og fylkesnivået?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-08:
Det viktigste folkerettslige beskyttelsesprinsippet er forbud mot å returnere en person til et område hvor liv og sikkerhet er i fare, og å sikre at en eventuell retur er trygg. Det er det dette handler om. Det handler om et stort sprik mellom alle offentlig kjente rapporter fra internasjonale organisasjoner og den vurderingen Norge legger til grunn når det gjelder sikkerheten for returnerte flyktninger – særlig til Kabul. Dette handler om fakta. Jeg registrerte ikke at statsråden som har ansvar for dette, gikk inn i disse faktavurderingene, på tross av de meget alvorlige forhold som omtales i Landinfos rapporter. De har jeg lest. Men jeg registrerer at statsråd Listhaug velger helt konsekvent å feilinformere om SVs forslag om en midlertidig returstans, inntil vi har fått et ekspertutvalg som kan gå gjennom dette systemet. For det vi har fått høre, er at det ikke egentlig er noen sammenheng mellom det Utenriksdepartementet gjør – som jo har stor kjennskap til sikkerhetssituasjonen, spesielt i land der Norge er til stede – og det som gjøres av sikkerhetsvurderinger før retur. Fra de rapportene som er tilgjengelige, kan vi se at det er en massiv økning i menneskerettighetsbrudd. Det er bruk av tortur ved fengsling, også av barn, det er drap, og det er ingen myndighet som kan beskytte mot forfølgelse i Kabul. I tillegg til det viser tallene at det i Kabul nå er farligere enn i andre provinser som blir ansett for å være mindre trygge. Det er dette spriket i fakta som vi er nødt til å få klarhet i, og som det ikke ble noen klarhet i i statsrådenes innledning. I tillegg til det fikk vi fakta om regjeringens agenda for at færrest mulig av dem med beskyttelsesbehov skal komme til Norge og få beskyttelse her. Det er ikke det SV har spurt om i denne saken. Det er de faktavurderingene som legges til grunn, vi har vært opptatt av. I går kom det en ny rapport fra UNAMA, som også har dokumentert at noe av det som står i Landinfos rapporter ikke lenger stemmer, nemlig at det er en økning i angrep mot spesifikke grupper i samfunnet, som religiøse ledere – hvilket det står i rapportene at det ikke er. Så jeg ønsker meg en redelig debatt om fakta. Vi kommer tilbake til det under behandlingen av forslagene.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Høyre og Fremskrittspartiet har jo vært klar for å legge ned fylkeskommunen som regionalt nivå. Kristelig Folkeparti og Venstre er for at man skal ha det, men det skal reduseres, nesten halveres, fra 19 til 11. Noen av disse fylkeskommunene vil bli atskillig mye større enn de er i dag. Møre og Romsdal, f.eks., som reduseres med to kommuner hvis Rindal går over til Trøndelag, vil bli mindre. Hva er årsaken til at Møre og Romsdal kan greie å løse disse oppgavene bedre med færre kommuner og mindre befolkning enn de store fylkeskommunene som slås sammen? Hva er forskjellen på det? Jeg tenker – er det en målsetting fra Høyre fortsatt å redusere, legge ned det regionale forvaltningsnivået? Og vil det være enklere for Høyre å gjennomføre sin politikk med 11 fylkeskommuner istedenfor 19?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-11-08:
Først av alt må jeg si at jeg er veldig glad for at Senterpartiet og Arbeiderpartiet står ved at vi trenger et mellomnivå i norsk politikk. De forsøkte jo med en forvaltningsreform i sin rød-grønne regjeringsperiode, og oppgaven som står igjen som en av de tydeligste som ble overført, var forvaltningen av kongekrabbe. Det er store muligheter her, og jeg er veldig glad for at det er et flertall i Stortinget som vil være med Venstre og drive gjennom en modernisering av fylkeskommunen. Men aller mest, for Venstres del, gjelder det en modernisering av staten. Det er det som er den store utfordringen med at vi har etablert haugevis av direktorater og statlige organer som lever sitt eget liv, og de fleste av dem er etablert i Oslo. Det er det som gjør at mye av arbeidskraften ute i distriktene suges til Oslo. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden gjøre for å modernisere statlig sektor, for å bidra til at regionnivået kan styrke seg?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-11-08:
Spørsmålet går til kommunal- og moderniseringsministeren. Vi får stadige blikk inn i framtidas digitale muligheter – førerløse minibusser i gatene og roboter som viser vei i sykehjemsgangene. Teknologi kan hjelpe oss med både rutineoppgaver, nye servicetilbud og mer personlig tilpassede tjenester, også i offentlig sektor, men det er også noen utfordringer: Outsourcingen av IKT-driften i Helse Sør-Øst minner oss på både sårbarhet knyttet til å forvalte personopplysninger og etterslep i investeringer, oppgraderinger og såkalt digital infrastruktur. Å legge til rette sikre digitale motorveier for offentlig tjenesteproduksjon blir en av våre store oppgaver de neste årene. I statlig sektor har Nav, Skatteetaten, Statens lånekasse for utdanning, politiet og Helse Sør-Øst gjort hver sine erfaringer med utvikling av og anskaffelser av IKT-systemer. Ifølge Riksrevisjonen har noen gjort det bra, men fellesnevneren er ofte store overskridelser og lite samarbeid og læring på tvers av offentlige sektorer. Men spørsmålet er hvordan stoda er i den andre delen av norsk offentlig sektor, i kommunene. Jeg har stilt Stortingets utredningsseksjon ett enkelt spørsmål, om hvor mange databaser som er i bruk i kommunene, som forvalter sensitive personopplysninger. De kom tilbake med to svar og begge skremmer meg, dessverre. Det store svaret er at dette kan ingen i Norge svare på, vi vet ikke. Det andre svaret er basert på et anslag med en variasjon på mellom 50 og 200 databaser og systemer pr. kommune. De antyder altså et minimum på 20 000 databaser i kommunal regi i Norge. På fredag skal jeg og flere fra Venstre til Estland for å høre hva de har gjort for å bli et av Europas mest digitaliserte land. Med sin X-road-plattform har de én database pr. offentlig sektor, til sammen 13. Helse Sør-Øst har 830, Helse Vest går over på én i 2018, mens norske kommuner kanskje har flere titusener. Mitt spørsmål er om det er i storsamfunnets interesse at utviklingen av systemene overlates til tilfeldighetenes spill. Og hvis ikke: Hva er nå status for samordning av digitalisering i kommunene?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-11-08:
Jeg takker for svaret. Oppfølgingsspørsmålet retter jeg til arbeids- og sosialministeren. Nav er kanskje et av de beste eksemplene på en etat som har mye å hente på systemer som snakker med hverandre, og på en etat som står midt oppe i en revolusjon når det gjelder hvordan digitaliseringen bidrar – forhåpentligvis – til bedre tjenester. Roboter er en del av framtidas tjenestetilbud. De er best på rutineoppgaver, og det er mange rutineoppgaver i Nav som kan utføres automatisk og frigjøre ressurser til møte med mennesker. Nav har holdt på med digitaliseringsprosjekter over en tiårsperiode, men det er stadig behov for nye og oppdaterte systemer som er tilrettelagt for brukerne. Nav er dels kommunal og dels statlig. Om lag halvparten av kommunene har latt Nav overta sosialkontoret, de andre har det ikke. Så mitt spørsmål er: Slår arbeidet med digitalisering av Nav ulikt ut i den kommunale og den statlige delen av tjenesten?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2017-11-08:
Sikkerhetssituasjonen på norsk sokkel er alvorlig. Faren for storulykker har økt, og det er en jevn strøm av alvorlige saker om brudd på sikkerhetsregelverket. I Arbeiderpartiet mener vi at alvoret i situasjonen krever at regjeringen tar kraftigere grep, spesielt på Goliat. Jeg synes statsrådens svar her i dag vitner om at Høyre ikke ser det alvoret som nå er. En viser til pågående prosesser og en stortingsmelding som tidligst kommer i 2018. Det er en tilnærming jeg hadde forstått om situasjonen gikk fra verre til bedre. Nå er det omvendt. Forbedringene vi forventer, uteblir. Dagens tilnærming fra regjeringen synes jeg åpenbart ikke fungerer. Spørsmålet mitt er da: Hvor lenge vil regjeringen tolerere at nye brudd og en forverret situasjon får fortsette før en går kraftigere inn og tar mer konkrete grep?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-11-08:
Goliat-utbyggingen er en skandale, både fordi det er tvilsomt om det noensinne kommer til å bli lønnsomt for samfunnet og fellesskapet, og selvfølgelig også fordi det har vært mange feil og mangler – og det er feil og mangler som har blitt rettet opp på papiret uten å ha blitt rettet opp i virkeligheten. Når vi går inn i en situasjon hvor økonomien i petroleumsvirksomheten sannsynligvis vil bli dårligere, med lavere priser, vil vi få flere felt som vil få en vanskeligere økonomi, og det vil være tvilsomt om det kan gi den samfunnsmessige lønnsomheten. Eni bryter nå den tilliten vi må ha til at man følger opp sikkerhets- og HMS-regelverket. Er statsråden bekymret for, eller hvordan kan man motvirke, at dette tillitsbaserte systemet for sikkerhet svekkes i årene framover, hvor petroleumsbransjen sannsynligvis vil gå inn i en vanskeligere økonomisk periode?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-11-08:
Statsråden har fått spørsmål om Goliat, som har vore prega av ei rekkje skandalar. Plattforma har blitt stengd, og statsråden seier sjølv at ho har hatt møte med direktøren for Petroleumstilsynet. Eg merkar meg at statsråden seier at det er næringslivet som har ansvaret før å følgje regelverket, og at det skjer framsteg. Det minner litt om dei tinga olje- og energiministeren har sagt til media, når han seier at han legg til grunn at utsegnene til Eni sjølve er rette, at dei bruker tid og ressursar på å tilfredsstille tryggleikskrava, og at han ikkje vil gjere noko vidare ut frå det. Men som hovudspørsmålet her tok opp, er det faktisk slik at det er funne forhold, som blir påpeikte av Petroleumstilsynet, der selskapet har meldt tilbake at ting skulle utbetrast, utan at det har blitt gjort. Meiner statsråden at eit selskap som bevisst bryt tryggleiksforskriftene, ikkje bør bli sanksjonert?
Trine Skei Grande (Venstre), 2017-11-08:
Takk – jeg sto klar, president. Jeg har tenkt å følge opp med spørsmål til samferdselsministeren. Digitalisering tror jeg mange her i salen mener er en av de viktigste utfordringene for norsk offentlig sektor – bortsett fra dem som mener at den viktigste utfordringen her er å få lønnsslippene på papir tilbake igjen – for både kommuner og skoler. Det at vi ser at folk med hjemmetjenester bruker nettbrett offensivt og får bedre tjenester av det, handler om å gjøre Nav mer sjølbetjent – det handler om å gi makt tilbake igjen til borgerne. Nå kan vi virkelig bygge en stat som folk kan styre fra sofaen eller fra kjøkkenbordet, og lage tjenester for dem. Men i budsjettproposisjonen fra samferdselsministeren står det at det er store geografiske forskjeller med hensyn til hvem som får disse digitale tjenestene gjennom nettet vårt. Hvorfor i all verden kutter man i bredbåndstilførselen – når man vet at vi skal bygge en offentlig stat som er effektiv?