Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-11-26:
Forsvarets evne og kraft til å utføre sitt oppdrag forutsetter en sterk og velorganisert organisasjon, en organisasjon med kompetanse i egne rekker, som klarer alle de ofte uforutsette utfordringer som oppstår i byggingen av et forsvar, som selvfølgelig spesielt krever mye oppmerksomhet og kompetanse i krise, for ikke å snakke om i krig. Denne kompetansen og organiseringen er også en avgjørende forutsetning for moderniseringen av Forsvaret i vår egen tid, hvor den teknologiske utviklingen hele tiden og i raskt tempo krever innovasjon og dynamisk organisasjonsutvikling – dette for hele tiden å kunne svare på det som er Forsvarets oppdrag. Arbeiderpartiet markerer derfor tydelig i innstillingen motstand mot den omfattende privatiseringen som det nå legges opp til av oppgaver som tidligere har vært underlagt og løst av Forsvaret selv. Forsvaret har valgt å kalle det for – eller departementet har valgt å kalle det for – strategisk samarbeid, men det er ren og skjær privatisering. Arbeiderpartiet har i alle de årene vi har ledet Forsvaret, gjennom regjering, aldri vært imot at Forsvaret skal kjøpe tjenester, og vi er selvfølgelig ikke imot et samarbeid med det private næringsliv på prinsipielt grunnlag. Det har vi aldri vært, og det er vi heller ikke i dag. Men det er ikke det vi snakker om her, for det vi ser i denne langtidsplanen, er en sterk og tydelig utvikling i retning av at Forsvarets organisasjon blir gjort så avhengig av private tjenester at Forsvaret selv mister kompetanse og dermed kunnskap nok til å trygge og styre egen organisasjon på en riktig og relevant måte. Dette er alvorlig. Det er alvorlig fordi regjeringen i sitt forslag til langtidsplan ikke synes å se på disse problemene og denne utviklingen og hva det vil kunne skape med tanke på Forsvarets egen stabilitet. Det er det denne saken handler om, for det vi ser gjennom det som ligger i den gradvise utviklingen av Forsvarets organisasjon, er at det svekker beredskapen og også på sikt tydelig kan svekke vår forsvarsevne. Reparasjoner og tilgang på reservedeler og andre merkantile tjenester blir i så sterk grad gjort avhengig av private leverandører og aktører at Forsvaret kan miste sin styringsevne. Arbeiderpartiet har tidligere advart veldig tydelig mot denne utviklingen. Jeg gjentar denne advarselen her nå. Det er jo en velkjent og tydelig konflikt mellom Arbeiderpartiet og høyrepartiene om privatisering og såkalt konkurranseutsetting i samfunnet i sin alminnelighet, om den såkalte balansen i samfunnet mellom offentlige tjenester og de private. Jeg mistenker selvfølgelig at denne underliggende ideologiske føringen er driveren for regjeringen og høyrepartiene også her. Det som imidlertid her er viktig å få sagt, er hvilke alvorlige konsekvenser dette har, noe som altså ikke drøftes tilstrekkelig i langtidsplanen. Andre representanter har allerede vært inne på dette, men jeg vil trekke fram tre punkter i forlengelsen av det jeg nå har sagt. Først bare en liten sidesetning: Jeg ser i mediene at Forsvaret nå begynner å bli redd for å ta inn soldater som har foreldre som kommer fra andre land, at man er nødt til å sette inn betydelige nye sikkerhetstiltak for å hindre at folk som er norske statsborgere, og som gjerne vil tjenestegjøre i Forsvaret, ikke får lov fordi de har foreldre i andre land, at de kommer fra andre land. Det er visst vanskelig å sjekke det. Det er det selvfølgelig, i og for seg respekterer jeg det synspunktet. Men spørsmålet om sikkerhetsklarering av personell fra private firmaer som skal utøve sensitive reparasjoner og delta i sensitive operasjoner, blir altså ikke framhevet som et problem. Det er det åpenbart, og det er merkelig at regjeringen ikke drøfter dette prinsipielle spørsmålet i langtidsplanen og tar dette alvorlig. Så er selvfølgelig det tunge prinsipielle spørsmålet, som også har vært løftet her tidligere: Hva gjør man med sivilt personell i krise- og krigssituasjoner hvis man er helt avhengig av at de deltar, og dermed kommer de inn som militært personell? Den problemstillingen forsøker regjeringen å gå rundt. Vi er nødt til å drøfte dette. Det er derfor vi foreslår i innstillingen at dette må regjeringen komme tilbake til, og vi foreslår at alle såkalte kontrakter med private selskaper legges i frys inntil Stortinget har sagt sin prinsipielle holdning langs disse dimensjonene som jeg her nevner. Så er det nevnt, og jeg sier det en gang til, denne spesielle privatiseringen av renholdet. Her er jo den ideologiske driveren ute og går for fullt. Jeg synes at det norske forsvaret virkelig burde tenke i retning av at man skulle ta vare på sitt eget personell, og ikke sette i gang privatisering, som er såkalt billigere. Men komiteen har ikke mottatt dokumentasjon på at så er tilfellet. Vi har ikke mottatt det. Departementet klarer ikke å bekrefte at dette er så veldig mye billigere. Det blir kanskje noe billigere på lønnssiden, selvsagt gjør det det, for de som nå må vaske, må vel vaske for mye mindre penger enn de som jobbet der før, og får mye dårligere pensjon. Det der tjener ikke noen til ære, at de som har tjenestegjort i Forsvaret i tiår og gjort en hederlig innsats, skal utsettes for sånt press som dette. Jeg er litt lei meg for at det ikke er flertall for de forslagene som Arbeiderpartiet og SV fremmer på dette punktet. To andre ting til slutt: Det ene er at dette kanskje, eller formodentlig, er den siste litt brede forsvarspolitiske debatten jeg deltar i som stortingsrepresentant. Da vil jeg bruke tiden til å komme med en refleksjon. Jeg kan bruke aktuelle eksempler her, som Andøya, planleggingen av videreføringen av Andøya. Jeg svarer ikke opp Andøya-saken, men det som nå ligger på bordet når det gjelder spørsmålet om håndteringen. Korvetten er et annet eksempel. Jeg tar bare to dagsaktuelle eksempler nå. At man ikke klarer å planlegge dette ordentlig, forstår jeg ikke. Stortinget stiller seg bak Forsvarets ønske om å nedlegge Andøya, ok, men da må man makte å videreføre det som er intensjonen i vedtaket, nemlig å gi Andøya de rettighetene de har med tanke på arealdisponeringen som nå er til disposisjon. Jeg forstår det ikke, og jeg sier – i den grad noen i det hele tatt bryr seg om hva jeg mener – at dette aksepterer jeg ikke. Jeg forstår ikke at vi stadig skal få eksempler på at Forsvaret, etter at man har vedtatt ting, ikke følger det som skal følges, og at planleggingen ikke er god nok. Nå bruker jeg bare dette som et eksempel, men jeg har massevis av eksempler, for jeg har en historie med Forsvaret helt tilbake til 1995–1996, da jeg var statssekretær i Forsvarsdepartementet. Jeg kjenner igjen dette, og her har det altså ikke blitt bedre. Dette har ikke noe direkte med statsråden nå å gjøre, men det har noe med hele vesenet å gjøre, noe som jeg ikke aksepterer. Det aller siste jeg skal si, er: Jeg ikke har hørt representanten Borchs uttalelser før jeg hørte det nå i salen, men jeg vil bare si om det til slutt at det selvfølgelig ikke er saklig fra Borchs side. Det andre som er å si, er at merknaden fra Senterpartiet ikke hadde ført til noe annet enn det som er flertallsmerknaden, det er helt sikkert.