Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-02-17:
Statsministeren reiser en viktig samfunnsdebatt, men det er vitale perspektiver som mangler. Alle er enige om at arbeid er grunnlaget for velferden vår, men grunnlaget for verdiskapingen er et klima som balanserer skaperkraft og fellesskap. Gjør din plikt, og krev din rett, sa de gamle. I dag dominerer kravmentaliteten – på bekostning av solidariteten og den gjensidige tilliten. Jeg er redd Regjeringens altfor ensidige fokusering på systemer og på det rent materielle ikke fører fram. Samfunnets verdigrunnlag må styrkes dersom verdiskapingen skal styrkes. Det handler om å støtte opp om de kreftene og verdiene som hever kvaliteten i samfunnsfellesskapet og livskvaliteten til hvert enkelt menneske – respekten for menneskets verd og det felles ansvaret for livsmiljøet. Markedskreftene er viktige for å drive fram nyskaping og entreprenørskap, men når behandling av syke styres av lønnsomhet og ikke av medisinske behov, slik det er på våre sykehus, er vi helt ute av kurs. Når barnevernsbarns hjem og rusmisbrukeres behandlingstilbud blir brikker i et anbudsspill, er noe gått i stykker. Når verdens rikeste land ikke makter å samle seg om å bekjempe en økende fattigdom, er noe vanvittig galt. Når stadig flere føler at de må ofre familielivet sitt på arbeidslivets alter, er samfunnet kommet i ubalanse. Sykefraværet blir da mer et symptom på at noe er galt enn selve problemet. I denne situasjonen er det typisk norsk å reparere framfor å forebygge. I stedet for å understøtte de små fellesskapene i familie og nærmiljø satser vi på institusjonsløsninger i begge ender av livet. I stedet for å forebygge sykefravær jakter vi på muligheter for å stramme inn i den enden der folk allerede er blitt syke. Det sies så fint at ingen skal ta fra oss rettigheter, men det er ikke mulig å spare på sykelønnsutgiftene uten å ta sykedager fra folk. Det er bare forebygging som gir en reell nedgang. Hvis ikke familiene gis et fleksibelt rom der de ut fra egne valg kan leve sine liv som familier, vil arbeidslivet tape, samfunnet vil tape og de største taperne blir barna. Jakten på økonomisk balanse i de store velferdsordningene vil bli en runddans der det eneste man oppnår, er å bite seg selv i halen. Runden om sykelønn og inkluderende arbeidsliv har i så måte noe rituelt over seg. Norge står de kommende årene overfor to store utfordringer som jeg tror må ses i sammenheng. Det første som det er blitt fokusert mest på her i dag, er veien videre fra finanskrisen – hvordan vi legger til rette for nyskaping og verdiskaping framover. Det andre handler om veien ut av klimakrisen – hvordan vi får et mer bærekraftig samfunn. Det siste hørte vi fint lite om i statsministerens redegjørelse. Våre svar på disse utfordringene i dag vil i stor grad bestemme hvordan morgendagens samfunn vil se ut. Hvis vi ikke styrker de små fellesskapene som skaper og bærer verdiene i dette samfunnet, har vi tapt. En regjering som har avskaffet familiepolitikken som begrep og som ser ut til å ville erstatte den med heldagsskole og obligatorisk barnehage, har bommet på politikken for det viktigste for de små fellesskapene. Derfor utfordrer jeg Regjeringen til en ny kurs i familiepolitikken som gir større fleksibilitet i den fasen da barna trenger det mest – det vil norsk arbeidsliv tjene på. Det er i de små og mellomstore bedriftene en stor del av verdiene her i landet skapes. Disse bedriftene kveles av skjemavelde og avgifter. Jeg utfordrer Regjeringen til å fjerne arveavgiften ved generasjonsskifte i familiebedrifter, gjøre noe med formuesskatten på arbeidende kapital og foreta en radikal forenkling av skjemaveldet. I lokalsamfunn landet rundt bygges velferden også gjennom frivillig arbeid. Jeg utfordrer Regjeringen til å sette Frivilligheten fri framfor å overstyre den med øremerkede tilskudd, vilkår og kontroll. Vi bør få momsfritak og skattefrie gaver i bunnen, og la dem styre seg selv. Regjeringen ønsker innspill om hvordan de kan forebygge frafall i videregående opplæring. Årsakssammenhengen mellom manglende mestring i ungdomskolen og faren for frafall i videregående skole synes klar. Jeg utfordrer derfor Regjeringen til å fokusere på ungdomskolen, på økt kvalitetsutvikling, på å få flere yrkesgrupper inn, på etter- og videreutdanning av lærere, på mer praksisorientert teori og på å få valgfagene tilbake – for å nevne det viktigste. Skal Norge være et konkurransedyktig kunnskapssamfunn i fremtiden, må vi også ut av hvileskjæret når det gjelder forskning, og satse på skikkelige fraspark på dette området. Statsministeren har understreket at arbeid er grunnlaget for velstand og velferd. Det er alle enig i. I denne sammenheng vil jeg minne om at Stortinget har vedtatt at velferd måles i mer enn økonomisk vekst. Vi har utfordret Regjeringen til å lage en brutto nasjonal livskvalitetsindeks for å sette pris på noe av det folk setter pris på, og tenke nytt om hva som har verdi i dette samfunnet. Jeg håper statsministeren vil følge dette initiativet videre opp.