Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Norsk helsevesen er veldig, veldig bra, sa Fremskrittspartiets Per Arne Olsen, før han riktignok la til et par bisetninger som nyanserte uttalelsen noe. Hans utsagn om at behandlingskøene vokser, er i beste fall basert på manglende kunnskap. I januar i år var gjennomsnittlig ventetid på nasjonalt nivå 79 dager. I juli, et halvt år senere, var ventetiden nede i 62 dager. Det er en nedgang på over 20 pst. Det er bestenotering. Aldri siden man begynte å måle slikt, har man hatt så kort ventetid. Jeg gratulerer alle ansatte og helse- og omsorgsministeren, og sier: Fortsett slik. Vi som har bevilget mer penger til pasientbehandling i år, har også all mulig grunn til å være fornøyd med utviklingen. Dette må fortsatt ha høy prioritet – ja, høyeste prioritet. Svært høy prioritet må også kvalitets- og pasientsikkerhetsarbeidet ha, i alle ledd på alle nivå, politisk og faglig. Den varslede stortingsmeldingen om denne grunnleggende delen av helsetjenesten blir viktig, i tillegg til serien av tiltak som statsråden for lengst har iverksatt, for økt trygghet for god og riktig behandling. Samhandlingsreformen er en viktig reform full av muligheter, og kommuner flest ivrer etter å komme i gang og virkeliggjøre reformens omforente og gode målsettinger. Landet er fullt av piloter, ofte samarbeidende kommuner. Samhandlingsreformen gir, som det meste for øvrig, også muligheter til å problematisere og fokusere på vanskeligheter hvis en synes det er en meningsfull syssel. Igjen er det de som har minst tillit til lokaldemokratiet som roper høyest om at staten må styre mer, og at bremsene må skrus på. Dette er egentlig en ganske så fleksibel reform. Det blir mye opp til kommunene sjøl hvordan og i hvilket omfang de vil innfase reformen. Endringene må skje på en avtalt og trygg måte, der kommuner og sykehus harmoniserer endringene som skal skje og gjennomføres til beste for pasientene og brukerne. Men unødvendig tidsbruk bør vi ikke ha for mye av. I dag har helse- og omsorgsministeren for øvrig lansert en veileder for samarbeidsavtaler mellom kommuner og sykehus, som blir lovpålagt fra nyttår. Så nå er også den på plass. Igjen: Fremskrittspartiets Per Arne Olsen omtalte sin usvikelige tro på lokaldemokratiet. Trosspørsmål er langt på vei en privatsak, men jeg må allikevel bemerke at når partiet hans vil sentralisere, følgelig statliggjøre, helst privatisere og således også byråkratisere eldreomsorgen, lar han lokalpolitikerne abdisere på et svært viktig samfunnsområde. Kanskje er troen på markedet så sterkt at det heller ikke på sikt er meningen å ha særlig politisk styring sentralt. Fremskrittspartiet og Høyre har litt til felles – det skal de ha. Bent Høie liker bytterett bedre enn klagerett. Bytterett klinger nok også godt et hakk lenger til høyre for Høyre. Men slikt skaper forskjeller mellom folk. Jeg tror bytteretten blir begrenset der hvor utbyttemulighetene er små. Høyresiden er også begeistret for anbud, men de liker ikke konsekvensene av anbud – at noen logisk nok taper anbud. I mange sammenhenger er anbud helt nødvendig, men alt må ikke nødvendigvis gjøres slik det har vært gjort til nå. Vi har opplevd anbudsprosesser og resultater vi synes det kan være vanskelig å forstå og endog akseptere. Behovet for forutsigbarhet for våre private samarbeidspartnere er svært viktig for å sikre stabil kvalitet og påkrevde investeringer til beste for pasientene. Jeg er derfor veldig glad for at det nå etableres løpende avtaler med ideelle aktører på rusfeltet i tillegg til det som allerede er gjort innen barnevernet. Jeg vil gjerne gå litt lenger. Prinsippet om løpende avtaler bør absolutt også legges til grunn når avtaler med rehabiliteringsinstitusjoner etter hvert skal reforhandles. Her trengs i høyeste grad også mer forutsigbarhet for å sikre velkvalifiserte aktører uten kommersiell interesse som gode samarbeidspartnere for det offentlige. Mange har sitert LO-lederen. For å bringe inn litt variasjon vil jeg da sitere Sykepleierforbundets leder, Lisbeth Normann: «Vi gjentar til det kjedsommelige: Det er kun ansattes lønn- og arbeidsforhold og antall mennesker på jobb et kommersielt selskap kan spare inn på.» Det er godt sagt! Verdighet i tjenesten må også omfatte dem som utfører tjenestene. Da blir også tjenesten utført varmere og bedre, og det tror jeg både Flåthen og Normann er enige om.