Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Jeg begynner med å si at jeg slutter meg helhjertet til det som komitélederen nå nettopp sa om kontroll- og konstitusjonskomiteens rolle i Det norske storting. Han hadde en bemerkning om at kanskje Stortingets rolle som sådan ble noe svekket fordi det var en flertallsregjering vi hadde for tiden. Om det vil jeg bare si at det skal iallfall ikke smitte over på kontroll- og konstitusjonskomiteens arbeid. Jeg tror vi er veldig samstemte om den rollen som den komiteen skal ha, slik som komitélederen nå på en god måte har sagt i sitt innlegg. Jeg begynner med å redegjøre for det som jeg har saksansvar for, og det handler om Finansdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet og komiteens merknader til virksomheten i disse to departementene. Først til Finansdepartementet: Riksrevisjonen har avgitt seks avsluttende revisjonsbrev uten merknader. Skatteetaten, Toll- og avgiftsetaten og Statens pensjonsfond – Utland er derimot gjenstand for kritisk oppmerksomhet. Når det gjelder Statens pensjonsfond – Utland, er merknadene så omfattende at Riksrevisjonen har funnet grunn til å rapportere forholdene i et eget vedlegg. Den saken vil først komme til Stortingets behandling over jul, og jeg går derfor ikke nærmere inn på spørsmålet rundt Statens pensjonsfond – Utland i denne sammenhengen. Når det gjelder de øvrige områder under Finansdepartementet, er det flere saker som også var omtalt i fjor. Av 14 forhold som skulle følges opp fra behandlingen av fjorårets Dokument 1, er det bare fem som lar seg endelig avslutte. Åtte følges opp i den løpende revisjonen, og ett forhold – Skatteetatens kontroll av næringsdrivende – vil bli rapportert særlig ved neste års behandling. Jeg vil understreke viktigheten av at Regjeringen gir oppfølgingen av kontroll- og konstitusjonskomiteens merknader høy og nødvendig prioritet. Samhandling på tvers av sektorer og forvaltningsområder stiller særlige krav til gode IKT-løsninger. Riksrevisjonen uttrykker bekymring for mangler ved informasjonsflyten mellom Skatteetaten og Arbeids- og velferdsetaten. Skal vi nå de ambisiøse målene vi har satt oss ved etableringen av Nav, er dataløsninger som sikrer registreringskvalitet og mulighet for informasjonsutveksling en viktig forutsetning. Skattesystemets legitimitet er bygd på prinsippet om likebehandling. Det er derfor grunn til bekymring når det avdekkes ulik praksis for registrering av beløp for ligning av næringsdrivende og merverdiavgiftssystemet. En enstemmig komité forutsetter at Finansdepartementet vil følge opp Riksrevisjonens anførsler på dette punktet på en nøye og grundig måte. Komiteen kommenterer videre svakheter ved Skatteetatens internkontroll. På tross av at Riksrevisjonen også tidligere har tatt opp forholdet, er rutiner for sperring av ansattes tilgang til egne, kollegaers og nærståendes ligningsdata fortsatt ikke på plass og i orden. Jeg håper komiteen ikke har grunnlag for en tilsvarende merknad når neste års revisjonsrapport skal behandles. Innkreving av skatt fra utenlandske arbeidstakere og selskaper har vært en utfordring i mange år, slik som Stortinget har fått seg det forelagt. Skatteoppkrever utland opplyser at restanser for 2008 er på mellom 1 170 mill. kr og 1 400 mill. kr. Jeg har merket meg at Finansdepartementet ikke er tilfreds med utviklingen og status for Skatteoppkrever utland, og forutsetter at departementet nå virkelig følger opp denne saken. Komiteen har en rekke bemerkninger til Toll- og avgiftsetatens forvaltning. Det er viktig at det etableres rutiner ved utsendelsen av tolldeklarasjoner i etterhånd som sikrer at de faktiske forhold kan dokumenteres. Det er også grunn til å vurdere om omfanget av kontroller ved utførselsdeklarasjoner, som i 2008 utgjorde 0,1 pst., er tilstrekkelig. Komiteen har også reagert på at det fortsatt avdekkes mangelfulle rutiner for internkontroll i Toll- og avgiftsetaten, og forutsetter at Finansdepartementet griper fatt i saken. Selv om det fortsatt er forhold å bemerke, vil jeg imidlertid understreke at forvaltningen på dette området er både kompetent og seriøs og har stor integritet. Riksrevisjonen har også noen merknader til Kommunal- og regionaldepartementets forvaltning. Det er avgitt to avsluttende revisjonsbrev uten merknader, mens det er stilt spørsmål ved forhold rundt Husbankens virksomhet og ved departementets oppfølging av bruken av tilskudd til fylkeskommunene til regional utvikling. For å ta det siste først: Med en bevilgning på 1,3 milliarder kr til nevnte formål er det grunn til å forvente at departementet viser interesse for resultatene av prosjektene. Komiteen anmoder derfor Riksrevisjonen om å følge oppfølgingen på dette området nøye. Ordningen med grunnlån er et virkemiddel som skal bidra til å fremme viktige boligkvaliteter som livsløpsstandard og energisparing i ny og eksisterende bebyggelse. Riksrevisjonens gjennomgang av grunnlånsfinansierte byggeprosjekter viser at kontrollen er utilstrekkelig, og at midlene i begrenset grad benyttes til formålet. Komiteen legger til grunn at det tas tak i denne saken. Komiteen har også valgt å kommentere spørsmål om arbeidstidsavtalen og brudd på anskaffelsesreglementet ved kjøp av konsulenttjenester, og forutsetter at departementet treffer de nødvendige tiltak for å ordne opp i disse forholdene. Så vil jeg si noe om komiteens merknader til spørsmålet om Riksrevisjonens rett til innsyn i dokumenter slik de framkommer under kapittelet om Miljøverndepartementet, som også var grundig kommentert fra komitélederens side. Spørsmålet om kontrollorganenes rett til innsyn dukker opp med jevne mellomrom. Det var sentralt under Stortingets behandling av det såkalte Frøiland-utvalget, om Stortingets kontroll med regjering og forvaltning, og da Stortinget behandlet ny lov om Riksrevisjonen i 2004. Spørsmålet har dessuten vært berørt i en rekke sammenhenger de siste årene. Håndhevelsen av prinsippet om at parlamentets kontrollorganer skal ha innsyn i de dokumenter de har behov for, for å kunne utøve sin virksomhet, er grunnleggende i et åpent, demokratisk samfunn. Sist gang Stortinget hadde spørsmålet om innsyn til behandling, var i den såkalte Terra-saken høsten 2008. Da var et av temaene at Riksrevisjonen ikke fikk selvstendig tilgang til departementets saksarkiv. I den anledning uttalte en samlet kontroll- og konstitusjonskomité bl.a.: «Riksrevisjonen mener riksrevisjonsloven gir Riksrevisjonen rett til selv å granske saksarkivene i departementene dersom dette er nødvendig for å utføre Riksrevisjonens oppgaver og viser til Innst. O. nr. 54(2003–2004) (2003–2004) Videre viste komitéflertallet den gangen til sin merknad under behandlingen av ny lov om Riksrevisjonen, jf. Innst. O. nr. 54 for 2003–2004, hvor det bl.a. ble slått fast at «en klar forutsetning for at Riksrevisjonen skal kunne utføre sine oppgaver, er at den får tilgang på den informasjon som er nødvendig, innenfor rammen av lov og instruks.» Videre står det: «Komiteen forutsetter at Riksrevisjonens innsynsrett praktiseres i tråd med Stortingets forutsetninger.» Så langt sitat fra den forrige kontrollkomiteen. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har i sin innstilling til dagens behandling igjen tatt opp spørsmålet om Riksrevisjonens rett til innsyn i forvaltningens saksdokumenter. Komiteen vil presisere at det ikke er opp til departementet å vurdere hvilket dokument det er ønskelig å stille til rådighet for kontrollorganet. Det vises videre til at det er vurderingen til Riksrevisjonen av hvilket dokument det er behov for, for å kunne utføre sin oppgave på vegne av Stortinget, som er avgjørende for hvilket dokument det skal gis innsyn i. Jeg vil minne om at et flertall i kontroll- og konstitusjonskomiteen ved vedtakelsen av ny lov om Riksrevisjonen la til grunn at den nye bestemmelsen om Riksrevisjonens innsynsrett verken innebar en innskrenkning eller en utvidelse av innsynsretten i forhold til det som var gjeldende praksis, og at flertallet i lovens forarbeider gjorde en nærmere grensedragning i forhold til hvilke dokumenter Riksrevisjonen kan få innsyn i. Disse presiseringene må være førende for både Riksrevisjonen og forvaltningens praktisering av lovbestemmelsen som regulerer Riksrevisjonens innsynsrett for Riksrevisjonens vurdering av sine behov. Flertallet i kontroll- og konstitusjonskomiteen la da til grunn at Riksrevisjonen som hovedregel fortsatt skulle ha innsyn i forvaltningens interne dokumenter. Flertallet merket seg imidlertid at det var en uttalt oppfatning både hos Riksrevisjonen og regjeringen at innsynsretten ikke omfatter regjeringsnotater, dagsordener, protokoller, referater, utkast til regjeringsnotater og håndnotater utarbeidet i saker som står på dagsordenen. Flertallet la betydelig vekt på denne enigheten og felles forståelse mellom Riksrevisjonen og regjeringen om hvor grensen for innsynsretten skal gå, og sluttet seg til en slik forståelse. Stortinget har følgelig gjennom behandlingen av lov om Riksrevisjonen lagt føringer for hvilke dokumenter Stortinget anser at det er nødvendig at Riksrevisjonen får adgang til, for å kunne utføre sine kontrolloppgaver på vegne av Stortinget. Jeg legger selvsagt til grunn at dette står fast, og at det er det samme som uttrykkes i denne innstillingen. I den forbindelse er det viktig å merke seg at Stortinget har vurdert det slik at innsyn i de politiske prosesser som skjer i departementene, i liten grad vil være av revisjonsfaglig interesse.