Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-12:
Kommer denne meldingen til å bli en milepel for likestillingen i Norge? Vil den bety mye for mannsrollen, for menns rettigheter? Neppe, her er det mye prat og lite konkrete saker. Fremskrittspartiet har lenge hevdet at det offentlige likestillingsarbeidet som har vært ført siden 1970-tallet, har vært ført på feil grunnlag, og at virksomhetene innenfor dette feltet derfor må legges om. Vi mener at den fremlagte stortingsmeldingen i stor grad dokumenterer at vi har hatt rett. Det kan konstateres at politikken som har vært ført, i liten grad har påvirket utviklingen positivt og har i noen grad faktisk skapt en ny «tapergruppe», nemlig mennene. Fremskrittspartiets hovedprinsipp for likestillings- og familiepolitikk er at vi har tatt til orde for at man ikke skal ha krav på spesielle tiltak og særlig beskyttelse av lov og/eller ombud kun basert på kjønn. Vi ønsker altså et lovverk som ikke diskriminerer, vi vil ha like rettigheter og lik behandling fra det offentliges side, og vi sier et klart nei til kjønnskvotering. Fremskrittspartiet mener at et individ som har fått et arbeid eller en posisjon på grunn av sitt kjønn – og ikke på grunn av sine kvalifikasjoner – nedvurderes både av seg selv og av samfunnet. Selv om vi mener at meldingen er et slag i luften, forsøker vi å ta opp enkelte forhold i våre merknader og forslag: Vi tar bl.a. til orde for at ethvert barn har rett til å vite med sikkerhet hvem som er deres biologiske foreldre. Dette betyr at vi vil gå imot enhver innskrenking i eksisterende rett til DNA-testing for å konstatere rett farskap. De gode og omfattende rettighetene man i dagens Norge har til DNA-testing er med på å sikre trygghet rundt identitet, tilknytning, arv, organdonasjon eller arvelige sykdommer. Vi merker oss også at det i meldingen foreslås at staten skal innlede samarbeid med LNU for å vurdere tiltak med sikte på å utjevne kjønnsforskjeller i frivillig sektor. Her er man på ville veier. Vi mener frivillig sektor ikke skal brukes som politikernes instrument til å nå politiske målsettinger for den til enhver tid sittende regjering. Vi er også kritiske til at Den kulturelle skolesekken skal brukes i Regjeringens kjønnskamp. Som pappa til en gutt på snart 16 måneder, som går i en privat barnehage med nesten halvparten mannlige dyktige og flinke ansatte, har jeg ikke problemer med å se viktigheten av flere mannlige ansatte i skole og barnehage. Men jeg mener at det ikke er staten som skal blande seg inn i rekrutteringen til barnehagene. Det er den enkelte virksomhet som må ha dette som fokusområde i sitt arbeid med rekruttering fordi det gagner det produktet de leverer. Samtidig er det selvfølgelig også viktig at de høyere utdanningsinstitusjonene tar inn over seg dette feltet og har et fokus i sin markedsføring overfor mannlige søkere på å fortelle om hvor flotte disse jobbene er. Fremskrittspartiet ønsker selvfølgelig et kjønnsblandet arbeidsliv der vi har mannlig barnehagepersonell, mannlige lærere og sykepleiere, og der vi har kvinnelige håndverkere, ingeniører osv. Men vi vil la den naturlige tilpasning skje over tid. I årevis har politikerne balet mye med dette, men ungdommen velger fortsatt i stor grad tradisjonelt. Dette viser at statlige vedtak i slik sammenheng blir slag i luften. Vi ser også alvorlig på at en del kvinneyrker er dårligere betalt enn typiske mannsyrker. Men i motsetning til regjeringspartiene snakker ikke vi i Fremskrittspartiet så mye om det. Vi vil i stedet gjøre noe med det – med en gang. Derfor har også vår parlamentariske leder, Siv Jensen, lagt frem et forslag i Stortinget som sier at dette må løses ved vårens lønnsoppgjør – Dokument nr. 8:99 for 2008–2009, om sikring av økt lønn i kvinnedominerte lavtlønnsyrker og endringer i arbeidstidsbestemmelsene. Et annet viktig tema for likestilling der Regjeringen ikke har levert, er det forhold at det er svært uheldig at ikke alle fedre har rett til pappaperm – alle fedre må snarest få selvstedige permisjonsrettigheter. Til slutt: Den kanskje viktigste likestillingssaken for menn i det moderne Norge står Fremskrittspartiet alene om. Vi mener det er helt sentralt at barn vokser opp med god og regelmessig kontakt med begge foreldre. Det er nå et overveldende flertall av foreldre som mener at dersom det skulle bli et samlivsbrudd, burde egne barn bo omtrent like mye hos hver av dem. Vi mener denne utviklingen er klart positiv, og den viser en bred oppslutning om Fremskrittspartiets syn og det synet vi i mange år har tatt til orde for, at hovedregelen ved samlivsbrudd må være delt omsorg og bosted. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.