May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-14:
Vi behandler i dag Dokument nr. 8:37 for 2003-2004, et forslag fra stortingsrepresentant Audun Bjørlo Lysbakken og undertegnede, om at livsoppholdssatser for personer under gjeldsordning skal settes til 85 pst. av minstepensjon. Jeg presiserer det, for det er tredje gangen vi behandler dette forslaget i denne salen. Jeg vil også si, som foregående taler, at det virker som om vi lever i to forskjellige verdener når man hører representanten Afshan Rafiq. Jeg håper at representant Afshan Rafiq kan presisere hva hun mente med pensjonister i sitt innlegg. Jeg skjønte ikke hva hun mente. Barne- og familiedepartementet utarbeider hvert år veiledende satser for livsoppholdsutgifter for personer under gjeldsordning. Fram til 1998 utgjorde satsene et beløp tilsvarende 85 pst. av minstepensjon. I dag er satsene 75 pst. av minstepensjon. Da Stortinget behandlet gjeldsordningsloven, Innst. O. nr. 15 for 2002-2003 og Innst. O. nr. 7 for 2003-2004, gikk flertallet i komiteen inn for at satsene ikke burde være lavere enn 85 pst. av minstepensjon. 30. juni 2003 sendte Barne- og familiedepartementet likevel ut et rundskriv med veiledende satser til livsopphold hvor satsene ikke var justert i henhold til stortingsflertallets føringer. Flertallet gjentok derfor sin påpekning i Innst. nr. 7 for 2003-2004. Og her uttaler flertallet – som andre også har vært inne på, men jeg tror det er viktig å ta det på nytt: «Flertallet vil påpeke at de veiledende satsene ligger under det flertallet på Stortinget anbefalte og at Regjeringen dermed ikke har fulgt opp stortingsflertallets ønske.» Til tross for klare føringer i to stortingsbehandlinger kom man med nok en omkamp i høstens budsjettinnstilling. Derfor må Stortinget i dag for tredje gang slå fast at man skal gjeninnføre den veiledende 85-pst.-satsen. Jeg mener at respekten for politiske vedtak i denne sal ikke er til stede fra statsrådens side i denne saken. Departementet har påpekt at ved gjennomføring av 85-pst.-satsen vil man ligge over satsene for lignende ytelser, f.eks. sosialhjelp. Men gjeldsordningen har aldri vært ment å skulle være en ytelse på lik linje med sosialhjelp. Personer med gjeldsordning skal leve med disse betingelsene i mange år, og formålet med ordningen er at de skal ha muligheten til å komme seg på beina økonomisk. En rapport fra Statens institutt for forbruksforskning, SIFO, viser at når gjeldsordninger oppheves, er det i hovedsak fordi de som skylder penger, ikke greier å innfri sine betalinger til kreditor. I rapporten heter det at SIFOs funn kan tolkes som et utrykk for at den økonomiske situasjonen for husholdningene er for tøff. Selv om statens satser settes til 85 pst. av minstepensjon, er det ingen grunn til å tro at det vil bli attraktivt å leve under gjeldsordning, men endringen vil kunne bidra til at flere lykkes. Det er en alvorlig økning i antall åpnede gjeldsforhandlinger. Fra januar 2003 til januar 2004 hadde vi en økning på 40 pst. Derfor er det av samfunnsmessig stor betydning å treffe tiltak som gjør det mest mulig sannsynlig at nye gjeldsordninger vil lykkes. Stasråden hevder i sitt brev av 19. mars 2004 at en økning til 85 pst. av minstepensjon vil sette respekten for gjeldordningen i fare. Dette kan ikke statsråden for alvor mene. Hva med de barnefamiliene som lever med dette presset over lang tid? Vi har flere ganger i denne komiteen og i denne stortingssal vært opptatt av barn som lever under fattigdomsgrensen. Det er vårt ansvar. Det er en stor belastning for samliv og familieliv over flere år å leve under gjeldsordninger. Hvilke konsekvenser det kan ha, var vel foregående taler veldig klart inne på. Vi ser nå en formidabel økning i antallet, og dette forslaget, som nå fremmes for tredje gang, er med på å gjøre livssituasjonen for dem som har kommet i denne vanskelige situasjonen, litt bedre. Det kan ikke være statsrådens mening at dette gir så gode betingelser at folk synes det er OK å leve med denne ordningen.