trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-27:
Nå har jeg ved en rekke anledninger lyttet til representanten Reikvam når vi har diskutert denne typen saker i Stortinget. Jeg burde kanskje slutte å la meg forbløffe. Men det er nesten utrolig å lytte til hvordan SV klarer å plassere seg selv som det eneste moralske, høyverdige partiet på Stortinget. Når man lytter til SV, høres det ut som om de har en slags patent på begrepet «moral». Sånn er det selvfølgelig ikke, snarere tvert om. Det å beskrive dette forslaget som «uanstendig», synes jeg representanten burde holde seg for god til, all den tid SV med sin retorikk og med sin måte å tale på først og fremst er det partiet som klarest sier, nesten som en naturgitt sannhet, at innvandrere pr. definisjon er klienter. Det man gjør ved å kalle dette for «uanstendig» og si at det er å lage unødvendige hindre for innvandrere, er også indirekte å si at innvandrere er en gruppe som pr. definisjon er avhengig av offentlig støtte, avhengig av hjelp utenfra og ikke klarer å stå på egne bein. Men det er snarere det motsatte som er poenget her. Det norske systemet i dag virker tvert om passiviserende i forhold til personer som innvandrer til Norge – gjennom offentlige ytelser, gjennom stønadsordninger, det jeg kaller for det sosialdemokratiske problem. Da må man gjøre noe med det, og kanskje gi noen incentiver til det enkelte mennesket for å bli vel integrert i det norske samfunnet. Det gjør man ikke minst gjennom å stille denne typen økonomiske krav i forbindelse med familiegjenforening. Det burde være åpenbart, men det er tydelig at for SV er innvandrere pr. definisjon klienter. Det aksepterer ikke vi i Fremskrittspartiet. Vi forventer og forlanger at innvandrere skal tas på alvor. Det betyr at man kan stille krav til dem. Man kan stille krav til innvandrere på lik linje med alle andre mennesker i dette samfunnet. Gjennom å stille krav tar man også menneskene på alvor. Så kan man kanskje også komme videre i forhold til den store utfordringen når det gjelder integrering i det norske samfunnet. Disse tingene henger sammen, og man må slutte å gå i den fella å omtale innvandrere som klienter ved enhver anledning.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-03-27:
I sitt brev til komiteen skriver statsråden om denne saken at det er mest hensiktsmessig å avvente den helhetlige vurderingen som gjøres i forbindelse med den nye utlendingsloven. Som hovedregel er jeg selvfølgelig enig i at de vurderinger vi gjør, skal ses i en helhetlig sammenheng. I dette tilfellet er det imidlertid de mange utsettelsene av den nye utlendingsloven som er årsaken til at vi fremmet dette forslaget. For det første kan vi ikke bare la tiden gå og dermed utsette problemene. For det andre har høringsutkastet til den nye utlendingsloven medført en stor debatt om tilknytningskrav og aldersgrense på 21 år – eventuelt 24 år, som Fremskrittspartiet vil ha – for familiegjenforening med ektefelle. For oss i Høyre er lovfestet aldersgrense ikke veien å gå. Vi mener andre tiltak må benyttes. Derfor fremmer vi forslaget om strengere krav til vilkår for familiegjenforening og familieetablering. Vi vil sikre at den herboende kan forsørge sin familie, og på selvstendig grunnlag ta vare på menneskene rundt seg og inkludere dem i det norske samfunnet. Det er ikke en offentlig oppgave å finansiere menneskers valg av ektefelle. Derfor foreslår vi strengere vilkår for å kunne innvandre til Norge gjennom familiegjenforening og familieetablering. Vi mener vårt forslag vil være forebyggende i forhold til tvangsgifte. Tvangsekteskap er forbudt og bør straffes hardt. Vi tar sterk avstand fra foreldre eller andre som tvinger barn til å gifte seg – mot sin vilje. Vi ønsker å være kompromissløse når det gjelder de unges rett til å velge. Lover og regler skal gjelde for alle. Høyre fører en politikk som gir den enkelte frihet til å ta egne valg. Vi mener at alle har krav på å få velge sin egen livsledsager. Men det er ikke noe målrettet tiltak mot tvangsekteskap å innføre tilknytningskrav og en aldersgrense som skal gjelde for alle. Dette kravet vil ramme hele den unge norske befolkningen som finner kjærligheten utenfor landegrensene. Det antallet har økt i takt med turisme og studier i utlandet. Innføring av aldersgrense blir feil vei å gå, mener vi. Vi spør hva som blir det neste frihetsberøvende tiltaket vi ønsker å innføre. Nå er vi innforstått med at vårt forslag vedlegges protokollen. Vi regner med at statsråden tar både forslaget og innholdet i denne debatten med seg i det videre arbeidet med den nye utlendingsloven. Fra vår side ser vi fram til å debattere og få vedtatt en ny lov som vil være svært viktig for sitt område – en lov det faktisk haster med å få behandlet.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-03-27:
Jeg nevnte i mitt innlegg at en av grunnene til at vi fremmet dette forslaget, var at aldersgrense for å forebygge tvangsekteskap var kommet opp i mediene. Senter for kvinne- og kjønnsforskning ved Universitetet i Oslo har etter oppdrag fra Barne- og likestillingsdepartementet foretatt en kartlegging av tvangsekteskapssaker i hjelpeapparatet, og rapporten ble offentliggjort den 19. februar i år. Vi har lite forskning på dette feltet, men jo mer forskning vi har, jo mer kunnskap og visshet vi har, jo bedre vedtak kan vi gjøre. Vil statsråden gjøre seg kjent med denne forskningsrapporten og legge den til grunn før vi tar debatten om ny utlendingslov i Stortinget?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-03-27:
For å ta det siste først: Jeg synes det er ganske naturlig at vi har ulike regler i samfunnet vårt. At vi har ett system for dem som bor i Norge, og et annet system for innvandringspolitikken, burde ikke være så vanskelig å forstå. Men når jeg bad om ordet til en treminutter, var det til SV, som var så forskrekket over min argumentasjon, som skulle ramme hele den norske befolkningen. Hovedsaken var da å sette en aldersgrense. En aldersgrense i lovverket vil jo ramme hele den norske befolkningen. Men de som er utfordret i forhold til tvangsekteskap, er ikke hele den norske befolkningen. Det er grupper, det vet vi veldig godt. Vi ønsker å ha målrettede tiltak i forhold til tvangsgifte. Vi ønsker ikke å innføre negative endringer i det lovverket vi allerede har. Vi ønsker ikke å redusere den enkeltes frihet på dette området. Men vi må helt klart ha flere målrettede tiltak i forhold til tvangsekteskap, og det skal være tiltak rettet mot den gruppen som er i risikosonen. Jeg registrerer at SV ikke er opptatt av troen på individets frihet og ansvar. Men det er jo ikke ukjent at SV setter staten i høysetet mer enn hensynet til enkeltpersoner eller den lokale handlefriheten. Det er mange eksempler på det. Jeg minner i denne saken om at alle flyktninger og asylsøkere ifølge internasjonale avtaler har krav på familiegjenforening. Så vårt forslag har virkning for grupper utover disse to. For øvrig har jeg lyst til å si til innlegget fra Bjørg Tørresdal og Kristelig Folkeparti at det kan være besnærende å bruke bilder og enkelthendelser. Men jeg mener virkelig at vi ikke kan bygge politikken på enkeltepisoder og enkelthendelser, som kan være greie å ta fram i en debatt. Ethvert samfunn må ha rammer, strukturer, lover og regler – og grenser. Det må vi ha på dette området, på lik linje som for skolebarn.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-03-27:
Jeg kan berolige Rolf Reikvam med at politikken og argumentasjonen vår henger sammen, både når det gjelder spørsmålet om aldersgrense og når det gjelder spørsmålet om strengere vilkår for familiegjenforening. For oss er frihet under ansvar grunnleggende. Vi ønsker ikke redusert frihet i forhold til aldersgrense, men vi mener faktisk at det å stille strengere krav til mennesker, også er å gi dem frihet under ansvar. Vårt forslag vil være motiverende i forhold til å søke arbeid, det å kunne jobbe og være selvforsørgende for å kunne forsørge familien her i Norge. Vi ønsker altså ikke å klientifisere, men å jobbe aktivt for å få klienter ut av en situasjon som er passiviserende, og over i aktivitet. Så det er et grunnleggende positivt syn. Men selvfølgelig vil enkelte ha problemer(presidenten klubber) med å nå målsettingen(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) Så må jeg bare få avlegge Akhtar Chaudhry en liten visitt. Dette er selvfølgelig også innvandringspolitikk(presidenten klubber igjen) og integreringspolitikk, og det bekymrer meg hvis ikke SV og regjeringspartiene er enige om det. (presidenten klubber igjen)
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-27:
Jeg er enig med regjeringspartiene og statsråden i at det er fornuftig å komme tilbake til dette temaet i forbindelse med behandlingen av ny utlendingslov. Like fullt blir jeg urolig når jeg hører statsråden sende signaler i forhold til akkurat dette forslaget. Og jeg vil gjerne spørre for å få en oppklaring: Er det behov for å stramme opp reglene for økonomiske krav når det gjelder familiegjenforening? I tilfelle svaret er ja, hva er det i dagens situasjon som gjør at dagens krav ikke er strenge nok?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-27:
Høyre er opptatt av treffsikkerhet, at de begrensninger som kommer i loven, rammer dem de er tenkt å ramme, og at vedtak og lover virker slik som de skal. Nettopp derfor har jeg i mitt innlegg gitt noen eksempler på hvordan Høyres forslag vil kunne ramme i forhold til familieetablering, henting av ektefelle og gjenforening med barn. Hensikten min var å vise at forslaget ikke er treffsikkert, nettopp fordi det rammer mennesker som jeg er overbevist om at Høyre ikke hadde tenkt å ramme. Derfor er det ikke et treffsikkert forslag. Det rammer først og fremst mennesker i en spesiell økonomisk situasjon. Så til statsrådens svar på min replikk. Ja, Kristelig Folkeparti var med på å stille økonomiske krav til familieetablering og gjenforening. Kristelig Folkeparti ser ingen grunn til å stramme inn på det nå, og heldigvis høres det ut som om statsråden og Regjeringen kan vurdere å lempe på kravene, og det er et signal Kristelig Folkeparti er glad for.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-03-27:
Det er en kort merknad. For Kristelig Folkeparti handler det ikke om om vi skal stille krav til mennesker eller ei, for det skal vi. Men det handler om noe helt annet, nemlig om en skal begrense rettighetene til noen mennesker ut fra økonomiske hensyn. Har en behov for hjelp, som bostøtte, skal en da ha begrensede rettigheter? Derfor – ut fra begrensningen av rettighetene til enkeltmennesket – er Kristelig Folkeparti negativ til forslaget.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-27:
Vi er etter hvert blitt vant til denne typen forslag i Stortinget, der man prøver å begrense og legge hindringer i veien for innvandrere og folk som ønsker å komme til Norge, og som har behov for å komme til Norge. Det som overrasker meg med dette forslaget, er at det er Høyre som har fremmet det – Høyre som, i hvert fall slik de fleste av oss oppfatter det partiet, står for en liberal og humanistisk politisk tradisjon. Det overrasker meg også å høre Kari Lise Holmbergs argumentasjon for forslaget. Vi er helt enig med Høyre i at aldersgrense for familiegjenforening i forbindelse med ekteskap er et dårlig forslag. Når Kari Lise Holmberg argumenterer for dette forslaget, sier hun at et forslag om aldersgrense i forbindelse med tvangsekteskap «vil ramme hele den unge norske befolkningen.» Mens det forslaget de lanserer i dag, åpenbart ikke vil ramme hele det norske folk. Hennes standpunkt i forhold til aldersgrense er et godt standpunkt, men begrunnelsen som hun brukte, synes jeg var søkt og nesten uanstendig. Vi går imot dette forslaget. Vi ser ingen grunn til å endre dagens regler. Det er flere grunner til dette. For det første behandles for tiden utlendingsloven til en samlet lov, og i løpet av våren skal vi behandle hele utlendingspolitikken i sammenheng. Derfor er det helt unødvendig å trekke ut dette forslaget. Det er ikke noe akutt behov for å gjøre de begrensningene som Høyre her legger opp til. Derfor ser vi ingen grunn til at dette forslaget skal behandles uavhengig av utlendingsloven som vi får til behandling i sin helhet. Dette forslaget rammer, som Kristelig Folkeparti også understrekte, ikke bare voksne, men også barn. Denne innstramningen, som gjør det vanskeligere å få familiegjenforening, rammer ikke bare dem som ønsker å hente en ektefelle, den rammer også barn på en helt urimelig måte. Jeg tror rett og slett at Høyre ikke har tenkt igjennom konsekvensene av dette forslaget slik det er formulert. Derfor er jeg glad for at dette nå ikke vedtas, og at alt som har med familiegjenforening å gjøre, blir sett i sammenheng med utlendingsloven som vi starter behandlingen av senere i vår, eventuelt til høsten. Så jeg synes at det som vi har lagt opp til her, at vi ikke tar standpunkt til det nå, at dette ikke blir vedtatt, er et godt forslag, og så tar vi hele problemet i tilknytning til behandlingen av utlendingsloven.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-27:
Logikk er ikke alltid like enkelt. Når jeg hører på Kari Lise Holmberg, blir jeg litt forundret. Hun sier at SV «setter staten i høysetet» – det var de ordene hun brukte – og vi reduserer den enkeltes handlefrihet. Det var argumentet. Men dette er det stikk motsatte. Når vi ser på det forslaget som ligger her, er det ikke staten i høysetet, men det er å begrense den enkeltes handlefrihet. Vi er med på at det settes visse krav – kjære, vene – det er ikke det vi diskuterer, men spørsmålet om vi skal stramme inn i forhold til dagens regler. Når Høyre strammer inn i forhold til dagens regler, hva betyr det? Jo, det betyr at den enkeltes handlefrihet blir mindre. Så logikken forstår jeg ikke. I den grad det finnes noen logikk, må det være noen som må prøve å forklare meg dette, for dette er det stikk motsatte av handlefrihet for enkeltindividet. Dette er å begrense enkeltindividets handlefrihet og gjøre det vanskeligere å få til familiegjenforening i tilfeller hvor man trenger det. Så til retorikken fra Fremskrittspartiet om at vi ikke stiller krav til innvandrere. Vi stiller nøyaktig de samme krav til alle deler av den norske befolkning. Innvandrerbefolkningen, som resten av det norske folk, skal ha nøyaktig de samme kravene, og de skal ha nøyaktig de samme rettighetene. Det er et grunnleggende menneskesyn som ligger bak en slik politikk. Vi er stolte over at vi har det menneskesynet, og at det er det som er styrende for de politiske valgene som vi gjør. Den innstrammingen og den begrensningen som ligger her, går ikke vi for. Vi mener at vi også må diskutere dagens krav, om de også er for strenge. Vi er villige til å diskutere det, men det utfordrer vi ikke nå. Vi venter til vi har hatt en dialog med Arbeiderpartiet og Senterpartiet i forbindelse med den nye utlendingsloven, og vi skal ta alle disse debattene i den forbindelse. Så der forskutterer vi ingenting, og vi ser heller ingen grunn til nå å forskuttere en innstramming, som Høyre legger opp til. Hovedprinsippet, hovedideen bak vår politikk overfor innvandrere, er at alle skal behandles likt, at en ikke skal ha egne regler for ulike grupper, slik som Høyre her nå skisserer, at det må lages egne regler for noen grupper og så andre regler for andre grupper. Alle grupper skal behandles likt og ha samme muligheter, og skal stilles overfor nøyaktig de samme utfordringene. Det er utgangspunktet for vår politikk og det som er styrende for det vi mener om innvandring også i forbindelse med den nye utlendingsloven.
Vera Lysklætt (Venstre), 2007-03-27:
Retten til et familieliv er grunnleggende i et liberalt demokrati. Det å leve sammen med sin familie er naturlig, og det å bli gjenforent med sin nærmeste familie etter at man selv har fått opphold i Norge, skal ikke mistenkeliggjøres. Venstres utgangspunkt er derfor at familiegjenforening i stor grad må tillates, både av humane grunner og av hensyn til integrering. Når det er sagt, er Venstre selvfølgelig enig med forslagsstillerne i at samfunnet skal stille krav til hver enkelt av oss, også innvandrere. Dette har vært en viktig del av Venstres integreringspolitikk i mange år. Jeg er derfor enig i at det bør stilles forsørgerkrav til dem som vil bo i Norge med sin utenlandske ektefelle. Nå er det også slik i dag at som hovedregel må underhold være sikret for å få opphold på grunnlag av familiegjenforening. Når vi ikke har ønsket å støtte forslaget, er det fordi vi mener utformingen av nye regler på dette området bør ses i helhet sammen med resten av en ny utlendingslov. Forslagsstillerne tar i forslaget sitt også opp problemet med tvangsekteskap. Venstre er helt enig i at mye mer må gjøres for å forhindre at unge jenter og gutter giftes bort mot sin vilje. Tvang med hensyn til ektefelle kan aldri aksepteres. Bak noen av familiegjenforeningstallene skjuler det seg også en bruk av mennesker, der unge, gifteklare kvinner og menn av noen blir brukt som middel for å komme til Norge. Slik misbruk av reglene innebærer grove krenkelser av menneskerettighetene og underminerer familiegjenforeningsinstituttet. Venstre vil ikke tolerere slikt misbruk både av hensyn til troverdigheten til familiegjenforeningsinstituttet og av hensyn til ofrene. Men Venstre er enig med forslagsstillerne i at verken tilknytningskrav eller aldersgrense er målrettede tiltak for å forhindre tvangsekteskap. De familiene som virkelig er opptatt av familiens ære, vil uansett komme seg utenom slike generelle regler, og resultatet kan bli enda verre for dem som utsettes for tvangen. Venstre vil gjøre mer for å bekjempe dette misbruket av reglene, og vi diskuterer mer enn gjerne innføring av nye, målrettede tiltak og virkemidler.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-27:
Jeg vil bare komme med noen få ord i debatten. Utgangspunktet mitt er at jeg tror det her i salen er ganske stor enighet om at når man henter en ektefelle til Norge, må man kunne ta seg av vedkommende økonomisk inntil vedkommende selv får seg jobb og i det hele tatt bidrar i det norske samfunnet. Når man henter ektefelle, kan ikke formålet være at man som hovedregel skal kunne basere seg på at underholdet for vedkommende skjer via offentlig støtte. Selvfølgelig må det være noen unntak fra dette, f.eks. folk som har varig uføretrygd. Man kan ikke da si som så at det er utelukket å finne kjærligheten utenfor Europa, selv om man lever av offentlig stønad. Jeg mener at det likevel skal være grunnlag for å kunne få familiegjenforening med det utgangspunktet. Det som er diskusjonen, er mer et spørsmål om hva slags regler vi skal ha for å bygge opp under denne utviklingen. Hva er det i lover og forskrifter som bidrar til at folk greier å ta vare på en ektefelle i forbindelse med en familieetablering? Når det gjelder innspillet fra Høyre, må jeg i og for seg si at jeg synes det ser veldig bakover i tid. Det er en søkers historie som i veldig stor grad skal være bestemmende for om man nå skal kunne få etablert et ekteskap gjennom familiegjenforening. Det kan selvfølgelig være et moment, men det aller viktigste vil jo være hva søkeren kan sannsynliggjøre for framtiden, ikke det som har vært i fortiden. Så kan man si at fortid og framtid henger sammen, men vi vil nok i forslaget til utlendingslov være mest opptatt av å se på hva slags lover og regler vi tror vil danne det best mulige grunnlaget for hvilken økonomisk bæreevne vedkommende søker i framtiden vil ha i forhold til familieetablering. Jeg synes at det viktigste som er sagt i debatten så langt, er sagt av representanten Per-Willy Amundsen. Han sa at det for Fremskrittspartiet er viktig å si at «dette er ett av flere forslag som må ses i sammenheng». Det er jeg helt enig i. Derfor er jeg glad for komiteens innstilling, nemlig at forslaget vedlegges protokollen, slik at vi får anledning til å se det i bredere sammenheng. Det vil vi få anledning til når vi skal behandle forslaget om ny utlendingslov. Jeg har ingen problemer med å forstå at det er folk i Stortinget som er utålmodige i forhold til når lovforslaget kommer. Det stemmer at det er utsatt. Det var opprinnelig planlagt lagt fram i desember 2006. Så hadde vi den situasjonen i UDI som gjorde at vi var nødt til å se litt nærmere på organiseringen av utlendingsforvaltningen. Det førte til at vi planla å legge lovforslaget fram i månedsskiftet februar–mars. Nå har vi måttet revidere det også, nå planlegger vi å legge det fram i juni. Jeg skal være forsiktig med å garantere det, men nå er altså så godt som hele proposisjonen ferdig. Den er bl.a. til lovteknisk gjennomgang, så det er all grunn til å feste seg ved at målsettingen om å legge den fram i juni, vil stå ved lag. Da får vi anledning til å se på nettopp dette forslaget som ett av flere forslag som må ses i sammenheng.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-27:
Det er vel i og for seg ingen nyhetsformidling å si at Arbeiderpartiet og SV har hatt et noe ulikt syn i utlendingspolitikken. Det kan jo dokumenteres grundig ved å lese innstillingen til diverse forslag de fire siste årene. Samtidig har jeg hatt gleden av å samarbeide med bl.a. representanten Rolf Reikvam den siste tiden. Vi har systematisk jobbet oss gjennom problemstilling etter problemstilling i hele utlendingsloven, og som jeg sa i innledningen min, er vi så godt som ferdige med alle konklusjoner. Vi kommer til å komme med en lovproposisjon på 600–700 sider i juni. Der har vi jobbet oss sammen, slik at Regjeringen vil legge fram et enhetlig forslag, som de tre regjeringspartiene selvfølgelig står bak.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-27:
Jeg er selvfølgelig interessert i all mulig kunnskap som kan berøre kompliserte politikkområder. Men jeg tror også det er viktig å få sagt at når vi diskuterer bekjempelse av tvangsekteskap med utgangspunkt i den virkeligheten vi har i Norge, så er det krevende å drive forskning, for vi har en veldig ung innvandrerbefolkning. Etterkommerne av førstegenerasjonen er nå i aldersgruppen 12–17 år, dvs. at veldig mange av etterkommerne nå kommer i en alder der ekteskap blir sannsynlig. Det er vanskelig å forske på hva som har skjedd, for det er relativt sett blitt inngått få ekteskap, men det vil bli inngått veldig mange ekteskap i tiden som kommer. Derfor vil vi også måtte tro og tvile i en politisk sammenheng når vi planlegger tiltak f.eks. for å bekjempe tvangsekteskap.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-27:
Når vi foretar en helhetlig gjennomgang, foretar vi en helhetlig gjennomgang. Da tar vi også en vurdering av de spørsmålene. Kristelig Folkeparti har jo befunnet seg vel i en regjering som har hatt underholdskrav – det er ikke denne regjeringen som har innført de kravene, det er det tidligere regjeringer som har gjort. Kristelig Folkeparti satt godt i den regjeringen, så vidt jeg forstår. Det kan ikke være urimelig at vi, når vi nå har tatt over, får lov til å gjennomgå dem. Det kan hende at vi ikke engang er enig i å gå så langt som Kristelig Folkeparti var villig til å gå. Det kan også hende at vi strammer inn på noen områder. Svaret på den helhetlige gjennomgangen kommer når vi legger fram forslag til ny utlendingslov.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-03-27:
Først og fremst tror jeg det er grunn til å glede seg til den dagen vi skal debattere utlendingsloven – det kan jo bli en frisk, spennende og artig debatt! Jeg har bare et par små kommentarer, som først og fremst er ment som et forsøk på å klare opp i noen fakta. Først en liten presisering til representanten Holmberg: Når man har fått flyktningstatus, og det er grunnlaget for opphold i Norge, er man ikke omfattet av underholdskravet. Men man kan altså komme hit som asylsøker og få opphold på humanitært grunnlag, da er man omfattet av underholdskravet. Så noen få betraktninger rundt hva underholdskravet er, for det diskuteres her i veldig sterk grad i sammenheng med ekteskap. Men det er grunn til å understreke at det er jo et generelt underholdskrav, i den forstand at det kan like fullt omfatte f.eks. en familie som ønsker at en mor bosatt i utlandet skal komme og bo sammen med familien i Norge. Om man søker familiegjenforening på det grunnlaget, er det også et underholdskrav. Det kan også omfatte barn, altså at man har barn i utlandet og ønsker familiegjenforening i Norge. Da vil man også omfattes av underholdskravet. Så for meg er det veldig viktig å understreke at dette ikke er et spørsmål om hvem du kan gifte deg med. Du kan ut fra norske betraktninger fritt gifte deg hvor du vil, men det dette regulerer, er spørsmålet om utlendingers adgang til riket, et sett av regler og vilkår i den sammenhengen. Da har vi en utlendingslov som gjør at det å flytte fra Alta til Oslo ikke er regulert i det hele tatt i norsk lovgivning, det er fri bevegelse innenfor landets grenser. Men det er ikke fri adgang for utlendinger til Norge. Det er regulert i en omfattende lovgivning, hvorav underholdskravet er ett av vilkårene. Det har altså ingenting med ekteskapet sånn sett å gjøre, men det har å gjøre med på hva slags grunnlag utlendinger gis adgang til riket. Man kan gjerne diskutere om underholdskravet er et riktig vilkår for utlendingers adgang til riket, men det er feil å knytte det til retten til å gifte seg hvor man vil.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-27:
Som min kollega fra SV allerede har markert, er det veldig overraskende for oss at dette forslaget fremmes av Høyre. Hadde forslaget kommet fra Fremskrittspartiet, ville det vært mindre overraskende, og det ville vært i samsvar med deres politikk og program. Når Høyre prøver å framstille seg selv som et liberalt og konservativt parti der ute og i mediene og samtidig fremmer dette forslaget for Stortinget – et forslag som blir omfavnet av Fremskrittspartiet – blir vi meget overrasket. I utgangspunktet mener jeg at et menneske som gifter seg, bør være i stand til å forsørge både seg selv og sin familie. Men livet er ikke en matematisk oppgave som med gitte størrelser alltid gir faste svar. Sånn er ikke livet. Du kan bli syk, du kan bli rammet av en ulykke, du kan få en istapp i hodet mens du går på Karl Johans gate, du kan bli påkjørt av en bil mens du går et sted der du skulle være trygg. Hva gjør man da? Jo, da har rettsstaten Norge et nettverk, et sikkerhetsnettverk, for alle mennesker. De sier at her gjør vi ingen forskjell på meg og deg. Her skal vi stille opp og gjøre livet levelig, uansett hudfarge, uansett språk, uansett etnisk bakgrunn, uansett om du gifter deg i Thailand, i Alta eller i Kosovo. Det blir ganske urettferdig hvis vi skal stille forskjellige krav til forskjellige mennesker. Gifter du deg med en i Alta, er det ålreit, da spør vi ikke om du har mottatt sosialstøtte eller ikke. Men hvis du gifter deg i Thailand, stiller vi krav om at du ikke har mottatt sosialstøtte. Det prinsippet klarer jeg ikke å få inn i hodet. Jeg vil veldig gjerne få hjelp fra Høyre til å forstå hvorfor det ikke skal stilles krav til Per, som er sosialstøttemottaker og gifter seg med en i Alta, mens det til Mona, som skal gifte seg i Thailand, stilles krav om at hun ikke har mottatt sosialstøtte. Det er det jeg ikke klarer å forstå, og jeg er åpen for hjelp fra Høyre.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-27:
Jeg er enig i at utlendingsloven i sin natur er diskriminerende. Sånn skal det være, det kan vi ikke gjøre noe med. Men det vi her snakker om, er ikke utlendinger. Vi snakker om norske borgere. Fremskrittspartiet prøver å gjøre dette til en innvandringsdebatt, og jeg skal prøve å fortelle at det ikke er en innvandringsdebatt. Her snakker vi om norske borgere. Jeg vil samtidig si at SV gjør ikke innvandrerne til klienter, det er Fremskrittspartiet som i sin lille verden prøver å gjøre det. Jeg tar et eksempel: Nina Kristin Hadeland jobber på Rimi, har 300 000 kr i inntekt, alt går bra, hun kan gifte seg med hvem hun vil, hvor hun vil. Plutselig blir hun rammet av en ulykke og mister arbeidsevne. Hun blir nå trygdemottaker, og må dessverre også få sosialstøtte. Da har hun følgende situasjon: Hvis hun nå vil gifte seg med Per fra Alta, sier Fremskrittspartiet og Høyre – i utgangspunktet Høyre, ikke glem det – at det er helt all right, ikke noe problem, du kan gifte deg, vi skal forsørge deg. Sikkerhetsnettverket er til stede, den norske rettsstaten skal stille opp. Men hvis denne jenta, Nina Kristin Hadeland, nå finner ut at hun er glad i Wang fra Thailand, sier vi: Nei, det går ikke. Da sier vi nei. Du kan gjerne gifte deg med Per fra Alta, det har vi ikke noen problemer med, men med Wang fra Thailand, da gjelder et nytt regelverk. Det ønsker jeg å få et svar på. Det er ikke innvandringsdebatt, det er ikke klientifisering av innvandrere. Her snakker vi om Nina Kristin Hadeland, og her snakker vi om rettsstaten Norge, som skal stille opp for alle – likt. Jeg er fortsatt åpen for å høre et godt svar fra Høyre.
Bent Høie (Høyre), 2007-03-27:
Det som forundrer meg i denne debatten, er at representantene fra både Kristelig Folkeparti, SV og Arbeiderpartiet er oppe her og framstiller det nærmest som et urimelig krav å forvente at folk som er i arbeidsfør alder – friske, oppegående – skal ta seg jobb. Det framstilles nærmest som om det er et kynisk krav Høyre fremmer i dette forslaget. Det er jo ikke det. Det å ha forventninger til folk, det å stille krav til folk, er jo det stikk motsatte. Det gir dem anerkjennelse for at de har noe å bidra med i samfunnet. Og så framstilles det kravet som om vi var urimelige. Så til Reikvam, som i mange sammenhenger er opptatt av prinsipper og logikk i politikken. Det mest overraskende utspillet i så måte er Reikvams utsagn i dag om at for dem er det et grunnleggende prinsipp at alle skal behandles likt – i en sammenheng der en diskuterer integreringspolitikk. I så måte vil jeg gratulere Reikvam med overgang til Fremskrittspartiets integreringspolitikk, for slik jeg kjenner det politiske landskapet i Norge, er det kun ett parti som har det som et bærende prinsipp i sin integreringspolitikk, og det er Fremskrittspartiet. Vårt utgangspunkt er at for å lykkes i integreringspolitikken, må en både drive ulik politikk i forhold til de positive virkemidlene, nemlig integreringstilbud, norskopplæring, opplæring i norske regler, opplæring i hvordan det norske samfunnet fungerer, støtteordninger i begynnelsen, og på den andre siden stille helt klare krav som faktisk går lenger enn de generelle kravene som en stiller til mennesker som allerede er statsborgere i dette landet. Det kommer f.eks. til uttrykk i at for å få etablert familie med personer som ikke bor her i landet, må en kunne dokumentere at en er i stand til å forsørge disse. Den politikken som Reikvam tar til orde for, nemlig like krav til alle uansett og å se bort fra forskjellen som er i utgangspunktet, er en type integreringspolitikk, som har mislyktes totalt, i f.eks. Frankrike. Så til innspillet om at det skal være så urimelig å stille andre krav til en person som ønsker å gifte seg med en som bor i Alta, enn til en som ønsker å gifte seg med en som bor utenfor EØS-området, f.eks. kravet om at en ikke skal ha mottatt sosialstønad eller offentlige ytelser det siste året. Det er jo helt urimelig å si at det ikke er en forskjell. De som kommer fra EØS-området, er en del av det samme sosiale systemet(presidenten klubber) som vi har, omfattet av de samme ordningene(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-02-13:
Jeg tror det var i en hovedsetning jeg nevnte det. Det jeg forsøkte å meddele, var at vi har merket oss den henvendelsen, som selvfølgelig blir tatt på største alvor. Statsministeren ønsket at jeg brukte denne redegjørelsen for å si fra om at vi har mottatt den, og at fristen for høringsuttalelsene går ut 22. februar. Så vil vi selvfølgelig komme tilbake med et grundig svar på den henvendelsen, som vil bli tatt på største alvor.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-02-13:
Jeg merker meg dette. Jeg vil jo si at tiden for påvirkning på tjenestedirektivet er forbi – det er vedtatt. Regjeringen representanten Solberg representerte, drev sin påvirkning skriftlig, muntlig og politisk, og regjeringen jeg representerer, har drevet vår. Jeg opplever at vi her har hatt debatter og orienteringer i Stortinget – vi kan diskutere om det kunne vært bedre – som har gjort det mulig for oss å holde oss innenfor fristene. Nå ligger direktivet der. Det vi var opptatt av, gitt at det var et stort engasjement rundt det, var å få resultatene ut på høring. Så har vi følt at det for Regjeringen å begynne å gi bestemte uttalelser og tolkninger om det som ligger der mens sentrale samfunnsaktører har dette til vurdering, ikke er naturlig. Men fristen er 22. februar. Så må vi oppsummere uttalelsene, og komme med vår vurdering av dem. Når det så gjelder påvirkning av EU, vil det komme når sekundærlovgivningen kommer. Jeg tror at direktivet i seg selv har begrenset betydning. Men det er vedtakelse av andre direktiver under som kommer til å få betydning. Der skal vi være til stede.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-02-13:
Representanten Høybråten skal ikke være i tvil om at Regjeringen handler i tråd – og ånd – med en enstemmig innstilling. Jeg synes han har gjengitt meg på en ganske presis måte når jeg sier at etter at høringsuttalelsene er kommet, vil vi på bakgrunn av det brevet komme tilbake til Stortinget på en egnet måte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-02-13:
Jeg vil ikke kommentere Erna Solbergs kommentar til Regjeringens indre liv – det må hun ha rett til å hevde. Men det finnes altså flere «egg» enn embetsverket, og det er de «eggene» vi nå forsøker å høre på – for å finne «egget», som er hva vi skal mene her. Vi har tatt det store engasjementet alvorlig, sendt ut resultatet på høring, gitt en frist som er lang – lengre enn vanlig, tror jeg – og 22. februar kommer svarene inn. Så må vi ta ballen derfra, og da skal vi sørge for at det blir på en åpen og godt kommuniserende måte både overfor Stortinget, de som har avgitt uttalelser og samfunnet for øvrig.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-02-13:
I likhet med saksordføreren vil også jeg nevne at dette er en viktig sak, selv om den kanskje ikke får de store oppslagene i de nærmeste dagene. Dette handler om store miljøutfordringer som kun kan løses gjennom et krevende internasjonalt samarbeid. Vi må altså ta utfordringen – tenke globalt og handle lokalt. Det som er viktig her, er at denne avtalen ble vedtatt, og at Norge har ratifisert den. Men samtidig må vi innse at det er et langt stykke igjen før vi kan stoppe den avskogingen som skjer i verden. Tapet av biologisk mangfold og bærekraftig utvikling for urfolksgrupper og lokalbefolkninger som lever i urskogene, er en skikkelig utfordring. Dessverre er det et faktum at graden av avskoging er like høy som før. Det meste av tømmerhogsten foregår i regnskogene, noe som bidrar til alvorlige miljøødeleggelser, som saksordføreren var inne på. I tillegg kommer en skikkelig utfordring: Dette er lokale ressurser som lokalbefolkningen er avhengig av. Vi ser eksempler på at sterke økonomiske krefter settes inn, og det blir foretatt skogshogst – uten at lokalbefolkningen er med i det hele tatt, uten at det økonomisk kommer noe tilbake til urbefolkningen. Det har vi sett eksempler på i Afrika. Vi ser også eksempler på at vi i Europa fokuserer på bioenergi, som er mindre forurensende, og prioriterer denne typen energi. Og så står vi overfor det faktum som kanskje ikke er like godt kjent, at mye av den biomassen som brukes til å skape bioenergi i Europa, faktisk kommer fra truede områder i tropene. Det er grunn til å fokusere på Regjeringens Soria Moria-erklæring, der den sier at den vil «utrede et forbud mot import av tropisk tømmer og trevirke, inntil et troverdig sertifiseringssystem for tømmer kan garantere for at trevirket stammer fra økologisk og sosialt forsvarlig uttak». Det er viktig å ha dette med seg videre. Vi må derfor jobbe for å stanse tapet av verdens regnskoger. Vi må jobbe for at det uvurderlige tapet av biologisk mangfold stopper. Vi må sikre at lokalsamfunn får delta i en langsiktig, bærekraftig forvaltning av de ressursene som finnes i regnskogene. Vi må komme tilbake med sterkere og nyere tiltak enn dem som ligger i avtalen, i ITTA. Derfor kan verken Stortinget eller Regjeringen si seg ferdig med jobben etter denne ratifiseringen. Vi må fortsette med mange tiltak som innebærer både gulrot og pisk, og herunder utrede et forbud mot importen. Det er viktig at Norge fremmer dette arbeidet og bærer det videre i alle relevante internasjonale fora.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-02-13:
Jeg synes det er gledelig at den nye internasjonale avtalen om tropisk tømmer representerer en forbedring i forhold til gjeldende avtale på vesentlige punkter. Jeg vil først og fremst peke på at miljøperspektivet er styrket, noe som også gjelder omtalen av bærekraftig skogsdrift. Ett siktemål med avtalen er å fremme bedre forståelse av betydningen av ikke-tømmerbaserte skogsprodukter og miljøtjenester. Dette gjelder bl.a. produksjon av oksygen og reduksjon av CO2-mengden i atmosfæren, balanse i vannhusholdningen og bevaring av artsmangfold. Videre understrekes betydningen av styrket skogsforvaltning for å sikre at handel med tropiske tømmerprodukter kommer fra bærekraftig skogsdrift. Et annet viktig aspekt ved avtalen er at den framhever betydningen av at produktene er høstet og handlet på legalt vis. Det oppfordres derfor til økt bruk av frivillige mekanismer for handel med tropisk tømmer, herunder sertifisering. Venstre ser det videre som et framskritt at avtalen tar mer hensyn til menneskelige forhold, herunder sosiale aspekter. Den har således intensjoner om å bidra til fattigdomsbekjempelse, med et spesielt søkelys på skogsavhengige innfødte folkegrupper og urfolk. Avtalen framhever dessuten behovet for bedre levestandard og arbeidsbetingelser for skogsarbeiderne. Alle disse tiltakene understøttes av en bedre og mer langsiktig finansieringsmekanisme. Viktige moment her er at konsumentlandenes finansielle bidrag skal økes, og at det åpnes for frivillige bidrag. Dette vil legge forholdene til rette for økte ressurser til kompetansebygging og opplæring for å fremme en bærekraftig skogsdrift og bekjempe ulovlig hogst. Sett i lys av dette mener jeg at den nye avtalen vil være et viktig instrument for å fremme internasjonalt samarbeid om bærekraftig forvaltning av tropisk skog og handel med tropisk tømmer. Formuleringene i avtalen er på flere av de nevnte områdene noe mindre forpliktende enn hva man kunne ønske. Likevel må avtalen totalt sett karakteriseres som god, og vesentlig bedre enn den forrige – ITTA 1994.
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-13:
Akkurat dette spørsmålet berører kanskje litt av kjernen i hele innstillingen, nemlig hvis vi skal ha større kraft når det gjelder påvirkningsmuligheter overfor EU, må vi være i stand til å fatte beslutninger og ha dialog på et tidlig tidspunkt. For oss er det et problem at Regjeringen – med all den ekspertisen den har – ikke har kunnet fortelle oss om det betyr noe for norsk lovverk, det EU-tjenestedirektivet som har ligget fremme i over to måneder nå. Jeg tror ikke det blir noe fart på EU-påvirkningsarbeidet hvis vi skal ha så lang behandlingstid på saker som har vært løpende behandlet, og som det burde være mulig å informere Stortinget om på et tidligere tidspunkt. Litt av kjernen i denne innstillingen er at det ikke blir noe mer åpenhet, bedre EU-debatt eller annet hvis Regjeringen ikke på et tidlig tidspunkt kan komme med sine synspunkter på saker. Da vil hele det arbeidet vi har forsøkt å gjøre her, falle i fisk, for da vil hele det norske mandatet til dem som skal påvirke, faktisk falle sammen.
Erna Solberg (Høyre), 2007-02-13:
Det er slik at saken har en forhistorie, hvor man kontinuerlig nå i to måneder er blitt bedt om å få en redegjørelse om saken. Jeg skjønner man ikke vil gjøre det før fristen går ut, men det stiller oss overfor et nytt diskusjonstema: Når Regjeringen er så pass handlingslammet på grunn av indre uro, som den da åpenbart er når det gjelder tjenestedirektivet, hvordan sørger vi for en åpen og god nok diskusjon? Og finnes det noen som objektivt kan veilede når det gjelder de rettslige konsekvensene av EU-saker? Det som er problemet for de fleste nå, er at når ikke Regjeringens apparat, som er det som besitter all kompetanse i dette landet knyttet til juridiske spørsmål, på grunn av politiske problemer i Regjeringen kan gi Stortinget et svar på konsekvensene av tjenestedirektivet, er det heller ingen andre som kan gjøre det. Vi har plassert alle eggene ett sted, og det er i embetsverket. De kontrolleres nå av en regjering som ikke mener å kunne falle ned på noe fordi man egentlig er uenig om spørsmålet om fri bevegelse av tjenester.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-13:
Jeg blir litt forundret over det utenriksministeren nå svarer på spørsmålet fra representanten Siv Jensen og senere på spørsmålet fra representanten Erna Solberg. En samlet opposisjon har tatt denne enstemmige innstillingen alvorlig, den er gjennomsyret av den ånd at Stortinget skal involveres mer i EØS-saker. Vi har skrevet et brev til Regjeringen og bedt om en redegjørelse her i salen. Og så kan ikke utenriksministeren på Regjeringens vegne gjøre det klart at Stortinget vil få den redegjørelsen som en samlet opposisjon har bedt om i en helt sentral EØS-sak! Jeg skjønner godt at man vil avvente høringen, men den fristen går ut 22. februar. Jeg forventer at utenriksministeren nå kan bekrefte at snarest mulig etter 22. februar vil Regjeringen komme med en redegjørelse her i Stortinget, slik opposisjonspartiene har bedt om. Det vil være i denne komiteinnstillingens ånd.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-02-13:
I den redegjørelsen som utenriksministeren holdt tidligere i dag, nevnte han i en bisetning den felles henvendelsen som er kommet fra de fire opposisjonspartiene om å få en redegjørelse om tjenestedirektivet. Jeg skal prøve å sitere utenriksministeren korrekt. Han sa at man skulle komme tilbake til Stortinget på «egnet måte». Nå er det jo samtidig slik at Regjeringen ved flere korsveier har gitt uttrykk for åpenhet og dialog med Stortinget, og når de fire parlamentariske lederne for opposisjonen ber om en slik redegjørelse, er det ikke da naturlig at man får det?
Borghild Tenden (Venstre), 2007-01-10:
På vegne av Odd Einar Dørum, Trond Helleland, Øyvind Halleraker og meg selv ønsker jeg å fremme et representantforslag om etablering av et frittstående vegtilsyn.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-01-10:
Godt nytt år! Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Tall fra Statistisk sentralbyrå fra 2000 og frem til i dag viser en relativt jevn nedadgående kurve når det gjelder antall trafikkdrepte. Til tross for at antall biler på norske veier har steget kraftig de siste årene, så har antall drepte i veitrafikken gått ned. Ifølge Trygg Trafikk stiger dette tallet i 2006. Ser statsråden på dette som et utslag av tilfeldigheter, eller bør strakstiltak gjennomføres?»
Borghild Tenden (Venstre), 2007-01-10:
Jeg takker statsråden for et grundig svar. Jeg er spesielt glad for satsingen på midtfelt og midtdelere, som hun presiserte. Det var også Venstre veldig opptatt av i sitt alternative budsjett. Så til spørsmålet. Vi har, som vi kjenner til, den senere tid hatt en del ras og ulykker på vei og i tunneler, men heldigvis har det ikke gått med menneskeliv, som statsråden sa i sted. Mitt spørsmål er: Vil statsråden, på bakgrunn av de ulykkene, i framtiden satse mer på eksisterende veinett enn på nye utbyggingsprosjekter?
Borghild Tenden (Venstre), 2007-01-10:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Så til mitt siste oppfølgingsspørsmål. Det er mange skolebarn som opplever en utrygg skolevei. Trygg Trafikk mener at plikten til å gå på skole må følges av retten til å komme trygt til og fra skolen. Trygg Trafikk ønsker å lovfeste retten til sikre skoleveier. Hva synes samferdselsministeren om dette?
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-01-10:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv vil jeg fremsette et forslag om omlegging av lisensinnbetaling til NRK.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-01-10:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. En feilslått energipolitikk over flere år har ført til høyere strømpriser for både husholdninger og industrien. Fremskrittspartiet har årlig fremmet titalls forslag om en bedre energipolitikk, men alltid blitt nedstemt. Det virker rett og slett som om stortingsflertallet har ønsket høyere strømpriser, og denne regjeringen har åpenbart resignert i arbeidet mot disse høye strømprisene. På Natur og Ungdoms årsmøte denne uken var energiministeren gjest. Han sa bl.a. at vi må leve med høye strømpriser også i fremtiden, og i Aftenposten i dag er han sitert på at energiprisen i dag er høy, heldigvis. Det er mulig at energiministeren liker å få applaus av Natur og Ungdom, men for de mange husholdningene, og ikke minst for industrien, som må betale regningen for denne politikken, er dette en utfordring. En politikk som legger til rette for at energiprisene «heldigvis» skal være høye, setter norsk industri i fare. Vi har de siste årene sett mange eksempler på at norsk industri flytter ut, til tross for at Regjeringen bønnfaller den om å bli i Norge. Det viser at det ikke er bønner som hjelper, men gode rammebetingelser. I valgkampen lovte de rød-grønne partiene å rydde opp. De lovte å komme med en pakke som skulle gi industrien kraft til en konkurransedyktig pris, et såkalt industrikraftregime. Da Bondevik II-regjeringen utredet dette, var det ikke måte på hvor enkelt det ville være å gjennomføre et slikt industrikraftregime hvis en bare fikk en rød-grønn regjering. Men til tross for en rekke løfter i løpet av året som har gått, senest i november, om at industrikraftregimet skulle komme på plass før jul, har vi fortsatt ikke sett snurten av dette. For selskap som Hydro Karmøy, som vurderer å investere 6 milliarder kr i et nytt aluminiumsmelteverk på Karmøy, er det vesentlig å vite om industrikraftregimet kommer på plass. Hva slags råd vil statsråden gi til selskaper som Hydro Karmøy? Bør de vente på Regjeringen i håp om at et regime kommer på plass, eller bør de gå ut i markedet og lage kraftavtaler der?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-01-10:
Når statsråden nevner kraftsituasjonen, er det litt forunderlig at denne regjeringen sier nei takk til kraftprosjektet på Vefsna, som ville gitt 1,5 TWh ny strøm til en pris som er lavere enn det Hydro Karmøy krever for å foreta sin investering. Vi vet også at den satsingen som Regjeringen har hatt på fornybar energi, stort sett bare har endt opp med kansellering av prosjekt for fornybar energi. Man har ikke fått på plass nye. Hovedspørsmålet mitt gikk på industrikraftregimet, som Regjeringen i valgkampen sa var lett å få på plass hvis man bare stemte på de rød-grønne partiene. Mange industriarbeidere gjorde det, nettopp fordi de trodde og stolte på partienes løfter. Nå ser vi at til tross for mange løfter, også i løpet av året som gikk, har ikke Regjeringen levert varene. Tvert imot. Nei til EU-partiet, Senterpartiet, stoler nå på at EU vil være den som løser saken. Hydro Karmøy, som er ett av mange selskap som er i denne situasjonen, forventer at det foreligger en løsning i løpet av mars. Nå hører vi altså at det skal skje i løpet av første halvår. Da ønsker jeg å vite om det da vil foreligge noe for Stortinget sånn at det blir vedtatt, eller skal Regjeringen da utrede det videre?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-01-10:
Fremskrittspartiet er hovedsakelig positive til denne fusjonsprosessen som nå skjer mellom Statoil og Hydro. Men en av de viktigste utfordringene i den forbindelse er å sikre norsk sokkels konkurranseevne. Det er viktig for å sikre en mest mulig god verdiskaping på sokkelen, men flere aktører i reell konkurranse er også viktig for å sikre at leverandørindustrien har gode forhold, og at det skjer en god teknologiutvikling slik at vi ikke får ett stort selskap som kan diktere alle prosesser som skjer. En åpen og sunn konkurranse er også viktig for norske selskapers muligheter til å agere i utlandet. Hvis vi stenger for utenlandsk virksomhet i Norge, vil sannsynligvis det samme skje overfor norske selskaper i utlandet, og da ville det være interessant å høre hvilke holdninger statsråden har i forhold til å få flere utenlandske operatører på norsk sokkel.