Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-04-19:
Regjeringen la 16. januar 2004 fram St.meld. nr. 21 for 2003-2004, Styringsforhold på utlendingsfeltet. Bakgrunnen for meldingen var bl.a. ønsket om bedre overensstemmelse mellom politiske mål og prioriteringer og praksis i utlendingssaker. Det er med grunnlag i St.meld. nr. 21 at Stortinget i dag behandler de foreliggende lovendringsforslagene. Jeg vil først redegjøre kort for sakens innhold. Det foreslås for det første en adgang for Kommunal- og regionaldepartementet til å gi generelle instrukser om lovtolking og skjønnsutøvelse til Utlendingsdirektoratet. Departementet foreslår at det samme skal gjelde for politi, utenriksstasjoner og andre, når de utøver myndighet etter utlendingsloven. For det andre foreslås det en adgang for departementet til å bringe UDIs positive vedtak inn for Utlendingsnemnda til vurdering. Med positive vedtak menes vedtak som er til gunst for søkeren. For det tredje foreslås det en adgang for departementet til å bringe spørsmålet om gyldigheten av UNEs positive vedtak inn for domstolsprøving. Det foreslås også at Kongen i statsråd skal være klageorgan i saker som vedrører hensynet til rikets sikkerhet og utenrikspolitiske saker. Det foreslås videre å opprette en stornemnd som en alternativ behandlingsform i UNE. Åremålsperioden for nemndlederne i UNE foreslås forlenget til åtte år, uten mulighet for gjenoppnevning. Departementets forslag til endringer i utlendingsloven omfatter videre forslag om at utlendingen skal innvilges fritt rettsråd uten behovsprøving der departementet bringer UDIs positive vedtak inn for UNE, og fri sakførsel uten behovsprøving der departementet bringer UNEs positive vedtak inn for domstolsprøving. Departementet foreslår at lov 13. juni 1980 nr. 35 om fri rettshjelp endres, slik at retten til fritt rettsråd og fri sakførsel i disse tilfellene framgår av denne loven. Dagens regelverk gir ikke mulighet til instruksjon, bortsett fra i saker som har med rikets sikkerhet eller utenrikspolitiske hensyn å gjøre. Statsråden og politikere generelt er avskåret fra å instruere om innholdet av og vurderinger som blir gjort i enkeltsaker. Utlendingsloven § 38 første ledd slår fast at departementet ikke kan instruere om lovtolking, skjønnsutøvelse eller avgjørelsen av enkeltsaker, bortsett fra, som tidligere nevnt, i saker som innbefatter hensynet til rikets sikkerhet eller utenrikspolitiske hensyn. Regelverket har vært slik siden 2001. Erfaringer tilsier imidlertid at det ved enkelte anledninger kan være behov for å finne raskere og bedre styringsredskaper, og Høyre ser derfor positivt på de endringene som nå foreslås. Synspunktene på dette er noe ulike i komiteen, men jeg regner med at partiene selv redegjør for sine respektive standpunkter. Sakene som blir behandlet etter utlendingsloven, er svært kompliserte og har naturligvis svært alvorlige konsekvenser for dem det gjelder. Beslutningene tas etter grundig og individuell behandling av hver søknad, men det kan allikevel være behov for å sikre at praksis er i samsvar med politiske mål og prioriteringer. Høyre stiller seg bak departementets forslag, men presiserer at å gi departementet mulighet til å instruere førsteinstans ikke overflødiggjør lov- og forskriftsarbeid. Det å endre loven eller lage nye forskrifter er en tidkrevende prosess, og vi mener som sagt at det er behov for raskere og bedre styringsredskap. I tillegg er det et problem at regelendring kommer i etterkant og ikke kan rette opp i praksis som er uheldig i konkrete saker. På den annen side skal en ikke glemme at denne instruksjonsmyndigheten også vil føre til økt politisk press på hver enkelt av oss. Men samtidig vil det politiske ansvaret bli mer tydelig. Det er imidlertid viktig å presisere at saksbehandling av enkeltsaker fortsatt skal holdes utenfor departementet. Jeg må si at jeg imøteser argumentene fra SV og Senterpartiet. Fra disse partiene er det fremmet forslag om at praksisendring på utlendingsfeltet bør skje gjennom lov- og forskriftsendring. Samtidig er det først og fremst disse partiene som fronter mange enkeltsaker. Jeg kan bare vise til dagens debatt i Stortinget når jeg undrer meg over sammenhengen i disse partienes politikk på dette området. Selv om et flertall i dag åpner for instruksjonsrett, er det viktig å presisere at instruksene må være i overensstemmelse med lov. Dette setter klare skranker for hvilke praksisendringer som kan foretas ved instruks. Det vil altså fortsatt være behov for både lov- og forskriftsendringer. Regjeringen følger opp forslaget fra evalueringsutvalget om å opprette en stornemnd. Høyre og resten av komiteen støtter dette forslaget, fordi det vil sikre større grad av lik praksis og likebehandling i utlendingsforvaltningen enn det vi har i dag. Stornemndas oppgave skal være å behandle UDIs vedtak når de er av prinsipiell karakter eller er særlig betydningsfulle av andre grunner. I dag har en ikke noen ordning som sikrer lik behandling i UDI og UNE. Dette kan føre til ulik praksis og feil avgjørelser, som rammer søkere. En stornemnd vil sikre lik behandling ved at vedtak i stornemnda skal skape presedens. Stornemndas funksjon vil i første rekke være å justere og presisere praksis, og den skal ikke overprøve vedtak som allerede er fattet i UNE, men treffe førstegangsnemndvedtak. Behandling i stornemnd skal komme i stedet for og ikke i tillegg til andre behandlingsformer. Dette er viktig i forhold til effektivitet og ryddighet. Når denne stornemnden opprettes, legges dagens koordineringsutvalg ned. Jeg tar opp det forslag som Høyre og Kristelig Folkeparti har fremmet i saken.