trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Jeg slutter meg til hærskaren av unge kvinner fra SV som er mer opptatt av klimapolitikken enn av presidentens nattesøvn, og håper på presidentens tålmodighet. Det har vært sagt mange ganger fra denne talerstolen i denne debatten at klimautfordringen er en av de mest alvorlige miljøutfordringene vi står overfor. Dette alvoret begynner etter hvert å gå opp for de fleste. SV ønsker derfor et bredt spekter av tiltak. Heidi Sørensen var inne på en del av dem i sitt innlegg. Jeg vil ta fram et konkret eksempel for å vise hvordan SV har gått inn i sektor etter sektor og sett på hva man konkret kan gjøre for å redde klimaet. Det dreier seg om mye, mye mer enn kvotesystem. Det er en kjensgjerning at avfallssektoren står for 7 pst. av de totale klimautslipp fra deponier. Videre fører avfall med seg transport, og det fører med seg energiforbruk, fordi vi har et bruk og kast-system. Mye kan gjøres ved hjelp av avfallminimering, mye kan gjøres ved hjelp av gjenvinning – også på energisiden. Men, igjen med presidentens nattesøvn i tankene vil jeg nå spesielt konsentrere meg om et av SVs strålende forslag, nemlig forslaget om å be Regjeringen innføre et forbud mot deponering av nedbrytbart avfall. Vi vet at nedbryting, særlig da av organisk avfall, fører til store utslipp av metan. Jeg registrerer at flertallet i komiteen imøteser en vurdering av dette fra Regjeringen. Vi i SV er for så vidt klare til å ta tak i de konkrete utslippene når vi ser dem, men det kan jo hende at Regjeringens vurderinger fører til samme kloke konklusjon, at vi må gjøre noe med utslippene. Oppfordringen går til Regjeringen: Kom tilbake med en vurdering der dere faktisk tar tak i disse konkrete utslippene og gjør det samme på alle de andre konkrete områdene der SV har kommet med innspill til hva som nå kan gjøres utover kvotesystemet.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Vi går smått om senn inn mot landingspunktet – antakelig – for denne debatten, som er et resultat av en relativt lang prosess, først i Regjeringen, deretter i komiteen. Det har vært knyttet relativt mye spenning til denne saken, og det har vært høy temperatur både i mediene og også tidvis i debatten i dag. Jeg tror det er grunn til å følge opp litt i forhold til noe av det som Sylvia Brustad var inne på, at vi må konstatere at vi faktisk er uenige, og at vi må ha respekt for det. Det tror jeg er et godt utgangspunkt i forhold til den videre prosessen når detaljene i det som i kveld blir vedtatt som kvotesystem, skal utarbeides. Vi har fra regjeringspartienes side – i motsetning til hva representanten Vaksdal sa, at det var en sorgens dag – lyst til å si at dette er en gledens dag, idet dette etter vår oppfatning er startskuddet for en mer offensiv og god miljøpolitikk, som samtidig ivaretar hensynet til norsk industri. Det er viktig, og da har vi i alle fall et felles mål om at vi ikke har noe ønske om at norsk prosessindustri på noen som helst måte verken skal legges ned eller flagges ut, men at vi skal innrette kvotesystemet på en slik måte at den industrien fortsatt skal bestå med Norge som arnested. Det er et ønske vi har. Men vi mener altså noe annet og har tro på at det systemet som Regjeringen, sammen med SV, i dag får flertall for, er et mer effektivt virkemiddel, mer fleksibelt virkemiddel, og ikke, slik som det er hevdet, et dyrere virkemiddel. Vi opplever kanskje at det blir framstilt dit hen fra noen av representantene i dag at det å velge Arbeiderpartiets modell nær sagt er kostnadsfritt. Det er jo ikke det. Det koster industrien ganske betydelig å gjennomføre tiltak, selv om de er aldri så frivillige. Vi tror at det systemet som Regjeringen nå får flertall for, er det beste og mest effektive, også i forhold til norsk industri og de læringsprosesser man skal gjennom for å være best mulig forberedt når det store internasjonale systemet forhåpentligvis en gang kommer på plass. Da vil Norge etter vår oppfatning ha et konkurransefortrinn. Hvis man ser det i et litt langsiktig perspektiv, og det bør industrien gjøre, så bør man se at man her har muligheter som man kanskje ikke hadde hatt hvis man hadde gått inn for frivillige avtaler. Når vi nå nærmer oss avslutningen av debatten, vil jeg si at vi inviterer alle partier i Stortinget til en dialog om detaljene i den odelstingsproposisjonen som kommer. Vi registrerer med respekt for hverandre at vi er uenige om systemene, men vi kan iallfall se om det er mulig å finne sammen når det gjelder viktige føringer for det som blir det endelige opplegget. Så til slutt en liten takk til SV for konstruktivt bidrag til å sikre Regjeringens politikk, og ikke minst til sakens ordfører, som har gjort en aldeles utmerket jobb med en vanskelig og krevende sak.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Det er mogleg at nokon oppfatta mitt første innlegg som litt negativt, derfor skal eg begynna denne replikken med å vera positiv til to tiltak, som delvis er inne i denne saka. Det eine går på dette bybaneprosjektet som ein har klart å koma i gang med i Bergen. Det synest eg er positivt. Men det er også mange andre prosjekt på bybanar, bl.a. på Nord-Jæren, som gjer det nødvendig å auka innsatsen på dette området. Det andre dreiar seg om eit forslag – som SV i si tid var med på – om eit kulturminnefond, som òg har betydning i forhold til den problematikken me her snakkar om. Dette er noko som Stortinget tre eller fire gonger har vedteke som ein aldri har klart å koma med – men som denne regjeringa har kome med, og som tek vare på noko av intensjonen i bymiljømeldinga. Eg har lyst til å utfordra statsråden på det meir konkrete. Eg synest at det står veldig mykje bra i bymiljømeldinga. Komiteen har formulert mykje bra – altså ein brote med ønskemål, kor flott det skal bli osv., men når ein kjem til det konkrete, enten det gjeld kollektivmeldinga, bymiljømeldinga eller budsjettet, så ramlar ein litt av lasset. Lat oss f.eks. ta dette med overbygging av motorvegar som gjer noko med støyen og luftforureininga, og som reduserer helse- og støyproblema til folk. Det kan gjerast i eit spleiselagsystem, f.eks. mellom bustadbyggjelag, Vegvesenet og kommunane. Kva er det som gjer at statsråden og regjeringspartia er negative til å gå inn i dette, når ein faktisk kan spara grøntområde og jordbruksareal? Til slutt: Kvifor er det slik at ein ikkje vil vera med på å gjera Groruddalen til ei miljøsone når ein veit kor mange folk som bur der, og når ein veit kor store helse- og miljøproblem det er i området?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Eg synest det er interessant når fleire av dei representantane som har vedteke å kjøra denne saka igjennom i eit stort tempo, stiller spørsmål ved ein del vitale ting. Ein spør bl.a. om eit beløp på 10 milliardar, som har dukka opp, og som statsråden i brev til komiteen har sagt at er spekulasjonar. Men statsråden kan ikkje garantera overfor nokon her kor stort tapet ved implementeringa av gassmarknadsdirektivet blir. Han har heller ikkje det rette talet, for han veit det ikkje. Derfor sa alle høringsinstansane som var her på huset, at her må ein ha betre tid. Her må ein analysera og gå inn i dei ulike prosessane og dei ulike konfliktane som er mellom Noreg, som sel gass, og EU, som kjøper. EU har som mål å kjøpa billig gass. Men eit fleirtal vel altså å gå vekk frå ei seriøs behandling og over på ei hurtigbehandling for å tilfredsstilla Høgre og Regjeringa. Dette er uansvarleg, og svara på dei spørsmåla som dei som har vore med på denne prosessen, nå stiller, må ein gje når rekninga melder seg. Men la meg nå høra kva statsråden kan seia om desse tala i det heile, i og med det er ulike interesser, og i og med at dersom ein skulle gjort som ein gjer med olje, burde ein jo samarbeida med dei, Russland og Algerie, som sel gass. Det var jo der våre interesser låg som seljar. Så vil eg òg spørja: Kva trur statsråden er grunnen til at alle høringsinstansar, Europaprogrammet, Senter for Europanett, og Øystein Noreng, er kritiske til den måten nasjonalforsamlinga nå lèt seg overkjøra på i denne saka?
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-06-18:
Arbeidarpartiet og Framstegspartiet ønskjer altså å setja pengar i fond, der dei store investorane som treng kapital, òg kan få ha staten med som eigar. Det ønskjer ikkje Venstre, men vi ønskjer i staden å stimulera det private næringslivet til å vera med på å ta risikoen ved å investera. Men i næringssvake område i Distrikts-Noreg er det viktig at staten er med og sikrar kapitalen der kanskje dei private investorane ikkje vil vera med – eller ikkje tør vera med – og investera. Det er veldig mange gründerar rundt omkring – mange som sit med ein idé, og som ønskjer å vurdera ideane saman med nokon og vera med og investera. Det er fleire som har vore inne på dette og stilt spørsmål til regjeringspartia og til Sosialistisk Venstreparti om korleis dette fondet skal innrettast. Eg reknar med at regjeringspartia og Sosialistisk Venstreparti skal vera med, gå gjennom og tilrettleggja for slikt fond. Men eg har tru på at dette vil vera eit fond som dei små gründerane ute i Distrikts-Noreg ønskjer å vera med og vidareutvikla i sine små lokalsamfunn, men at dei ikkje får dei store investorane med seg. Det er dei vi må tilretteleggja dette fondet for. Men korleis det i detalj skal utformast, er noko vi vil diskutera vidare.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-06-18:
Eg føler ikkje noko behov for å gi representanten Akselsen ei grunngiving for korleis ein har forhandla seg fram til dette utmerkte forslaget, som Sosialistisk Venstreparti og regjeringspartia står bak. Men vi kan jo invitera Arbeidarpartiet til å vera med og støtta det, dersom Arbeidarpartiet er einig i at dette kan vera eit godt tiltak. Men vi ønskjer i alle fall å snevra inn staten sine investeringar i fond slik at dei verkeleg blir brukte der det er behov for dei, og heller stimulera det private næringslivet til å vera med på større investeringar der det ikkje er behov for at staten stiller opp.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-06-18:
Her er det vel ein ganske prinsipiell skilnad mellom regjeringspartia og kanskje Senterpartiet og Arbeidarpartiet. Iallfall meiner faktisk Venstre at dei store industribedriftene kan ein best stimulera ved å leggja til rette for gode skattevilkår og gode rammevilkår generelt. Vi ser ikkje behovet for dette store strukturfondet. Vi ønskjer heller å kanalisera staten sine midlar gjennom fond som er meir retta direkte mot dei som ikkje har den same tilgangen til kapital som ein del av desse store bedriftene og norsk næringsliv generelt har. Vi vil heller stimulera til gode skattevilkår. Mellom anna har nå Regjeringa sett ned eit utval som skal vurdera ei stor skattereform, som kanskje gir flat skatt og lik skatt på kapital og på arbeidsinntekt, som vil gjera delingsmodellen overflødig. Det vil iallfall gjera at norsk næringsliv kan få betre føresetnader, og kan vera med på å investera og ta del i dei investeringane som trengst for det næringslivet som ikkje har behov for statleg risikokapital.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Spørsmålet som representanten Klungland tar opp, har jeg også kommentert i et brev til komiteen datert 16. mai. Det gjelder spørsmål nr. 3, hvor det i Ny Tid den 3. mai i år ble antydet at direktivet kan påføre et tap i størrelsesorden 10 milliarder kr, eller 300 milliarder kr over 30 år. Det har jeg kommentert slik at det bygger på den antakelse at markedet skulle være svært påvirket av om Norge implementerer direktivet eller ikke. Det forholder seg ikke slik. Det er EU som på sin side vil gjennomføre dette uavhengig av om Norge implementerer dette eller ikke. Dermed er det EU som skaper markedet for gassen, slik at gassleverandørene for sin del må forholde seg til dette markedet. Nå er vi i den heldige situasjonen at gass, særlig norsk gass på grunn av leveringssikkerhet og kvalitet på andre måter, er etterspurt. Det er altså et marked som er i balanse, og det er slik at det er et behov for ytterligere leveranser av norsk gass. Dermed er markedet tilfredsstillende i den forstand at prisen på gass er gunstig for tiden. Det viser bl.a. den nylig inngåtte kontrakt mellom Statoil og britiske kjøpere om 5 milliarder standard kubikkmeter gass over ti år, er det vel, og er dermed en betydelig leveranse på langsiktige kontrakter. Det viser altså at den antakelsen at det skulle ligge et betydelig tap i implementeringen, ikke medfører riktighet. Jeg anser disse tallene for å være rent spekulative.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Den oppfordringen fra representanten Korsberg vil jeg gjerne følge opp, og det er også riktig at jeg i brev til komiteen, datert 7. juni, kommenterer dette nærmere. I liten grad er nedstrømsaktiviteter implementert på norsk sokkel. Infrastruktur fra nedstrømsdistribusjon av gass er bare i begrenset grad tatt i bruk, men det er ønskelig ut fra ulike vurderinger at vi i sterkere grad skal kunne ta i bruk mer naturgass i Norge. Vi bør derfor være forsiktige når vi regulerer, slik at vi ikke kommer til uforvarende å legge så sterke restriksjoner og hindringer rent praktisk at dette ikke kommer i gang. Det er ønske om, slik jeg også har forstått Stortinget, at vi skal legge til rette for økt bruk av gass. Jeg har derfor uttrykt meg slik at vi vil etablere en forsiktig regulering av markedet så langt direktivet tillater dette. Derfor er også den loven som ble vedtatt av Odelstinget tidligere i dag, en rammelov, som skal utfylles med forskrifter. Jeg legger opp til at disse forskriftene skal tilpasses et forsiktig begynnende marked for naturgass i Norge. Hensikten skal være et positivt signal til alle de selskapene som har planer om å drive nedstrømsaktivitet for naturgass, slik at de kan merke at dette blir møtt med en positiv og åpen holdning, og ikke med reguleringer som har den motsatte effekten. Jeg vil for øvrig bare legge til at jeg legger opp til at detaljene for et slikt opplegg for regulering av nedstrømsgassmarked vil bli omtalt nærmere i den bebudede gassmeldingen. Vi er allerede i gang med å etablere forskrifter på de områdene jeg har nevnt i mitt innlegg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Jeg deltok ikke i den høringen, og jeg undrer meg også litt over hvorfor en kommer med den type tall. Nå er det ikke sikkert at alle høringsinstansene la til grunn at tallet skulle bli slik som Ny Tid presenterer det. Men det er klart at heller ikke statsråden selvfølgelig kan si noe sikkert om prisestimatet, og det kan være at på grunn av implementeringen av gassmarkedsdirektivet i EU vil markedet bli preget av mer konkurranse. Det er jo det som har vært EUs motivasjon, å skape en fri konkurranse i markedet, og vanligvis ville jo det gi seg utslag i lavere priser. Så langt kan vi ikke se at det har hatt en stor effekt på dette. Det er de tall jeg reagerte på, og som jeg ble bedt om å kommentere, som gjør at jeg synes det er rent spekulative tall, og det er ikke noe grunnlag for å si at effekten vil bli den som er her. Men poenget er at uavhengig av om Norge implementerer dette direktivet eller ikke, vil salgsbetingelsene bestemmes av EUs egen implementering av gassmarkedsdirektivet. Det er der prissettingen skjer, og jeg har sagt også i brev til komiteen at om Norge skulle la være å implementere gassdirektivet av ulike grunner, vil likevel salgsbetingelsene og prissettingen på markedet være den samme. Norge har altså ikke den innflytelse på prissettingen som skulle tilsi at Norge skulle la være å implementere direktivet. Så vil jeg si at dette er nødvendig rett og slett. Dette er et EØS-relevant direktiv, og vi er omfattet av Norges folkerettslige forpliktelser under EØS-avtalen til å implementere det etter vedtak i EØS-komiteen. Her er det også spørsmål om bare å følge opp de forpliktelsene en har inngått, i og med at EØS-avtalen er en del av det folkerettslige grunnlag Norge er forpliktet på.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Så vidt jeg fikk notert meg fra innlegget til representanten Enger, var det tre forhold Hallvard Bakke tok opp. Det ene var faren for at vi skulle bli tvunget til å inngå bare kortsiktige kontrakter, det andre var faren for at vi skulle bli bøtelagt av EU-systemet hvis vi ikke overholdt bestemmelsene, og det tredje var faren for, så vidt jeg forstod, at det norske gassledningstransportsystemet ikke skulle være kompatibelt med EØS-regelverket. To av disse forholdene har jeg kommentert i brev til komiteen. Det ene gjelder de kortsiktige kontraktene. Der er det avklart eksplisitt at EU ser på samme måte som Norge fordelene ved langsiktige kontrakter. Langsiktige, forutsigbare og stabile gasskontrakter er i tråd med gassmarkedsdirektivet og ikke i strid med det. Også kundene i EU ser fordelen av at de har leveringssikkerhet, og det må veies opp mot pris. Leveringsdyktighet og sikkerhet er faktisk en del av forklaringen på at norsk gass oppnår gode priser. Det andre har jeg også kommentert, nemlig gassledningene. Både initieringen på transportsystemet gjennom Gassco og initieringen på eiersiden ved at eierne går sammen i en slags «joint venture» gjennom Gassco er i tråd med gassmarkedsdirektivet og har ikke blitt bestridd, men støttet av EU-systemet. Dette er en form for nøytral operasjon av rørsystemet som sikrer alle kunder og også tredjeparter adgang til rørsystemet på like vilkår. Det tredje punktet har jeg ikke kommentert, og det er faren for at det skulle foreligge bøter eller annen form for reaksjoner fra EU-systemet hvis vi ikke forholder oss til regelverket innenfor gassmarkedsdirektivet. På dette punktet kan jeg ikke se at EU reagerer på annen måte enn det som skjer for andre forpliktelser og andre direktiver. Da har vi en klar prosedyre for hvordan vi skal forholde oss, og da er bøter og straff på den måten som representanten Enger nevnte, siste ledd i dette, og man pleier å løse sakene lenge før man kommer dit.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
EØS-avtalen er en avtale med likeverd, dvs. at alle parter i avtalen skal behandles under like vilkår, og alle parter er på samme måte forpliktet av regelverket i EØS-avtalen. Det er selvfølgelig viktig for Norges del å påse at alle parter forholder seg ryddig og konsekvent, også når det gjelder implementering. Så dette er et forhold man er oppmerksom på. Jeg har registrert bekymringen. Men for Norges del vil vi om nødvendig måtte ta dette opp med kommisjonen, og selvfølgelig vil vi sørge for at de vilkår som Norge har forpliktet seg på og gjennomført også, blir gjennomført på samme måte på EU-siden. Det er uakseptabelt at det skulle oppstå en skjevhet i konkurranseforhold fordi partene forholder seg ulikt til gassmarkedsdirektivet. Jeg har for øvrig ikke noen grunn til å anta at dette i dag skulle representere et problem, men skulle det oppstå den type problemstillinger som knytter seg til like konkurransevilkår, har Norge på samme måte som EU-landene en anledning til å ta opp disse spørsmålene gjennom EØS-komiteen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-06-18:
Det er sagt at det er ganske mange antakelser ute og går i forhold til hva som vil bli virkningene av implementeringen av gassmarkedsdirektivet. Det er helt riktig. Det er mange antakelser ute og går, både hos dem som er for gassmarkedsdirektivet, og hos dem som er mot implementeringen av direktivet. Det er nettopp noe av problemet og burde være tilstrekkelig til at det ville være fornuftig å ta seg noe bedre tid til å utrede denne saken grundigere og se på hvilke konsekvenser det vil få bl.a. for framtidige inntekter fra gasssalg. I vedlegg 1 til innstillingen, brev fra olje- og energiministeren datert 28. mai, står det følgende: «Av direktivet fremgår det at siktemålet med direktivet er å etablere et indre gassmarked basert på konkurranse. Markedsliberalisering er derved direktivets hovedintensjon. En forventet effekt av en slik liberalisering har vært reduserte priser til forbruker.» Å tro at reduserte priser til forbruker ikke skal få konsekvenser for leverandør, er i beste fall naivt. Det er helt opplagt at det også vil slå ut på produsenten. Det er ikke slik som statsråden sa, at Inger Enger i sin replikk til statsråden hevdet at vi ville få en overgang bare til kortsiktige kontrakter, Inger Enger sa en overgang til mer kortsiktige kontrakter, og det er nettopp det som vil være situasjonen. Selvsagt vil det være mulig å inngå langsiktige avtaler, og selvsagt vil leverandørene og kundene være interessert i å få langsiktige avtaler, men det vil til enhver tid være en restkapasitet i rørledningsnettet som man vil forsøke å utnytte. Den kan utnyttes på én måte, og det er gjennom spotsalg på kortsiktige kontrakter. Da konkurrerer man verken på langsiktighet eller leveringsdyktighet. Spotkontrakter som skal utnytte ledig kapasitet, vil nettopp være kjennetegnet av mangel på forutsigbarhet. Da har man ett virkemiddel, og det er konkurranse på pris. Dette salget i et spotmarked for ledig rørtransportkapasitet vil komme til å presse prisene nedover og vil over tid også presse prisene på de langsiktige kontraktene nedover. De som er for denne avtalen, kan altså om ti år komme til å hevde at dette ikke har hatt noen betydning for inntektene, for vi har hatt en generell utvikling som har medført lavere priser. Man kan godt komme til å ha sine ord i behold. Det ville være umulig å påvise hva som har vært den direkte årsaken til at vi vil få en prisnedgang. Men at vi vil få en prisnedgang som følge av at rørledningsnettet nå åpnes for tredjepart og ledig kapasitet, i tillegg til at GFU og de samordninger av ressursforvaltning som lå i det, allerede er opphevet, er jeg ikke et øyeblikk i tvil om. Å tro noe annet er etter min oppfatning i beste fall naivt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Det er riktig at Fremskrittspartiet tidligere gikk lenger enn Høyre, og ville raskere enn Høyre gå for nedsalg og utsalg av statlige virksomheter. Men med vårt nye program, vedtatt på landsmøtet i fjor, har det skjedd et skifte. Vi ønsker fortsatt nedsalg og utsalg av statlige virksomheter, og det gjelder særlig de ikke-strategiske selskapene, men vi ønsker å haste langsomt. De fleste av oss husker sentralbanksjef Gjedrems årstale. Han spådde da en reduksjon på 60 000 industriarbeidsplasser i Norge frem til år 2010. Så det har gradvis endret seg, og selv om det vil være landsmøtet og program hvert fjerde år som kanskje best gir utslag for det enkelte parti når det legger om politikken, så har det altså utkrystallisert seg ved denne eierskapsmeldingen. Vi ønsker å haste langsomt når det gjelder nedsalg og utsalg, for vi vil ha en plan på plass først. Vi ønsker ikke at det skal være slik at verdiene skal gå over i Petroleumsfondet og bli investert i Chase Manhattan Bank, The Coca-Cola Company, Ford Motors, The Texas Company, uten at det skaper en eneste arbeidsplass i Norge, eller gir særlige ringvirkninger for norsk industri. Den planløsheten tar Fremskrittspartiet avstand fra. Derfor ønsker vi å få utredet forskjellige fondskonstruksjoner. Vi ser på vårt naboland, Sverige, hvor AP-fondene og pensjonsfondene – ja, de har faktisk fonderingsløsninger klare – har vært brukt siden 1960-tallet med suksess for svensk industri og med god avkastning internasjonalt. Det de krangler om i Sverige, er hvor mye av pengene de skal plassere i Sverige, og hvor mye internasjonalt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Komiteens leder var inne på at det hastet med virkemidler for å styrke norsk industriell virksomhet. Han var også inne på dette med skatt, at man ville avvente konklusjonene Skauge-utvalget kom til, og at Arbeiderpartiet på bakgrunn av det ville trekke sine konklusjoner. I innstillingen viser en samlet næringskomite til at skatte- og avgiftsnivået i prosent av BNP ligger over gjennomsnittet i Europa, og at vi har ordninger som favoriserer passivt eierskap. Det er mer gunstig å investere i Hafjell og Blindleia enn i næringsvirksomhet og ta en risiko og hente ut en fortjeneste den veien. For Fremskrittspartiet er det veldig viktig å få fjernet formuesskatten. Men et flertall i komiteen, som ikke er et flertall her i salen, sier at det er fordelingspolitiske hensyn som har vært viktigst når det ikke har blitt endringer i formuesskatten til nå. Derfor foreslår man å utrede hvordan beskatningen av næringsformue kan fjernes uten at det får provenymessige eller fordelingsmessige konsekvenser. Mitt spørsmål til lederen blir: Kan Arbeiderpartiet være med på en fjerning av formuesskatten på næringsformue dersom inndekningen gis en slik innretning?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Regjeringspartiene er enig med SV om å utrede en ordning med regionale fond som skal bidra til å gi økt kapitalstyrke til distriktene i Norge. Det står ingenting i innstillingen om hvorvidt det skal være ett eller flere regionale fond. Det står ingenting om innretningen av dette eller disse fondene. Skal det være en variant av SND Invest, som Stortinget har vedtatt å privatisere, eller skal det være en utvidelse av de såkalte regionale såkornfondene? I Aftenposten i går kunne vi lese påstander om at det var inngått en skriftlig avtale og løfter om 1 milliard kr til dette fondet. Så det kunne være greit å be representanten Kristiansen orientere nærmere om hva Regjeringen har tenkt seg. Jeg regner også med at departementet, næringsministeren og Regjeringen er orientert om dette når det dreier seg om så store beløp. Og er det snakk om at det skal komme bevilgninger alt i statsbudsjettet for 2003 når det gjelder disse regionale fondene? Når det gjelder dette med et strukturfond, forstår jeg ikke at man har problemer med å kunne utrede det. Vi fikk et brev fra Jan Reinås. Han er ikke medlem av Norsk Investorforum, men av NHO, som jo står nær Høyre, og de er veldig opptatt av å koble norske naturressurser mot modne bedrifter for å bidra til å få Norge ut av råvareklemma. Jeg synes det er et veldig godt forslag han har kommet med, og som burde ha fortjent å bli utredet videre. Og jeg kan egentlig ikke forstå at regjeringspartiene hadde noe imot dette, men i stedet prioriterer, hvis det er riktig, 1 milliard kr til å utrede et regionalt fond til distriktene.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Jeg forstår representanten Ryan godt da han forhandlet med regjeringspartiene om et regionalt fond og fikk løfter om 1 milliard kr, siden han har jobbet for et slikt regionalt fond. Jeg har litt større problemer med regjeringspartiene, som har vært ideologiske i forhold til dette med eierskap. Dette er jo et selektivt virkemiddel som skal brukes i næringssvake distrikter. Det sier Regjeringen ja til og putter inn 1 milliard kr. Jeg regner med at det har vært godkjent av statsministeren selv, på bakgrunn av beløpets størrelse. Jeg husker også da vi forhandlet med Regjeringen i fjor om statsbudsjettet, og det ble brudd mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Bruddet kom da vi hadde inne – jeg tror det var – 675 millioner kr i et statsbudsjett. Så dette kan settes inn i litt større dimensjoner. I går behandlet vi jordbruksoppgjøret. Da var Regjeringen villig til å legge inn 12 milliarder kr. Disse 12 milliarder kr betales av konkurranseutsatt næringsvirksomhet også i distriktene, som sliter med store avstandsulemper – langt fra markedene, små hjemmemarkeder osv. Man tar fra disse bedriftene i form av skyhøye skatter og avgifter, og så skal man dele ut litt tilbake. Jeg kjenner ikke igjen Høyre i denne politikken. Jeg synes det er leit at man ikke kunne utrede et strukturfond, for det kunne jo være en fonderingsløsning som var generell, som gjelder for en viss type bedrifter, eksportrettede osv., og naturressurser knyttet til disse over hele landet. Jeg synes det er leit at også SV sa nei til Argentum, for det er nettopp venture-investeringer Norge mangler i stor utstrekning for å videreutvikle knoppskyting i norsk næringsliv. Mitt spørsmål til representanten Ryan blir: Hvordan har han tenkt seg innretningen på dette fondet? Hva vil han prioritere i forhandlingene?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Representanten Gjedrem nevnte avtalen som regjeringspartiene har gjort med Sosialistisk Venstreparti angående fondskonstruksjoner rettet mot næringssvake bedrifter og distrikter. For meg virker dette litt spesielt. Man skal utrede innretningen av flere fond, men man legger inn pengene først. Og det blir jo litt etter innfallsmetoden, slik som jeg ser det, når man legger inn en hel milliard først, uten å vite hvordan denne konstruksjonen til syvende og sist blir. Regjeringen, og nærings- og handelsministeren, har tidligere varslet en virkemiddelmelding der man har understreket at man skal se de totale virkemidlene på landsbasis i en helhet. Så løfter man med lynets hastighet ut en bit – og legger inn en milliard. Føler ikke representanten Gjedrem at dette er litt problematisk i forhold til hvor mye man skal legge inn til andre virkemidler, og i forhold til en helhetlig tenkning om hvilke virkemidler Norge skal ha for å få en god nytte-kost-effekt?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Det mest oppsiktsvekkende, synes jeg, som har skjedd ved behandlingen av denne saken, er at Regjeringen og SV med lynets hastighet inngår en bindende avtale, og dette må være løftet opp på statsministernivå, for det dreier seg om 1milliard kr som man lover bort til et selektivt fond til næringssvake områder. Det kan ikke være i tråd med Høyre som det dominerende parti i Regjeringens ideologi å bedrive den type selektiv næringsvirksomhet. Det er det ene. Jeg vil også minne om Fremskrittspartiets og Regjeringens forhandlinger om budsjettet i fjor som strandet på 675 mill. kr. Jeg tror det var det tallet, det var i hvert fall under 1 milliard kr. Her skjer det altså med lynets hastighet og etter innfallsmetoden. Man bestemmer seg for 1 milliard kr uten at man vet innretningen, uten at man vet sammenhengen. Vår næringsminister har lenge snakket om en virkemiddelmelding, at man skal se virkemidlene i en helhet for nasjonen Norge. Så med lynets hastighet lover man bort 1 milliard kr til en helt spesifikk bit av virkemiddelapparatet. Mitt spørsmål til statsråden blir: Synes han dette er en gjennomtenkt og gjennomarbeidet måte å legge fram virkemidler på og få de beste nytte-kost-løsningene på på dette området for nasjonen Norge?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Representanten Arnstad tok opp det helt vesentlige, og jeg skal lese det. Det står på side 34 i innstillingen at flertallet, de fire partier, «mener at det på nåværende tidspunkt ikke bør gis noen fullmakt til nedsalg av statlige eierandeler. Flertallet mener at før eventuelle nedsalg blir vurdert, må Regjeringen ha en plan for å styrke det private eierskapet, dels gjennom rammevilkår», og dels gjennom disse forskjellige fondskonstruksjonene som nevnes. Fremskrittspartiet er vel det partiet som ligger nærmest Regjeringen, og som kan være en garantist for et visst nedsalg eller utsalg. Da snakker jeg om ikke-strategiske selskaper, for i de strategiske selskapene setter vi en nedre grense på 34 pst. Det er absolutt et minimum. Men det er to pilarer. Vi må bedre rammebetingelsene for det private næringslivet. Det går på formuesskatten, så her har jo Regjeringen muligheter i inneværende stortingsperiode å komme med forslag, slik at vi får like vilkår for utlendinger og nordmenn som ønsker å investere i norsk næringsliv, slik at ikke avkastningen for nordmenn blir dårligere. Så har vi den andre pilaren som går på forskjellige fondskonstruksjoner. Statsråden nevnte et utvalg som er på gang, og fondering av tilleggspensjonene, men han nevnte også Argentum, og det finnes flere muligheter. Det næringslivstopper sier, er at fondskonstruksjoner med profesjonelle styrer og vedtekter uavhengig av statsmakten kan behandles likt med private, institusjonelle investorer. Man ser ikke på dette som staten. Hvis Regjeringen kan komme oss i møte på disse punktene og legge fram en plan som ivaretar disse to pilarene, slik at også norske interesser kan være med og konkurrere om norske virksomheter, slik at avkastningen til skattebetalerne blir bedre og vi får et bedre og større norsk eierskap, er det i tråd med det Fremskrittspartiet ønsker.
Silja Ekeland Bjørkly (Høyre), 2002-06-18:
Fremskrittspartiet har i tidligere år stått sammen med Høyre om å ville selge seg ned i statlige selskaper. Fremskrittspartiet argumenterte prinsipielt for at staten skulle redusere sine eierandeler i selskaper der staten er eier eller medeier. Senest i behandlingen av budsjettet for 2001 var Fremskrittspartiet med på en merknad sammen med Høyre som sa at de to partiene ville ha en nedtrappingsplan i alle selskaper der staten har eierinteresser. Det er tydelig at Fremskrittspartiet nå har inntatt et annet standpunkt. Jeg har hørt at en av begrunnelsene for Fremskrittspartiets snuoperasjon er at staten er blitt så rik og har så mye penger. Jeg vil derfor opplyse representanten Hedstrøm om at staten ikke har blitt vesentlig mye rikere i løpet av det siste året. Dessuten fantes det også i fjor ganske sikre prognoser på hvor rik staten Norge ville være i 2002. Jeg ber derfor om at representanten Hedstrøm gir en forklaring på hva som gjør at Fremskrittspartiets virkelighetsoppfatning har endret seg så totalt i forhold til statlig eierskap fra 2001 til 2002.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-18:
Mens, president.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Det viktigaste for Arbeidarpartiet har i denne samanhengen vore å få sett ein stoppar for Regjeringa sin ukritiske plan om å selja seg ut av norsk næringsliv. Det har me heldigvis greidd. Dersom ein les våre merknader, vil ein sjå at det ligg ei prinsipiell linje til grunn for våre standpunkt på dette området. Arbeidarpartiet har heile tida meint at staten skal spela ei viktig rolle i norsk næringsliv. Det finst sjølvsagt eksempel på dårleg statleg eigarskap, på same måte som det finst eksempel på dårleg privat eigarskap, men etter mitt syn har me i Noreg god erfaring for at staten kan spela ei positiv og viktig rolle i næringslivet. Så er det altså slik, som eg gjorde greie for i mitt innlegg, at verda er i total forandring, og det betyr at me har andre utfordringar i dag enn det me hadde for nokre år sidan, og det burde også Høgre ta innover seg. I dag er det slik at dersom staten sel seg ut, vil ein i svært stor grad bli kjøpt opp av større utanlandske konkurrentar, og desse selskapa vil i staden bli filialar av utanlandske selskap. Når det gjeld forholdet til Telenor, blir det spurt om kva som er den prinsipielle forskjellen frå i fjor. Den er der ikkje. Det einaste Arbeidarpartiet gjer i dag, er å bekrefta og spesifisera det me stod for i fjor. I fjor var ein i ein heilt aktuell og akutt situasjon der Telenor forhandla om å overta eit anna selskap, og i den samanhengen måtte ein eventuelt bruka aksjane. Arbeidarpartiet har opna for at aksjane skal kunna brukast, og det har heile tida vore meininga at dersom Telenor skal kjøpa seg opp i eit anna selskap, skal dei gjera det bl.a. ved å bruka aksjane, og dersom statens eigarandel i selskapet skal gå ned, skal det skje ved at staten blir vatna ut. No har me ei regjering som er svært oppteken av å selja seg ut i mest mogleg av det staten eig, og derfor måtte me presisera dette, slik at ein her ikkje selte seg ned til ein tredjedel i Telenor.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
I svært mange år har me høyrt påstanden om at skattenivået i Noreg er svært mykje høgare enn i andre land i Europa. Nye utgreiingar viser at dette ikkje er tilfellet. Skattenivået ligg omtrent på nivå med det som er i våre konkurrentland, men innretninga er forskjellig. Bakgrunnen for å ha skatt er todelt: Den skal skaffa staten inntekter, men for Arbeidarpartiet har også dei fordelingsmessige verknadene alltid vore viktige. Arbeidarpartiet står fast på at me ønskjer utjamning i samfunnet. Det betyr at dei som har den sterkaste ryggen, også skal bera den største børa og dermed bidra meir til statskassen gjennom skattesetelen. Så er det slik at det no pågår ei utgreiing. Me ventar på den med spenning, og har ingen låste posisjonar på førehand. Me ønskjer sjølvsagt skattemodellar som vil stimulera til næringsverksemd i Noreg og også til at det skal vera mogleg å eiga og driva næringsverksemd ut frå Noreg. Men samtidig vil det frå Arbeidarpartiet si side alltid vera viktig å ta vare på dei fordelingspolitiske sidene ved skattespørsmål. Når det gjeld det konkrete forslaget, meiner eg me i merknads form i innstillinga viser at me òg vil vera med og vurdera det spørsmålet.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Denne replikken viser nok at me først og fremst er på ulike klodar når me vurderer dette spørsmålet. Me opplever no ei globalisering utan like. Og det er slik at i svært mange bransjar der norske bedrifter hevda seg godt for få år sidan, m.a. innanfor riggbransjen, finst det i dag, trass i at ein hadde store internasjonale selskap og høg internasjonal kompetanse, ingen norske eigarmiljø igjen, ingen norske selskap, rett og slett fordi desse selskapa er kjøpte opp frå utlandet. Derfor hadde eg håpt at ein kunne ta innover seg denne nye kunnskapen og prøva å leggja av seg litt av den ideologien som har styrt denne debatten dei siste ti åra. Eg meiner at Arbeidarpartiet langt på veg har gjort det. Statleg eigarskap er ikkje lenger eit mål i seg sjølv, og det er heller ikkje slik at Arbeidarpartiet vil bruka statleg eigarskap til å styra, slik som ein gjorde på 1950-, 1960- og til dels 1970-talet. Me ønskjer å styra gjennom lover og reglar og ha dei same reglane også for private selskap. Det er altså slik at me har heilt andre utfordringar. Ein del av utfordringane består i å ta vare på og vidareutvikla bedrifter med norske eigarar. Slik me ser det, er den einaste garantien for at det kan skje, at staten har ein stor del av desse selskapa. Det er sjølvsagt ikkje slik at me kan bevisa at det at staten har stort innslag i norsk næringsliv, har bidratt til at Noreg har utvikla seg betre enn andre. Men eg meiner iallfall at erfaringane våre beviser at statleg eigarskap i næringslivet svært godt kan kombinerast med ei positiv utvikling og effektiv drift, i motsetning til det som mange har hevda.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Det er tydeleg at representanten May Britt Vihovde er ein heldig person. Ho sit nemleg inne med total kunnskap om korleis eit slikt fond som me har diskutert her i dag, ville verka, og alle dei negative sidene ved eit slikt fond. Om det faktisk var slik, ville det ikkje då ha vore ein fordel å få ei utgreiing når det gjeld dette spørsmålet og få det dokumentert, slik at me som ikkje har den totale kunnskapen på dette området, også kunne fått eit betre grunnlag for kva me skulle meina? Eg må innrømma at eg har veldig lita forståing for at regjeringspartia over bordet kunne «cashe ut» 1 milliard kr for å hindra at andre skulle få den kunnskapen som May Britt Vihovde openbert sit inne med.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Eg har forståing for at representantar for eit lite parti som Venstre ikkje har kapasitet til å setja seg inn i alle spørsmål og saker som blir behandla i denne salen. Eg synest likevel at når ein kjem med bastante påstandar om andre parti sin politikk, bør det vera eit minimum av innhald i den kritikken. Det står ikkje i den meldinga me behandlar i dag, at enkeltparti går inn for å oppretta eit strukturfond. Det er slik at enkeltparti ønskjer meir kunnskap om korleis eit slikt fond kunne fungera, bl.a. for å skapa moglegheiter for meir kapital til norsk næringsliv. Regjeringspartia har valt å betala ut 1 milliard kr utan noka som helst behandling i komite eller andre stader, for å hindra andre parti i å få den kunnskapen. Eg vil gjerne ha ei grunngjeving for kvifor dette skjedde.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
For det første er det slik statsråden tek heilt feil – og det trur eg inst inne han veit – når han påstår at Arbeidarpartiet har endra syn på Telenor. Det har aldri vore meininga at desse aksjane skulla seljast på børsen. Det var snakk om at selskapet kunne inngå alliansar slik at den statlege delen blei vatna ut. Og det står me fast på. Ein må då kunna slå fast at Regjeringa lid eit totalt nederlag i denne saka. Det blir ikkje eit storstilt sal av statlege aksjar, slik Regjeringa føreslo. Det blir ikkje fleirtal for å omdanna Statkraft til AS. Det er ikkje fleirtal for Regjeringa sin måte å organisera staten sin eigarskap på. Tvert imot blir Regjeringa pålagd å utgreia organiseringa og forvaltinga av statleg eigarskap og koma tilbake igjen til Stortinget med dette. Regjeringa blir pålagd å fremja forslag om å etablera nye landsdekkjande såkornfond. Og Regjeringa har late seg pressa til å «casha» ut 1 milliard kr for å unngå utgreiing av eit strukturfond. Eg reknar med at Regjeringa tek desse avgjerdene til etterretning, og at ho fører ein politikk deretter og kjem tilbake igjen til Stortinget med dei forslaga ein ber om. Alle veit at det er Høgre sitt primære ønske å selja Statkraft. Eg reknar med at dei jobbar vidare for det synet. Då er det viktig at ein får teke vare på dei verdiane på best mogleg måte. Slik som eg ser det, vil Regjeringa hindra Statkraft i å utvikla seg. Dei skal ikkje få meir pengar av staten, dei skal heller ikkje få meir pengar frå det private, og ein tar ut eit utbytte på 80–90 pst. Det betyr at selskapet blir redusert. Med tanke på at Høgre ein gong i framtida vil selja dette selskapet, er ikkje det då ei usedvanleg dårleg forvalting av staten sine pengar?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Det viser seg ved nærare lesing at forslag nr. 4 er nærast identisk med forslag nr. 2. Eg vil derfor på vegner av Arbeidarpartiet og Senterpartiet trekkja forslag nr. 4 til fordel for forslag nr. 2. Så er det omdelt eit forslag i salen, forslag nr. 11, og det er slik å forstå at den utgreiinga sjølvsagt skal gjerast før V vil bli kravt sett i verk.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-06-18:
Jeg registrerer at det er litt selektivt hva slags kunnskap Arbeiderpartiet etterlyser, nærmest fra sak til sak. Nå beskylder man regjeringspartiene og SV for ikke å ønske kunnskap om dette såkalte statlige strukturfondet av betydelig størrelse. Når det gjelder denne kunnskapen, tror jeg ærlig talt vi kjenner veldig mange av sporene, vi kjenner premissleverandørene, vi kjenner forretningsideene, og vi kjenner faktisk litt til forsøkene med praktiseringen av dette. Vi behøver ikke å gå så veldig langt herfra, til nabokommunen hvor vi finner litt av sporene av de praktiske resultatene med hensyn til IT Fornebu. Det pussige er jo at i går i barnehagedebatten, da det kanskje var enda mer behov for kunnskap, ønsket ikke Arbeiderpartiet denne type kunnskap som man i dag vil ha andre til å ta innover seg i andre saker. Det som imidlertid er litt merkelig, er at vi ikke klarer å finne noen prinsipielle spor i Arbeiderpartiets eierskapspolitikk. Sitter man i posisjon, kommer man til Stortinget, som man gjorde i juni for ett år siden, da man kjærbad Stortinget om en hurtigbehandling for å få fullmakt til et raskt nedsalg i Telenor ASA. Denne gangen helgarderer man ved å si at vi går prinsipielt for 51 pst. Hva er det som prinsipielt har endret seg på dette året, annet enn at Arbeiderpartiet fra å være i posisjon er kommet i opposisjon? Samtidig er det grunn til å minne om at Arbeiderpartiet erkjenner at vi savner norske eierskapsmiljøer som er i stand til å ta den utfordringen som vi snakker om her i dag. Hva slags strategi er det Arbeiderpartiet egentlig har for å styrke og ruste opp de norske eierskapsmiljøene? Vi finner ingenting av disse ønskede sporene i merknadene til denne saken her i dag.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-06-18:
Jeg legger merke til med betydelig interesse at man nå i kveld forsøker å tone ned ambisjonene rundt dette såkalte statlige strukturfondet av betydelig økonomisk størrelse. Jeg er ikke så sikker på at det er helt representativt for det man egentlig ønsker, og jeg føler meg ganske trygg på at forslagsstillerne, som har som ambisjon å få dette fondet etablert – sannsynligvis i størrelsesordenen 50–100 milliarder kr – mener alvor med dette. Jeg finner ingen andre signaler så langt i debatten og i de høringer vi har hatt, bl.a. med Norsk Investorforum, som har tydet på at man ikke mener alvor med dette. Og med de konsekvenser vi ser at dette får, hvor man reduserer muligheten for avkastning fra Petroleumsfondet, og sender dette ut på en ny, usikker og atskillig mer risikofylt seilas, så skulle det bare mangle at vi ikke stemmer imot dette. Da er avtalen med SV for småpenger å regne, til gunst for Distrikts-Norge og bedriftsutviklingen i Distrikts-Norge, i forhold til dette eksperimentet som man nå ønsker å få utredet, og sannsynligvis ønsker å få satt i gang. Det er helt korrekt at regjeringspartiene har inngått en skriftlig avtale med SV. Beløpet på 1 milliard som er antydet fra Hedstrøm, er en del av avtalen. Det er også en del av avtalen at Regjeringen har en frist på seg til 1. februar 2003 for å få utredet spørsmålet om hvordan bedriftsutviklingsfondet skal organiseres. Men dette er meget alvorlig ment fra avtalepartnernes side.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-06-18:
I forhold til EUs konkurransemyndigheter er det nok nødvendig at denne saken blir utredet på en tilstrekkelig måte, slik at vi får svar på de spørsmål som ikke minst ESA stiller, som bl.a. angår hjemfallsinstituttet. Videre tror jeg at det er noen i denne sal som har et noe nostalgisk forhold til Statkraft. Og det har man full rett til å ha. Det skulle sannelig bare mangle at man ikke har det også. Men jeg tror at den tid er forbi, som jeg antydet at noen går rundt og tror, at Statkraft har som forretningsidé å skulle opptre som en slags leverandør av billig kraft, særlig til industriknutepunkt i Norges land. Den tid er dessverre forbi. Det er heller ikke lenger i nærheten av å være Statkrafts forretningsidé. De har langt andre ambisjoner, bl.a. det å være en storaktør på det nordeuropeiske marked. Derfor tror jeg at om vi går veien om å la Statkraft kunne bli et eventuelt allment aksjeselskap, så vil det gi selskapet større fleksibilitet. Det vil gi dem større kapitaltilgang på det frie marked, og det kunne også åpne for en mulighet til å være en solid aktør i en eventuell nordisk løsning. Men disse spørsmål tror jeg vi og representanten Ryan får atskillige anledninger til å kunne komme tilbake til. Jeg har ikke hørt at noen i Høyre eller i regjeringspartiene har lagt noen føringer for at vi skal selge oss ned til under en kontrollerende post i Statkraft.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-06-18:
Jeg tror ingen i dette landet skal behøve å miste nattesøvnen på grunn av bekymring for at ikke det står svært høyt på Høyres ambisjonsliste å få fjernet formuesskatten i Norge. Men det ville jo se noe merkelig ut hvis Regjeringen nå skulle få inn en tilfeldig meny av forslag fra Senterpartiet som går i nokså mange forskjellige retninger, samtidig med at de har nedsatt Skauge-utvalget, som nettopp sitter og utreder disse spørsmålene, med en klar marsjordre fra Regjeringen og en ambisjon som helt klart går i retning av ikke bare det som er representanten Arnstads ønske, men også å se dette i en noe større sammenheng. Når jeg sier «i en noe større sammenheng», er jeg ikke helt sikker på at våre veier og Senterpartiets veier går helt parallelt, iallfall ikke hvis vi skal passere noen landegrenser. Så vet jeg ikke om det er noen grunn til å være overrasket over at Senterpartiet velger Statkraft som det selskapet man presterer størst medlidenhet med i denne eierskapsdebatten. Jeg tror det finnes mange andre som kunne ha fortjent å få atskillig større oppmerksomhet. Det finnes neppe ett selskap i dette landet som har fått større statlig oppmerksomhet i løpet av de siste år enn nettopp Statkraft. Man har nærmest stått i kø for å tilby selskapet milliardbeløp i fornyet egenkapital, og de har sannelig fått omtrent alt de har bedt om. Jeg er ikke sikker på om det vil være situasjonen i det videre løp, men jeg klarer ikke å nære den samme bekymring for Statkrafts økonomiske bæreevne for å møte fremtiden, som representanten Arnstad gjør. Det er andre selskaper som fortjener større omtanke.