Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-14:
Det hadde selvfølgelig vært en fornøyelse å slippe representanten Karin Andersen til først, men jeg takker for at presidenten holder seg til reglementet. Norge har gjort to store industrielle og prinsipielle veivalg som har betydd ekstremt mye for nasjonen. Det første var da vi avgjorde at fallrettighetene i det som var vår første energiressurs, vårt første grunnlag for industrialisering, fallrettighetene i de store vassdragene, skulle tilhøre offentligheten – ikke skulle kunne privatiseres for evig tid. Det har gitt et grunnlag for en industrialisering og en oppbygging av Velferds-Norge som knapt kan undervurderes. Så oppdaget vi olje. Da hadde vi is nok i magen og klokskap nok i hodene til å legge det samme prinsippet til grunn: Oljen tilhører folket. Oljen skal komme folket til gode. Oljen skal skape arbeidsplasser i Norge og langs kysten. Dette har ligget til grunn for norsk oljeforvaltning og har gjort den til noe som vel ganske mange er enige om at er den mest vellykkede i verden, og som i størst grad har sikret at folket får nytten og gleden av ressursen som de eier sammen. Personlig er jeg tilbakeholdende med å støtte å ta inn mange nye, spesifikke bestemmelser i Grunnloven. De fleste forhold i samfunnet og de fleste hensyn ivaretas godt – eller best – gjennom det øvrige lovverket. Når Miljøpartiet De Grønne og jeg likevel er positive til forslagene om å ta bestemmelser om felles eierskap til havets levende ressurser inn i Grunnloven, er det fordi vi nå er kommet i en situasjon hvor det er begynt å bli stilt spørsmål om det felles eierskapet til ressursene i havet – fra den blå regjeringen. Samtidig som denne diskusjonen er kommet opp, hvorvidt vi skal bevege oss i retning av regimer som gir privat eierskap, og som kan undergrave det nasjonale eierskapet til havets ressurser, synes det å være unison enighet i Stortinget og i samfunnet om at en stor del av framtiden for det norske næringslivet, den norske økonomien og norsk interessepolitikk ligger nettopp i havet. Norge har kommet i en eksepsjonell særstilling takket være geografi og geologi, som har gitt oss en enorm kontinentalsokkel. Takket være ekstremt framsynte – og vi må vel også si ekstremt heldige – politikere og folk fra forvaltningen har vi fått global tilslutning til et internasjonalt havlovverk som gir Norge kontroll over et enormt havområde, med fantastiske ressurser. Og takket være god forvaltning fra både næring og myndigheter er – i hvert fall inntil videre – de levende ressursene i norske havområder i en bedre tilstand enn i de fleste andre havområder i verden. Det gir oss eksepsjonelle muligheter, basert på denne artsrikdommen – de kjemiske og biokjemiske mulighetene som ligger i de artene – det som kommer til å bli en veldig stor del av morgendagens teknologi og materialproduksjon. I en slik framtid er det fullstendig avgjørende å få slått fast at havets levende ressurser skal og må eies av folket i fellesskap. Samtidig må det slås fast at det er en absolutt forutsetning for bruk av disse ressursene at det skjer innenfor økosystemets tålegrenser. Det er derfor interessant at forslagene fra Arbeiderpartiet og SV knyttes opp mot Grunnlovens miljøparagraf, § 112, deromkring hører de hjemme. Så vil Miljøpartiet De Grønne komme tilbake til hvordan vi forholder oss til de enkelte lovtekstene og det punktet representanten Knag Fylkesnes tok opp på slutten, nemlig forsikringen om at eierskapet skal komme kystens folk og kystens næringsliv til gode.