Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Interpellanten tar utgangspunkt i Innst. S. nr. 217 for 2004-2005 og St.meld. nr. 24 for 2004-2005 som omhandler erstatningsordninger for tidligere barnehjemsbarn og for barn i spesialskoler med atferdsvansker. Bakgrunnen for behandlingen av denne saken er Befring-rapporten, som brutalt avdekket tidligere barnehjemsbarns oppvekstvilkår, en oppvekst som for mange var preget av omsorgssvikt og fysiske, psykiske og seksuelle overgrep. Rapporten viste hvordan traumatiske opplevelser, til dels av langvarig karakter, ikke bare hadde ødelagt barns barndom, men også fått dramatiske følger for hele deres voksne liv i form av sosiale vanskeligheter og sterke fysiske og psykiske plager. De uverdige forholdene som ble avdekket, og det at samfunnet ikke hadde tatt den nødvendige oppfølging, ikke hadde hatt tilsyn og ikke hadde hatt kontroll med de institusjonene der barna var plassert, gav grunnlaget for å etablere en billighetserstatningsordning tilpasset denne gruppen. Gjennom den tilpassede ordningen ville Stortinget gi en erkjennelse av det ansvaret samfunnet har for disse overgrepene. Selv om ikke et ødelagt liv kan erstattes, ville i hvert fall Stortinget gi de tidligere barnehjemsbarna en moralsk støtte og en unnskyldning. Den tilpassede ordningen skiller seg også fra Stortingets alminnelige billighetserstatningsordning ved at grensen for erstatning er hevet. En sak kan fremmes selv om man har fått en annen erstatning tidligere. Krav til bevis er redusert ved at en legger avgjørende vekt på egenerklæring og dens troverdighet, fordi det dreier seg om forhold som ofte ligger langt bak i tid, fordi det kan være vanskelig å få dokumentasjon, og fordi arkivstoff er blitt ødelagt eller borte over tid. Dette er en viktig ordning, og det er Stortingets ordning. Det er viktig at Stortinget følger opp, og at Billighetserstatningsutvalget greier å behandle de sakene som det får. Jeg er glad for at vi har bevilget mer penger både til saksbehandling og til å opprette et nytt billighetserstatningsutvalg i tillegg til det som allerede er der, for at sakene skal kunne behandles. I forbindelse med behandlingen av St.meld. 24 ble også forholdet til den alminnelige erstatningsretten berørt. Særlig dreide det seg om foreldelsesreglene. I forbindelse med behandlingen viste departementet til at det var utarbeidet egne retningslinjer for behandling av slike krav, at det var en viss praksis for at staten ikke gjør gjeldende foreldelse, og at det derfor ikke skulle være behov for nye endringer i den alminnelige erstatningsretten tilpasset denne gruppen. Når Stortinget i denne forbindelse ikke fremmet konkrete lovforslag om endringer i erstatningsretten, så må en legge til grunn at Stortinget fant departementets praksis tilfredsstillende. Jeg er derfor noe overrasket over den vinklingen interpellanten har valgt på sitt spørsmål. Jeg håper interpellanten også tar til etterretning statsrådens beskrivelse nettopp av hvordan disse hensynene blir ivaretatt i behandlingen fra departementets side. Jeg må også si at jeg er noe overrasket over at en så erfaren stortingspolitiker forsøker å intervenere i en sak som ligger til behandling i rettsapparatet, og således ikke har respekt for maktfordelingsprinsippet som ligger til grunn i vår forfatning. Maktfordelingen mellom den lovgivende og dømmende makt er et grunnleggende prinsipp i vårt demokrati og vår rettsforståelse som også er viktig å ivareta. Helt til slutt vil jeg understreke at det er Stortinget gjennom Billighetserstatningsutvalget som har det store ansvaret i denne forbindelse for å behandle de sakene de får til behandling, for de menneskene som skal ha erstatning og bør ha erstatning, har lidd overlast som samfunnet er ansvarlig for.