Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Jeg har lyst til å starte med å si at i likhet med mange andre er jeg veldig godt fornøyd med at vi i dag behandler innstillingen til en melding der behandlingen skjer med basis i at vi har fått et bredt forlik. Det er historisk. Det er viktig, og det har vært viktig for Regjeringen å få det til. Jeg er veldig glad for at man i forhandlinger i Stortinget har lyktes med det. Dermed føyer behandlingen i dag seg inn i en slags sak der denne pensjonsreformen har gått som en stafett mellom ulike regjeringer. Det var Stoltenberg I-regjeringen som nedsatte Pensjonskommisjonen. Den første prinsippmeldingen var det Bondevik II-regjeringen som la fram for Stortinget. Den dannet grunnlaget for pensjonsforliket våren 2005, som igjen dannet grunnlaget for at Stoltenberg II-regjeringen nå har lagt fram sin stortingsmelding, og vi har igjen fått et nytt forlik i Stortinget. Dette er tegn på at vi skal være i stand til å bygge den nye folketrygden i et bredt forlik. Det gleder meg, for det vil skape trygghet og sikre rammer rundt pensjonssystemet for framtiden. Det trenger vi. Det er mye jeg gjerne skulle ha sagt, men jeg velger å kommentere en del av forslagene fra det partiet som har valgt ikke å delta i forliket, og som påstår i debatten i dag at deres forslag representerer et mye bedre pensjonssystem enn det forliket representerer. Det er jeg dypt uenig i, og derfor føler jeg det er grunnlag for å gå noe inn i de resonnementene som Fremskrittspartiet framfører i dag. Det første er at besteårsregelen visstnok skal være mye mer rettferdig og god enn alleårsregelen. La meg bruke som eksempel person A og person B. Hvis vi sier at person A har hatt 300 000 kr i inntekt i 40 år, lik inntekt i 40 år, har vedkommende en livsinntekt som danner grunnlaget for pensjon, på 12 mill. kr. Hvis vi sammenlikner det med person B, som har tjent 50 000 kr hvert år i 20 år og deretter 450 000 kr hvert år i 20 år til, har vedkommende en livsinntekt på 10 mill. kr, altså 2 mill. kr mindre i inntekt i løpet av livet enn person A. Likevel vil person B med et slikt system får en høyere pensjon enn person A. Jeg synes det er veldig urettferdig at en person som har jobbet jamt og trutt full tid i 40 år, skal få dårligere pensjon fordi han har tjent opp denne livsinntekten på en annen måte enn person B har gjort. Det er helt åpenbart at besteårsregelen først og fremst er skreddersydd for dem i yrkeslivet som har en klar karriereutvikling, som går fra å tjene lite i perioder til å tjene veldig mye i andre perioder. Det er urettferdig at de som har jamn inntekt i alle år, skal få dårligere pensjon enn de som har høy inntekt noen år. Det er urettferdig at det ikke er en sammenheng mellom livsinntekt og pensjon. Så er det sagt at arbeidsmarkedet er slik at ikke alle kan jobbe fullt i alle år. Det er jeg enig i. Derfor er det også slik at forliket tar utgangspunkt i det faktum at man kan bli arbeidsledig og da selvfølgelig ikke greier å jobbe full tid. Da er man ledig, men man skal få pensjonsopptjening for ledighet. Så finnes det dem som ønsker å jobbe heltid, men som ikke får heltid og dermed må jobbe deltid. De skal få pensjonsopptjening som om de jobber heltid. Så finnes det dem som er i militæret, og som dermed ikke jobber. Derfor skal de få pensjonsopptjening. Så finnes det dem som har omsorgsoppgaver overfor barn, eldre, funksjonshemmede. De skal få pensjonsopptjening for det. Det som av den type grunner fører til at man ikke deltar i arbeidslivet, gir pensjonsopptjening. Men de som sier at de velger ikke å jobbe nå, de ønsker ikke å jobbe, får mindre pensjon enn de som jobber. Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet ønsker et system som er slik at de som velger ikke å jobbe, skal kunne få mer i pensjon enn de som jobber. Det vil jeg aldri være med på å si er et godt pensjonssystem, et rettferdig pensjonssystem. Så sier Fremskrittspartiet: Vi beholder 40 års opptjening. Det betyr at en industriarbeider på Aker Kværner Verdal som f.eks. begynner som lærling som 18-åring – det er ikke noe spesielt ved det – og jobber i 40 år, har full opptjening når han er 58 år. Om han da jobber de fire neste årene til han er 62 år, får han null opptjening. At noen kan beskrive det som et rettferdig og godt pensjonssystem, er jeg ikke i stand til å være med på. Lik inntekt, som er karakteristisk for en industriarbeider, og mer enn 40 år, som er helt vanlig, gir altså null opptjening etter 40 år. Så sier Fremskrittspartiet her i dag at funksjonshemmede og unge uføre som har null arbeidsinntekt, i framtiden skal bli minstepensjonister. Det er feil, og det er ganske oppsiktsvekkende når det største opposisjonspartiet må bruke som argumentasjonsteknikk faktafeil, og ikke engang har forstått hva det er man er uenig i. Det er ikke slik i dag at unge uførepensjonister blir minstepensjonister, og det kommer heller ikke til å være slik i framtiden. Vi utreder nå hvordan framtidens uførepensjon skal føre til en overgang fra uførepensjon til alderspensjon, men det er ingen elementer i den utredningen som tilsier at unge uføre i framtiden skal bli minstepensjonister. Så her konstruerer man en politikk som ikke finnes, og bruker den politikken som grunnlag for å tilkjennegi uenighet. Første punkt når man diskuterer framtidens pensjonssystem, er i det minste å forstå hva det er man er enig i, og hva man er uenig i. Så er Fremskrittspartiet heldigvis enig i levealdersjustering. Det er et grunnleggende viktig trekk ved framtidens pensjonssystem at vi får et system som tar høyde for at levealderen kan komme til å stige. Alternativet er at vi må ha denne type justering av pensjonsreformen titt og ofte hvis ikke systemet tar høyde for at levealderen kan komme til å stige. Forlikspartene lager en levealdersjustering som innebærer at når levealderen stiger med ett år, må vi jobbe åtte måneder lenger for å få samme pensjon. Fremskrittspartiets system innebærer at når levealderen stiger med ett år, må vi jobbe ett år lenger for å få samme pensjon. Jeg synes det er et veldig dårlig tilbud til folk i Norge at når vi er så heldige at levealderen går opp med ett år, må vi bruke hele det året til å jobbe for å opprettholde pensjonen. Jeg er helt sikker på at folk langt vil foretrekke en avtale mellom stat og den enkelte som går på at når levealderen stiger med ett år, må vi jobbe åtte måneder lenger for å få samme pensjon. Fremskrittspartiets system er også i så måte et veldig, veldig dårlig system. Ut fra disse resonnementene er jeg som sagt veldig glad for at det bare er ett parti som ikke er med i forliket. Forliket representerer et godt fundament for det som blir et godt pensjonssystem for framtiden. Så er det viktig for meg å understreke at mye arbeid gjenstår. Fundamentet legger vi nå på plass, men etter det skal vi nå utforme forslaget til lov, som vi da vil komme så raskt som mulig tilbake til Stortinget – Odelstinget – med. Så skal vi starte forhandlingene med partene i arbeidslivet om framtidens AFP. Vi må også se på hvordan den fleksible alderspensjonen fra 62 år eventuelt skal gjøres gjeldende for den private tjenestepensjonsordningen. Og vi må se på, i forhandlinger med partene i arbeidslivet, hvordan de offentlige tjenestepensjonene skal tilpasses f.eks. levealdersjustering, som er en del av kompromisset.