trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Nå pleier jeg alltid å si at jeg er enig med statssekretær Haga. I dette tilfellet er det ikke bare statssekretær Haga som har snakket om veto, men det tror jeg faktisk at jeg selv har sagt, at det kan være en aktuell opsjon. Nå er det ikke slik at vi truer med veto i utrengsmål. Denne Regjeringen har blitt kritisert for at vi ikke har brukt veto, så jeg synes dette er en mild overdrivelse. Men veto ligger der som en mulighet, og da skal vi vel heller ikke frasi oss denne muligheten. Andre representanter har nettopp understreket betydningen av at Norge må sørge for at vi ivaretar våre interesser på best mulig måte, og det vil vi selvsagt også gjøre i denne saken. Når det gjelder barnematdirektivet, som andre direktiver, er det faglige råd vi baserer oss på. Det er faglige råd som vi også har drøftet, f.eks. i EØS-utvalget, hvor vi har møter. Statens ernæringsråd har utarbeidet en rapport med en vurdering av barnematdirektivet. Jeg må innrømme at jeg kjenner ikke disse uttalelsene fra leger ved Ullevål sykehus, men dem skal vi selvsagt se på. Selve saken står nå slik at vi har tatt et initiativ overfor EU for å få EUs vitenskapskomite for næringsmidler til å vurdere barnematdirektivet på nytt grunnlag, i lys av den rapporten som vi har fått fra Statens ernæringsråd. Så det er ikke noe som Regjeringen som sådan har funnet på, men det er en rapport fra Statens ernæringsråd. Men hvis det nå foreligger ytterligere opplysinger fra leger ved Ullevål sykehus, vil vi selvsagt ta det med i vurderingen.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Som jeg sa i mitt første svar, kan jeg bekrefte at vi skal ta det med i vurderingen.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg er enig med representanten Skarbøvik i at vi ikke må glemme andre konflikter, selv om vi nå i stor grad – og med rette – er opptatt av å løse Kosovo-konflikten. Det er meningsløst det som skjer der nede, og det har vi da også gitt klart uttrykk for overfor både etiopiske og eritreiske myndigheter. Og jeg tror det også er riktig, som representanten Skarbøvik antyder, at det foregår alvorlige brudd på menneskerettighetene, ikke minst i Etiopia, noe vi også har tatt opp med etiopiske myndigheter ved flere anledninger. Vi bruker ulike kanaler. Jeg tror det er viktig at vi skal støtte opp om OAUs arbeid, jeg tror det er for lettvint å la noen av partene slippe unna det. Som jeg nevnte, har vi hatt de religiøse lederne på et møte i Oslo. Vi bruker også norske forskningsinstitusjoner og vi har brukt norske misjons- og kirkegrupperinger. Vi har brukt en rekke kanaler inn til myndighetene i både Etiopia og Eritrea – vi skal fortsette å vurdere det, men til nå har det dessverre ikke ført fram.
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg ble litt forbauset over en av formuleringene til utenriksministeren, nemlig at han sa at man ser «nok» for seg at det skal bli en NATO-kjerne i denne fredsstyrken. Det er vel i så fall en meget forsiktig formulering. Poenget er at målet på suksess for NATOs aksjon er at de albanske flyktningene tør vende tilbake til sine hjem. Forutsetningen for at de skal tørre å vende tilbake til sine hjem, er at de stoler på den militære styrken som er i Kosovo. Er det ikke slik at det betyr at man ikke bare «nok» må se for seg en NATO-kjerne, men at NATO må ha en meget betydelig del av den styrken som skal stå i Kosovo, nettopp for at den skal få nødvendig tillit blant flyktningene?
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-12:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren: Det meget betydelige franske gasselskapet Gaz de France ønsket å overta Sagas andel på Visund-feltet, men det sa Regjeringen nei til på mandag. Nå er det jo slik at det både økonomisk og miljømessig er svært viktig at norsk gasskraft vinner frem i Europa, til fortrengsel for kullkraft. Har ikke Regjeringen nå spilt fra seg en viktig mulighet til å bygge en allianse til fordel for norske interesser?
Jan Petersen (Høyre), 1999-05-12:
Det er synd å si at det er særlig handling i Regjeringen på dette området. Faktum er at nå liberaliseres energimarkedene ute i Europa, og at det blir viktigere og viktigere for oss å være der ute hvor kundene er. Det virker som om Regjeringen er ganske uforberedt på denne situasjonen, så mitt spørsmål er: Hvordan akter Regjeringen å møte og gripe de mulighetene som ligger i at vi nå får et mer og mer liberalisert energimarked i Europa?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Hvis man skulle komme i den situasjon at bakkestyrkene måtte trå til, er det vel også slik at man har gått i forhandlinger med partene som er i situasjonen i Kosovo? Jeg er opptatt av at man har kontakt med Milosevic gjennom russerne og forplikter ham på et eller annet vis. Men hvilken kontakt har man med den andre siden i konflikten, nemlig kosovo-albanerne? I hvilken grad forplikter man dem på en fred som kan komme, og hvordan vil UCK stille seg til de kravene som er fremmet av det internasjonale samfunn?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
Jeg tror mange er enige i at en av de store feilene som er blitt begått på Balkan de siste årene, er at man har forsøkt å løse problemene ett for ett – som f.eks. at man i Dayton glemte Kosovo for å løse Bosnia, og så ble hele problemet flyttet dit. SV hadde i forrige uke en delegasjon i Montenegro. De kom hjem med den veldig klare melding at alle i Montenegro frykter at en borgerkrig kan starte der når som helst. En hvilken som helst gnist kan få den til å bryte ut, og de demokratiske kreftene i Montenegro er fryktelig redde for å bli glemt av NATO og resten av Europa i den situasjonen de nå er inne i. Når man nå tenker og planlegger for en etterkrigssituasjon med en internasjonal styrke i Kosovo, er mitt spørsmål: Planlegger man også for en tilsvarende innsats i Montenegro? Hvilke initiativ kan Norge nå ta for å sikre at det også i Montenegro kommer inn en fredsbevarende styrke som kan gjøre at ikke Montenegro blir den neste sjakkbrikken i spillet på Balkan? Hvilke andre initiativ kan vi ta for å styrke regjeringen i Montenegro? Kan vi bidra til å sikre at regjeringen i Montenegro blir en aktiv deltaker i det internasjonale diplomatiet på eventuelle konferanser etter en løsning?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
Spørsmålet til utenriksministeren dreier seg i all korthet om hvordan det i all verden er mulig å gjøre en tabbe som den som her er gjort, og som i virkeligheten har astronomiske dimensjoner. Bortsett fra den russiske ambassaden i Beograd kan det vel ikke ha vært et eneste bygg i hele Beograd som det var så opplagt at man skulle ha tegnet inn på NATOs kart, som den kinesiske. Hva som er mer viktig enn å finne ut hvordan dette var mulig, er selvfølgelig å finne ut hva man kan gjøre for å rette opp skaden, og jeg har to spørsmål til utenriksministeren. Det ene er om Norge nå i NATO helt utvetydig vil gå inn for at NATO betaler den skade som Kina ble forvoldt materielt, og selvsagt når det gjelder tap av menneskeliv, dernest at man går inn for at de som er ansvarlige for en så gigantisk tabbe, får sparken. Statsråder og militære ledere over hele verden går av på grunnlag av langt mindre fadeser enn dette. Dette er simpelthen ikke akseptabelt, og må få konsekvenser.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
Jeg er selvsagt enig i at Norge ikke kan utplukke det. Det jeg ønsker at Norge skal gå til NATO med – NATO er oss – er den veldig klare holdning at tabber av slike proporsjoner også må få konsekvenser, slik det får alle andre steder. For hele resten av verden fortoner krigen i Kosovo seg i all sin brutalitet og i all sin lidelse likevel som en lokal europeisk krig. Forholdet mellom USA og Kina setter rammen for alt som skjer i Asia, og er det viktigste tosidige forholdet overhodet i verden. Forholdet mellom Vesten i sin alminnelighet og Kina er også av kolossal betydning, og det å risikere noe på det området er simpelthen ikke tilgivelig. Også i forholdet mellom Norge og Kina er det skjedd en viss nedfrysing etter dette, og jeg vil derfor følge opp videre med å spørre om hva Norge nå vil gjøre for å tine opp vårt forhold til Kina, og for å yte et lite bidrag fra norsk side for at dette ikke får noen langsiktig virkning.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg vil få stille et spørsmål til sosialministeren. Etter å ha fulgt med på debatten i Holmgang i går, der sosialministeren var til stede i panelet, satt jeg med det inntrykk at sosialministeren unnvek å svare på spørsmål bl.a. om forholdet mellom kommunenes bygging av sykehjemsplasser og omsorgsboliger nå i forbindelse med det som har med eldreinvesteringene å gjøre. Jeg sitter med en følelse av at det bygges mange omsorgsboliger fordi det er billig, og at sykehjemsplasser bli nedprioritert. Jeg vil derfor be sosialministeren opplyse Stortinget om hvor mange sykehjemsplasser kontra omsorgsboliger det nå bygges, og om sosialministeren ser faren for at vi nå er i ferd med å få en boreform og ikke en reform som er tilpasset brukernes behov.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Sosialministeren sier at man skal ha en gjennomgang etter to år, men når kommunene sender inn sine rapporteringer, har vel departementet til enhver tid oversikt over hva det søkes om, så det må kunne gå an – seinere i hvert fall – å få et svar på hvor mange sykehjemsplasser kontra omsorgsboliger som bygges. Spørsmålet mitt, som jeg ikke fikk svar på, er: Ser sosialministeren faren for at vi nå er i ferd med å få en boreform og ikke en reform som er tilpasset brukerne? Slik jeg ser det, og ut fra tilbakemeldinger som i hvert fall jeg har fått, er det nå et skrikende behov for sykehjemsplasser, men det blir nedprioritert av kommunene fordi omsorgsboliger er billigere og enklere å få på plass, og dermed er det det som blir bygd istedenfor sykehjemsplasser.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det var ikkje mi meining å la vera å svara på nokon av dei spørsmåla som vart stilte i går kveld i Holmgang, men det vart stilt svært mange spørsmål, og det er fint her i dag å få utdjupa ytterlegare eit område som eg er særdeles oppteken av og fylgjer svært nøye. I handlingsplanen for eldreomsorga som no skal gå over fire år, er det lagt inn føresetnader i forhold til fordeling mellom sjukeheimsplassar og omsorgsbustader, og finansieringsordningane er innretta i forhold til det. Så er det heilt rett som representanten Nesvik her peiker på: Så langt – når vi er inne i det andre året av handlingsplanen – er det ei klar overvekt av omsorgsbustader. Det er ikkje uventa. Det er enklare å få opp omsorgsbustader, og det har vore forventa at det vil vera slik særleg det fyrste året og òg det andre året. Vi skal ha ein gjennomgang når dei to fyrste åra er gått, for å sjå på korleis fordelinga då er, nettopp med tanke på at det er viktig å sikra både sjukeheimsplassar og omsorgsbustader. La meg òg seia at her er det overgangar mellom kommunane. Det som er viktig, er ikkje fyrst og fremst rammene, om det er bustad eller om det er sjukeheimsplass, men korleis dei blir bemanna, om dei blir heildøgnsbemanna, slik at dei mest pleietrengande får den pleia og omsorga som dei har behov for.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Til saman skal det i løpet av denne planperioden byggjast 24 400 plassar med fordelinga 2/3 på omsorgsbustader og 1/3 på sjukeheimsplassar. Vi fylgjer dette, vi fylgjer planane med ei eiga gruppe frå kvar fylkesmann og fylkeslege. Det er ikkje alltid det er samanheng mellom dei planane kommunane har, og det som til slutt blir ståande, fordi det skjer endringar undervegs. Derfor synest eg det er mest føremålstenleg å ha denne gjennomgangen etter to år. Men eg ser ein openberr fare i forhold til bemanninga, kva slags personell som her blir involvert for å sikra pleie og omsorg. For å sikra at sjukeheimane framleis skal ha ein plass i kvar kommune, har vi ei eiga utgreiing om det. Sjukeheimane får tilført nye oppgåver, og utgreiinga er ferdig 1. august.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Bendiks Arnesen omtaler no ein tilsynsrapport frå Helsetilsynet på grunnlag av situasjonen i 61 kommunar i 1998 – ein nedslåande rapport som fortel om uakseptable tilstandar i mange kommunar, og ikkje det eg forbind med ei verdig eldreomsorg. Dette er tatt opp i eldreplanen, det fyrste året, og dei kommunane der det vart påvist avvik, har fått beskjed – og fristar – om å retta opp det gale. Det verkar skjerpande i forhold til dei andre kommunane. Det gjer òg tiltaka elles i handlingsplanen. Det strakstiltaket som eg har sett i verk, er at eg i går skreiv eit brev til alle ordførarane i landet, der eg bad dei ta opp fire spørsmål, som m.a. går på respekten i eigen kommune for den enkelte pleie- og omsorgstrengande, om personellet har høve til dialog med dei folkevalde osv. Eg kan koma tilbake til det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
I dei finansieringsordningane som ligg til grunn, er det for det fyrste midlar som går direkte til bygningane – altså til det ytre – både til sjukeheimsplassar og til omsorgsbustader. I tillegg blir eit driftstilskot no gjeve til den enkelte kommunen etter dei personell- og driftsplanane som ligg føre. Føresetnaden for å få del i tilskotet var i 1998, er no i 1999 og vil vera neste år at kvar enkelt kommune kan påvisa auka drift – dvs. dei må få fleire tilsette. Det er det som gjer at det ved fyrste utbetaling var 126 kommunar som ikkje fekk utbetalt fullt tilskot – no er talet nede i 79.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Eg har ingen grunn til å tvila på det talet som vart presentert i Dagsrevyen. Når vi i revidert budsjett presenterer talet ca. 160, er det på grunnlag av eit brev eg skreiv før jul til alle ordførarane i landet, eit brev som fylkesmennene i kvart enkelt fylke fylgte opp, og så gav beskjed tilbake til departementet. Spørsmålet i brevet var: Kven er det under 67 år som no bur på sjukeheim og som ikkje ynskjer å vera der? Eg ynskte særleg å setja personar under 50 år i fokus. Og etter den oppteljinga er talet på dei som ynskjer å flytta ut, ca. 160. Det er med bakgrunn i det vi no har sett på korleis vi kan bruka dei midlane vi har på budsjettet, endå betre og gje kommunane eit større tilskot. Vi aukar driftstilskotet frå 600 000 kr til 1 mill. kr over tre år.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Eg er glad for at representanten Sonja Irene Sjøli understreka dei klare forbetringar som har skjedd på kort tid innan eldreomsorga. Nokon kvar kunne få inntrykk av at det blir stadig verre, men det er jo ikkje tilfellet. Eg er samd med representanten i at her trengst det klare tiltak for å sikra ein betre kvalitet, ikkje minst for å fylgja opp det lovverket og dei forskriftene som i dag er vedtatt, som dessverre både er for lite kjende og for lite oppfylte. Representanten reiser spørsmål om tilrettelegging for konkurransutsetjing, og meiner at det ytterlegare vil forbetra eldreomsorga. Til det vil eg seia at eg arbeider no med ei stortingsmelding under overskrifta: Omsorg 2000. Den skal særleg setja søkelyset på kvaliteten, på innhaldet både i pleie- og omsorgstenestene, og òg i rusvernet, for her er det eit klart potensial for forbetring. Eitt av dei punkta som skal drøftast nærare, er konkurranseutsetjing, og, frå min ståstad, særleg alternativt til privatisering. Det er vellykka eksempel på det i dag, men det er ikkje tvil om at det òg er eksempel, ikkje minst frå Sverige, på at konkurranseutsetjing ikkje er vegen å gå. Eg håpar å kunna spela meir på lag med dei frivillige organisasjonane, som på dette feltet allereie har lang erfaring. Eg håpar at dei tilsette i kommunane kan vera med, slik som dei er det i nokre forsøkskommunar i dag, men det som må vera eit hovudmål utan omsyn til organisering, er ei meir verdig omsorg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Kommunane skal framleis etter mitt syn ha det ansvaret dei i dag har, for pleie- og omsorgssektoren. Det inneber at på dette feltet, som har å gjera med tenester overfor enkeltpersonar i ein heilt spesiell situasjon, er det klare grenser for kor langt konkurranseutsetjinga kan gå. For eksempel skal det gjerast enkeltvedtak i forhold til kva pleie og omsorg den enkelte klienten skal ha. Eg trekkjer ikkje konklusjonar i dag, men eg lovar representanten Sonja Irene Sjøli og Stortinget ei nøye vurdering av alle sider ved dette som ein del av stortingsmeldinga Omsorg 2000, for det er tydeleg òg behov for å drøfta organiseringa, i tillegg til innhaldet i tenestene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Lat meg visa til ei utgreiing i revidert nasjonalbudsjett om kor saka no står når det gjeld Arcus. Det er isolert sett ikkje nokon alkoholpolitisk grunn for å behalda Arcus som eit statleg selskap. Men det er visse spørsmål som må utgreiast, avklarast og takast stilling til, før det kan vera snakk om å selja aksjane i Arcus. Det er visse monopol som Arcus har i dag, i tillegg til potetspritavtalen som representanten Skogholt her peika på. Det er òg meldt tilbake i revidert nasjonalbudsjett kva for felt Regjeringa no tar sikte på å avklara nærare, før det blir aktuelt å selja aksjar. Lat meg for ordens skuld streka under at det er Nærings- og handelsdepartementet som formelt handterer denne saka. Men når representanten Skogholt retta spørsmålet til sosialministeren, går eg ut frå at det fyrst og fremst har med dei alkoholpolitiske sidene å gjera. Lat meg få gjera det heilt klart: Eg står bak det forslaget som Regjeringa fremja i haust, og det vedtaket som vart gjort i Stortinget, men syter òg for at det som gjeld mitt område i denne saka, blir utgreidd før aksjane blir lagde ut til sal.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Fyrst til representanten Einar Olav Skogholt, som brukte uttrykket «aggressiv markedsføring» – som sosialministeren, ut frå det ansvaret ho har, sjølvsagt ikkje er spesielt glad for. Så til representanten Kristoffersen. I mitt svar, og også i revidert nasjonalbudsjett, er det altså nemnt nokre område som må avklarast før det kan tilretteleggjast for eit sal. I dette ligg også at om det skulla dukka opp problem og spørsmål som det viser seg at ein ikkje kan avklara i tråd med det som Regjeringa har lagt til grunn for å føreslå sal av desse aksjane, kan det vera aktuelt å vurdera heile saka på nytt. Eg kan ikkje seia kor langt vi no er komne i det arbeidet, men vurderingane blir sjølvsagt gjorde, fordi det enno er uvisse på dei områda.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Svaret er ja. Med representanten Bjørn Hernæs si levande skildring ser eg ein «Aquavit-shop» i slike omgjevnader heilt klart for mitt indre auga. Men la meg leggja til: Framlegget frå representanten Hernæs om å gje lov til ein «Aquavit-shop» i lokala til Løiten Brænderi, ville krevja ei endring av vedtektene i alkohollova om at Vinmonopolet A/S har einerett til detaljsal av sterkøl, vin og brennevin. Ei endring på dette punktet vil etter mi meining gjera sitt til å undergrava den viktige funksjonen detaljmonopolet har i norsk alkoholpolitikk. Ei slik endring ville òg kunna verka diskriminerande på importerte produkt, og dermed vera med og undergrava dei einerettane Vinmonopolet har i høve til EØS-avtalen. Det er grunn til å peika på at Stortinget har handsama fleire saker om Vinmonopolet A/S sine einerettar dei siste åra. I desse sakene har den særlege funksjonen til Vinmonopolet blitt understreka, og det har fleirtalet i Stortinget slutta seg til. Då delinga av Vinmonopolet vart handsama i 1995, og endringane i alkohollova i 1997, vart det framheva som ein føresetnad frå Stortinget si side at Regjeringa skal arbeida aktivt og målretta for at monopolet kan haldast oppe. Så seint som 2. april 1998, då Dokument nr. 8:55 for 1997-98 vart handsama, og då det var forslag om å endra alkohollova slik at det skulle bli råd å gje løyve til detaljsal av vin til Bio Nordkapp, avslo Stortinget å endra alkohollova ved å visa til den særlege rolla Vinmonopolet har. Den nemnde saka galdt høve for Bio Nordkapp til å selja eigenprodusert vin direkte til forbrukarane. Eg kan i endå mindre grad sjå for meg at alkohollova skulle endrast slik at det vart opna for sal av brennevin saman med handlaga lys. Det er elles gledeleg å høyra om eit initiativ som har gjeve 25 arbeidsplassar – og tusenvis av gjester.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Eg har svart ut frå det spørsmålet som vart stilt. Eg medgir gjerne at det er atskilleg kreativitet over det ganske land som kunne føra til ytterlegare søknader i forhold til dette spørsmålet som Bjørn Hernæs tek opp. Eg trur det er grunn for å seia at eitt unntak frå det statlege monopolet er alt ESA ville trenga i forhold til den likebehandling som der blir kravd. Når det gjeld spørsmålet om omsetning gjennom Vinmonopolet, har Vinmonopolet sitt styre, som handterer dei oppgåvene Vinmonopolet skal ha innanfor dei rammene som storting og regjering set, ein plan for dei komande åra, som dei held seg til.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-05-12:
Vinmonopolet har, som eg sa i mitt førre svar, rammene for si verksemd opptrekt frå storting og regjering. Det betyr at for den femårsperioden som ein no er inne i, er det gitt høve for ei opning av inntil 50 nye vinmonopol; det har vore snakk om eit gjennomsnitt på 10 pr. år. Om dei så langt har behandla søknader som dette, kjenner eg ikkje til. Det seier seg sjølv at det er eit spørsmål som frå departementet si side så langt er behandla med avslag, òg når forslaget har kome frå Stortinget. Det betyr at om ein slik søknad skulle koma, vil departementet gi sitt svar då, og ikkje no. Og eg held meg til dei ordningane som er i dag, i høve Vinmonopolet og utsalsvarer.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
: Jeg har også lyst til å ta opp et spørsmål som gjelder rapporten fra Statens helsetilsyn. Mitt spørsmål er: Har sosialministeren tenkt å iverksette noen strakstiltak utover den handlingsplanen vi alle er enige om, for å rette på den dramatiske situasjonen som egentlig er beskrevet i denne rapporten?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-12:
Dagsrevyen hadde den 9. mai i år et oppslag om at 700 personer under 50 år bodde på norske sykehjem. Regjeringen presenterte et antall på 160 som ønsker å komme ut av norske sykehjem, som altså er i aldersgruppen under 67 år. Mitt spørsmål er: Når det gjelder dette tallet, følger Regjeringen med i forbindelse med utbygging av sykehjem og omsorgsboliger? Og kan Regjeringen si noe om det faktiske tallet på yngre beboere som nå bor ved sykehjem, og som helst skulle hatt et annet tilbud?
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det er rett at Regjeringen avslo Gaz de France" forsøk på å overta Sagas andeler i Visund-feltet. Det er sendt et brev til Gaz de France om dette. Jeg vil ikke gå nærmere inn på begrunnelsen, da jeg i dag har lest i Aftenposten at det antakelig vil bli en anke, og da går den til Kongen i statsråd. Når det gjelder muligheten for å skape allianser, er det klart at vi er opptatt av det. Jeg kan ikke se at den håndteringen som vi har hatt av denne konkrete saken, skulle forhindre det. Jeg har også bebudet at vi i den nye olje- og gassmeldingen som kommer etter jul – altså neste år – vil gå nærmere inn på internasjonaliseringsspørsmålene og forholdene omkring alliansebygging.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det er klart at vi ønsker å være offensive i forhold til internasjonaliseringen av hele olje- og gassektoren vår. Bakgrunnen for at vi i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett og i den tilleggsmeldingen som kom til den forrige olje- og gassmeldingen, St.meld. 46 for 1997-98, går inn for bl.a. å styrke INTSOK og PETRAD, er et ønske om å styrke internasjonaliseringsperspektivene.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Den konkrete saken vil jeg altså ikke gå nærmere inn på.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg mener at vi har en klar strategi når det gjelder å bygge allianser med ulike partnere, nettopp med sikte på å ha en offensiv holdning til de internasjonaliseringsspørsmål som nå kommer opp i tur og orden.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg er ikke enig med representanten Sandberg i at lite eller ingenting blir gjort. I den tilleggsmeldingen som kom i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, har vi bl.a. bebudet at vi vil avvikle produksjonsavgiften. Vi har kommet med et forslag om et teknologiutviklingsprogram verdt 100 millioner for 1999, og vi har lagt inn noe ressurser på økt internasjonalisering. Vi har i tildelingsrunden for Nordsjøen nå vist at SDØE-andelen der reduseres og avvikles og ikke tas med på nye prosjekt som er ressurssvake, eller som har lav lønnsomhet. Vi har lagt opp til nye prosedyrer når det gjelder konsesjonsbehandling osv. Så her er det en rekke tiltak som går i den retning som oljeselskapene har bedt om. Vi er selvfølgelig bekymret over muligheten for at vi skal få arbeidsledighet i verftsindustrien på grunn av det som nå skjer i oljenæringen, og har derfor satt i verk disse tiltakene for å forhindre et for bratt fall. Når det gjelder CO2-avgiften, synes jeg det er naturlig og rimelig at den vurderes i forbindelse med Kvoteutvalgets innstilling, som kommer til høsten.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg vil gjerne ta utgangspunkt i et konkret element som ble nevnt, dette med kompetanse. Det er svært viktig at vi i denne situasjonen får på plass dette med statens bidrag til et teknologiutviklingsprogram, som nettopp kan bidra til å ta vare på kompetansen, og utvikle denne høyt kompetente næringen nettopp med tanke på at det også kan være prosjekter etter hvert som er i en fase hvor en må ha ny teknologi for at det skal være lønnsomt. Ellers er det slik at bransjen bad om en pakke på 10 milliarder, og det er klart at ingen regjering kan tilfredsstille de kravene som bransjene i tur og orden kommer med. Vi greide å få til dette med produksjonsavgiften, vi fikk til teknologiutviklingsprogrammet, en økt innsats for internasjonalisering og en rekke systemgjennomganger, som jeg nevnte. Vi greide altså ikke dette med CO2-avgiften, men vi vil komme tilbake til en vurdering av det i forbindelse med Kvoteutvalget, som jeg sa. Det synes jeg er rimelig, og jeg synes det er naturlig at Stortinget ser at disse sakene har sammenheng.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg må innrømme at akkurat denne konkrete saken kjenner jeg ikke godt nok til til å kunne svare på spørsmålet. Dessuten er det slik at sikkerheten på sokkelen er et ansvarsområde som ligger under Oljedirektoratets del, som er knyttet til Kommunal- og regionaldepartementet, så det er mulig at det er en annen statsråd her som har dette som sitt ansvarsområde. Jeg kjenner ikke til dette, men kan gjerne undersøke det, hvis det er ønskelig.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg vet ikke hvilke konkrete felt Opseth her tenker på. Jeg kan bare si at når det gjelder den 15. konsesjonsrunden og nordsjøtildelingene, gikk det i orden på mandag, og slik er det presentert for selskapene. Jeg har inntrykk av at det ble godt mottatt som et bidrag til å komme videre i arbeidet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-05-12:
Jeg er ikke helt sikker på om statsråden i sitt siste svar helt tok poenget i Jan Petersens spørsmål: Hva er Regjeringens strategi for å møte det liberaliserte energimarkedet i Europa? Når kampen om å levere gass åpenbart bli sterkere og tøffere, mener selskapene, deriblant statsoljeselskapet, at det er viktig å komme i inngrep med gassalgsselskaper i Europa for å vinne denne kampen. Hvorfor hindrer – i strid med Statoils råd for øvrig – Regjeringen norske selskaper å samarbeide på denne måten på norsk sokkel med partnere som kan være til nytte for Norge, og for selskapene, i gassalget i Europa? Det er utfordringen. Det er strategien vi er ute etter, vi spør ikke om den konkrete saken.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-05-12:
Det er oppfattet!
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Eg skal få stille eit spørsmål til utanriksministeren. Det er tatt mange initiativ til eit tettare samarbeid når det gjeld utanriks- og tryggingspolitikken, og også når det gjeld forsvarspolitikken i Europa. Utanriksministeren var i går på eit møte i Vestunionen der dette vart tatt opp. Spørsmålet mitt til utanriksministeren er om den norske regjeringa støttar dei andre europeiske regjeringane i arbeidet for å få til eit tettare samarbeid på dette området i Europa.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Utanriksministeren seier, som sikkert rett er, at den eventuelle overføringa av Vestunionen til Den europeiske union vil gå føre seg i det neste årtusen, dvs. at vi kan ikkje vente det før neste år. Då har vi sannsynlegvis eit år på oss til å syte for at vi får til ei ordning som tar vare på den innverknaden som vi har i Vestunionen i dag. Er det også ambisjonen til Regjeringa at vi skal ha den same innverknaden på det framtidige europeiske samarbeidet som vi har i Vestunionen i dag, dvs. at vi i praksis deltar fullt ut i møta og når det gjeld avgjerdene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. De lave oljeprisene de siste årene har medført sterk svekkelse av norsk sokkels konkurranseposisjon, og også medført at oljeselskapene og leverandørindustrien har foretatt omfattende kostnadskutt, først og fremst i form av nedbemanning. Fremskrittspartiet har også i tidligere muntlig spørretime utfordret statsråd Arnstad om Regjeringen var villig til å gjennomgå rammebetingelsene på sokkelen, og spesielt da med tanke på CO2-avgiften og andre avgifter som selskapene må betale, uavhengig av lønnsomhet. Vi har fått det svar at Regjeringen vil vurdere dette og komme tilbake med tiltak i revidert nasjonalbudsjett. Det samme svar har også oljebransjen fått av statsråden i forskjellige fora utenfor dette huset. Stor var skuffelsen i bransjen da revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram mandag, og det ikke var foreslått noen endringer i avgiftene. Har Regjeringen ikke forstått alvoret i situasjonen siden lite eller ingenting blir gjort for å bedre vilkårene for en av våre aller viktigste næringer?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker for svaret. Det er mange tiltak som er satt i verk, ifølge revidert nasjonalbudsjett, men fra bransjens eget hold blir det sagt at dette ikke er nok. Statsråden og Regjeringen har også tidligere vist til at oljeprisen de siste månedene har økt, men det er kanskje lite som tyder på at dette kan vedvare. Jeg håper selvsagt det er feil. Men tar virkelig Regjeringen sjansen på at oljeprisen, sammen med de tiltakene som statsråden refererte til i revidert nasjonalbudsjett, alene vil redde problemene for oljebransjen og leverandørindustrien? Ser ikke Regjeringen konsekvensene av at en får en oppsplitting av kompetansemiljøene som en har bygd opp over lang tid? Og en annen ting: Nå står flere tusen arbeidsplasser i distriktene i fare, bl.a. ved Aker Verdal i Nord-Trøndelag. Vil statsråden på et eller annet område iverksette tiltak, prosjekter som kan tas opp fra arkivskuffene, for om mulig å redde noen av disse arbeidsplassene?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-05-12:
Vi har nettopp hørt spørsmål om endring av rammebetingelser. Statoil søkte om å få ta bort beredskapsfartøyet på Norne-feltet i fjor. De erstattet det med en lettbåt som skulle slepe oljelenser, men som sank under uttesting den 3. november 1998. Som svar på et spørsmål sa miljøvernministeren at dette skulle rettes opp. Selvfølgelig gjorde Statoil det for å spare penger, for å kutte kostnadene. Hvordan er det med beredskapen der ute på feltet? Har Statoil erstattet denne lettbåten med et skikkelig fartøy som kan slepe oljelenser, eller holder de fortsatt på med en båt som ikke er i stand til å være på havet når det blåser såpass som lett bris, for å spare penger?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-05-12:
Jeg mener at dette også har med rammebetingelser å gjøre. Kutting av kostnader har vel med rammebetingelser å gjøre?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-05-12:
Jeg har et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Et utvalg foreslår en total omlegging av de tekniske fagskolene i Nordland. I stedet for undervisning i klasserom forslår utvalget en kombinasjon av fjernundervisning, fellessamlinger og veiledning. Blant annet rammes skipperutdanningen ved Nordland Fiskerifagskole av denne omleggingen. Høringsfristen er satt til en uke, og Sjøfartsdirektoratet, som utsteder sertifikater til skippere, er ikke høringsinstans. Synes statsråden denne omleggingen vil gi en forsvarlig skipperutdanning i Nordland?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-05-12:
Jeg takker for svaret. Jeg skjønner at ministeren er positiv til nye metoder og til det som foregår når det gjelder utvikling. Norskekysten er en vanskelig og krevende kyst, med trange farvann, der det kreves både snarrådighet og sjømannsskap. Statsråden forsvarer læreplanen. Etter læreplanen ved den forannevnte fiskerifagskole går bl.a. en stor del av tiden med til å lære å deklamere dikt. Synes statsråden at diktlesing er et egnet virkemiddel i en krisesituasjon på norskekysten?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-05-12:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, og konstaterer at han er enig med meg i at det er andre virkemidler som må tas i bruk enn diktlesing når det står på i trange farvann. Ja, det er vel enkelte som påkaller ikke bare de høyere makter, men også underjordiske makter – om vi skal nevne det. Men det er urovekkende det som foregår med de læreplanene som man har fått seg forelagt, og som blir forandret gang etter gang uten evaluering. Det skal eksperimenteres, og en skal finne opp hjulet på nytt igjen, for å si det på en teknisk måte. Vil statsråden ta et initiativ sammen med næringen for å evaluere skipperutdanningssystemet ved fiskerifagskolene for å få en best mulig utdanning av fiskeskippere, for det er det som er viktig for fiskeflåten iallfall?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
I nasjonalbudsjettet for inneverande år reknar Regjeringa med nedgang i arbeidsløysa. I revidert nasjonalbudsjett vert det no indikert at vi kan få 30 000 fleire arbeidslause gjennom året, og at 22 000 industriarbeidsplassar er lagd ned. Så opplever vi også at offshorenæringa og verftsindustrien har tomme ordrebøker. Vi veit også at det på sokkelen er fleire felt som er klåre for utbygging, og spørsmålet mitt er: Vil olje- og energiministeren gå i forhandlingar med oljeselskapa om spesifikke løysingar for ulike felt for å få desse felta av utbyggingane som ligg på vent, i aktiv produksjon?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg vil også stille utenriksministeren et spørsmål. Jeg vil rette søkelyset mot EØS-avtalen, som jo er meget viktig for Norge som den viktigste formelle tilknytning vi har til EU. Derfor er heller ikke veto noe man truer med eller går inn for i utrengsmål, uten at vitale norske interesser eller sikkerhet er truet. Statssekretær Haga har uttalt at barnematdirektivet er en slik aktuell kandidat for bruk av veto, og statsråd Lahnstein har signalisert det samme. Begrunnelsen er at EU påtvinger oss spedbarnsmat som vil forgifte våre barn. Nå advarer flere barneleger ved bl.a. Ullevål sykehus mot et slikt veto eller unntak fordi stadig flere norske barn lider av en alvorlig mangelsykdom som følge av mangel på vitamin D. Er det slik at Regjeringen ikke har foretatt vurderingen ut fra en faglig begrunnelse?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror at det faktisk er nødvendig å utvide den begrunnelsen som er kommet fra Statens ernæringsråd. Etter krigen var det vanlig at det ble tilsatt vitamin D i margarin, og at man også anbefalte barn å drikke tran. Men det brukes kanskje mindre margarin i dag, og når det gjelder tran, er det kanskje de mer bevisste som bruker det. Vi ser nå at det er en økning av denne mangelsykdommen hos mange innvandrerbarn, og spesielt i Oslo-området. Derfor håper jeg at statsråden vil vurdere dette fra den siden, i og med at det nå lyser en varsellampe fra de barnelegene som har ansvaret for disse barna.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-05-12:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren. Situasjonen i eldreomsorgen ute i kommunene har vel rystet oss alle. Lovbrudd, omsorgssvikt, manglende legetilsyn, dårlig hygiene og eldre som får for lite mat, er noen av forholdene som beskrives i rapporten fra Helsetilsynet. Og det er en graverende mangel på rutiner for å sikre kvaliteten. Både storting og regjering, og ikke minst kommunene, har et ansvar for disse forholdene. Den eldresatsingen vi nå har vedtatt for de neste fire årene, vil klart kunne bedre dette. Men mange kommuner gjør også en del. Blant annet har flere kommuner konkurranseutsatt pleie- og omsorgssektoren. Det har gitt en bedre eldreomsorg, en bedre kontroll med tjenestene, og det er frigjort penger som blir brukt til flere og bedre tilbud og til mer pleiepersonell. De eldre er fornøyde, og de ansatte har fått bedre arbeidsforhold. Mitt spørsmålet er om sosialministeren vil legge bedre til rette for at kommunene kan bruke konkurranseutsetting for å bedre eldreomsorgen og få en best mulig utnyttelse av ressursene.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-05-12:
Jeg takker for svaret. Det forundrer meg litt at ikke sosialministeren mer aktivt vil støtte opp om det positive virkemiddelet som konkurranseutsetting er. Det er jo et praktisk redskap. Det viktigste for befolkningen er at de får den pleie- og omsorgstjeneste som de har krav på, og som har god kvalitet, og at det offentlige betaler for tjenesten. Hvem som utfører tjenesten, om det er det offentlige eller private, er mindre viktig. Noen har problemer med at private utførere kan tjene penger på eldreomsorgen. Men hvis private utfører en pleie- og omsorgstjeneste som er bedre, som de eldre er tjent med og fornøyd med, som gir de ansatte bedre arbeidsforhold, som fører til at kommunene sparer penger som de kan bruke til enda flere og bedre tjenester, og attpåtil tjener penger på det, er det virkelig grunn til å spørre hva som foregår ute i kommunene når det gjelder organisering og drift. Ser virkelig ikke statsråden at konkurranse også innen pleie- og omsorgstjenesten kan være sunt og nødvendig for å bedre forholdene?
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg vil få rette mitt spørsmål til sosialministeren. Etter budsjettforliket mellom Regjeringen, Høyre og Fremskrittspartiet vedtok som kjent Stortinget under budsjettdebatten høsten 1998, mot Arbeiderpartiets og SVs stemmer, å privatisere Arcus med dets datterselskaper. Jeg har registrert at representanter fra regjeringspartiene mener dette er en god løsning, da nåværende eiere driver en aggressiv markedsføring av sine produkter. Slutter statsråden seg til en slik vurdering? Jeg har også registrert at Senterpartiets nye leder har vært opptatt av å slå ring om den norske akevittproduksjonen, med bruk av norske poteter. Hvordan vil Regjeringen gjennom sitt salg av Arcus og dets datterselskaper sikre norske bønders leveranser av ca. 20 000 tonn poteter årlig, som tilsvarer en sjettedel av den totale potetproduksjon?
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil få rette mitt tilleggsspørsmål til statsråden for Kommunal- og regionaldepartementet. Jeg er fortsatt overrasket over at representanter for regjeringspartiene mener at et privateid Arcus-selskap vil føre en mindre aggressiv markedsføring. Jeg har registrert statsråd Enoksens utsagn om betydningen av å sikre den norske akevittproduksjonen. Som kjent er forbruket av norske poteter av meget stor betydning for bøndene. Jeg kan ikke av den orientering som er gitt i revidert nasjonalbudsjett, se at man legger opp til å iverksette spesielle tiltak for å sikre bruk av norske poteter i spritproduksjonen. Hvilke grep vil statsråden ta for å sikre den norske akevittproduksjonen? Vil statsråden f.eks. ta initiativ til å omstøte tidligere vedtak om privatisering av Arcus? Sammen med Arbeiderpartiet og SV har Senterpartiet flertall i Stortinget for en slik løsning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det er fattet en beslutning i Stortinget om at Arcus skal privatiseres. Det har Regjeringen til hensikt å følge opp. Regjeringen har også til hensikt å følge opp dette slik at man kan ivareta de norske interesser på en best mulig måte. Det gjelder hensynet til produksjonen av akevitt, og det gjelder også hensynet til leveranser av poteter til denne industrien, som har svært stor betydning for mange bønder som i dag er leverandører til Arcus. Det vil bli lagt vekt på at privatiseringen kan gjennomføres på en måte som skal gjøre det mulig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg tror jeg må få lov til å gjenta litt av det jeg sa i mitt første svar. Jeg synes det er svært gledelig at vi har en nettotilvekst på 6700 bedrifter i 1998 mot 2700 i 1997. Dette er svært viktig, for det er tross alt nettotilveksten i antall bedrifter som har størst betydning. Jeg gikk i mitt forrige svar også igjennom en rekke av de tiltakene som er iverksatt av denne Regjeringen, og som vi vil komme til å følge opp i tiden framover. Det er først og fremst å føre en økonomisk politikk som skal sikre konkurranseevnen i forhold til de markedene som norske bedrifter opererer i, sikre at vi får en lav rente og en stabil valutakurs som gjør at vi beholder konkurranseevnen. Dernest har vi gjennom både eierskapsmeldingen og næringsmeldingen, i tillegg til handlingsplanen for små og mellomstore bedrifter, lagt fram en rekke konkrete tiltak som i tiden framover vil bli fulgt opp, for å både skape og holde på en gründerkultur, som gjør at det blir interesse for å etablere bedrifter. Det skal legges til rette for, via offentlig innsats i kombinasjon med privat kapital og privat innsats, å skape de bedriftene vi skal eksistere av i framtiden.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg kan ikke gå god for tallet når det gjelder endringen av antall skjemaer som næringslivet har å forholde seg til. Men jeg kan si at Regjeringen har satt i verk et prosjekt kalt «Et enklere Norge», som ledes av statsministeren, hvor samtlige departement er involvert, og hvor Næringsdepartementet har en svært sentral rolle i forhold til å få redusert antall skjema som både næringslivet, kommunene og de fleste av oss har å forholde seg til. Det er et svært viktig arbeid. Jeg er enig med representanten Johnsen i at dette må prioriteres, og det blir gjort. Det at statsministeren leder dette utvalget hvor også mange statsråder deltar, og hvor det nå jobbes aktivt i alle departementer, tar jeg som et tegn på at dette arbeidet blir prioritert. Og jeg forventer at det skal oppnås resultater gjennom dette arbeidet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Representanten Stang viser til en undersøkelse fra Riksrevisjonen som nylig er oversendt Stortinget som Dokument nr. 3:8 for 1998-99. Den aktuelle undersøkelsen, som dreier seg om ressursbruken ved fem store likningskontorer i årene 1996 og 1997, har vært forelagt Finansdepartementet til uttalelse ved to anledninger. Fordi Dokument nr. 3:8 nå ligger til behandling i kontroll- og konstitusjonskomiteen, finner jeg det ikke riktig å gå inn i selve undersøkelsen i denne spørretimen. Jeg kan imidlertid henvise til departementets merknader til undersøkelsen i brev til Riksrevisjonen av henholdsvis 23. februar og 26. mars i år, som er inntatt i Dokument nr. 3:8. Det fremgår her at departementet på flere punkter har en annen fortolkning av datamaterialet enn det Riksrevisjonen har. Når det gjelder de konkrete typer av saksbehandling ved likningskontorene som undersøkelsen tar opp, foreligger det nå enkelte interessante data på landsbasis for 1998. Jeg nevner at Skattedirektoratets krav om at behandlingstiden for klager på ordinær likning i minst 95 pst. av sakene skal være mindre enn tre måneder, i all hovedsak ble oppfylt. For bokettersynsrapporter der både den avgiftsmessige og den skattemessige behandlingen er avsluttet, ble 85 pst. av sakene ferdigbehandlet innen 12 måneder. Dette er fem prosentpoeng lavere enn direktoratets resultatkrav. Jeg vil fremheve at den gjennomsnittlige behandlingstiden for disse sakene var 6 ½ måned. Finansdepartementet vurderer disse resultatene som akseptable. Saksbehandlingstider utgjør ellers sentrale indikatorer i skatteetatens resultatstyringssystem og i departementets oppfølging av etaten. Regjeringen har som kjent pålagt alle statlige virksomheter å utarbeide serviceerklæringer innen utgangen av år 2000. Finansdepartementet har derfor i tildelingsbrevet til Skattedirektoratet for 1999 bedt om en spesielt utdypende resultatrapportering for så vidt gjelder saksbehandlingstider, herunder i forbindelse med klagebehandling. Avslutningsvis vil jeg vise til at Skattedirektoratet nettopp har oversendt Finansdepartementet en rapport om organiseringen av likningsforvaltningen, der ressursbruken ved kontorene vurderes ganske inngående. Departementet vil gi rapporten en grundig behandling, inklusiv en bred høring av berørte instanser, før saken forelegges Stortinget. Det er således etter min mening grunnlag for å hevde at både departementet og skatteetaten selv legger betydelig vekt på de forhold representanten Stang er opptatt av, bl.a. med tanke på mulige forbedringer.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Jeg viser for det første til mitt forrige svar, der jeg henviste til at data for 1998 viser at kravet om at klager på ordinær likning i minst 95 pst. av sakene skal være behandlet innenfor tre måneder, i all hovedsak er oppfylt. Når det gjelder bruk av ressurser i etaten, har Aftenposten i det oppslaget som representanten Stang sannsynligvis henviser til, blandet kortene på en del områder. Andelen av ligningsforvaltningens ressurser som medgår til administrasjon og ledelse, er etter departementets vurdering på et nøkternt nivå, det er vel 11 pst. ifølge Skattedirektoratets målinger for 1997 og 1998. De totale ressurser som anvendes til interne funksjoner, ligger rett nok noe over gjennomsnittsnivået for statlige virksomheter. Men dette antas først og fremst å skyldes satsingen på og integreringen av EDB i det utadrettede faglige arbeidet, f.eks. som et sentralt virkemiddel i ligningskontrollen. De meldingene som er gått fra departementet til etaten om å utarbeide serviceerklæringer på samme måte som alle andre statlige etater skal gjøre innen år 2000, og de forhold som jeg har orientert om her, tilsier at tilstanden i Skattedirektoratet alt i alt er tilfredsstillende, etter departementets oppfatning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det er selvsagt viktig at skatteetaten overholder de frister og de målsettinger som etaten har for behandling av klagesaker. Jeg er enig med representanten Stang i at en saksbehandlingstid på fem år selvsagt ikke høres spesielt akseptabelt ut. Det er altfor lang saksbehandlingstid. Hvorvidt det har vært vurdert å innføre absolutte frister, skal jeg innrømme at jeg ikke er kjent med, men målsettingen er selvsagt at man skal klare å behandle sakene innenfor de tidsfristene man har satt. Departementet har også – som jeg sa i mitt første svar, og også i mitt forrige svar – bedt samtlige om at det skal innføres serviceerklæringer hvor brukerne i størst mulig grad skal stå i fokus. De ulike statlige etatene har frist til innen utgangen av år 2000 å utarbeide slike serviceerklæringer, og Skattedirektoratet er for 1999 bedt om en spesielt utdypende resultatrapportering for så vidt gjelder saksbehandlingstid og klagebehandling, og departementet vil følge dette opp nærmere.