Sveinung Stensland (Høyre), 2018-06-07:
Fredag den 27. april sto ambulanseflyene i hele landet på bakken på grunn av at pilotene hadde meldt seg «not fit for flight». Årsaken var en konflikt mellom pilotene i nåværende operatør, Lufttransport AS, og ny operatør, Babcock. Ambulanseflyene er en viktig del av helseberedskapen i Nord-Norge og viktig for at folk skal føle seg trygge. De er også en viktig del av beredskapen i resten av landet. Situasjonen som oppsto da, var svært alvorlig. Stortinget ber i dag regjeringen om å sikre luftambulanseberedskapen i hele landet, med nødvendige tiltak på kort og lang sikt for å skape stabilitet og forutsigbarhet i tjenesten. Det er viktig å presisere at det er nettopp det en har gjort, helt siden det ble klart at dagens operatør ikke lenger klarte å levere i tråd med inngått kontrakt. Helseministeren, men ikke minst alle ansatte har stått på i en krevende situasjon. Siden 14. mai har beredskapen vært lik eller bedre enn det normale. Å sikre tryggheten for befolkningen er det som betyr noe. Det inngåtte anbudet trer i kraft neste sommer. Ny operatør forsikrer oss om at de er klar i god tid før dette. Faktisk kan de overta deler av forpliktelsene før det. Luftfart er en svært komplisert sektor både teknisk og med tanke på regelverk og sikkerhet. Det å drive luftfart krever en helt annen kompetanse enn det helsetjenesten innehar i dag. Det er derfor ikke en kompetanse det uten videre er naturlig at spesialisthelsetjenesten skal bygge opp på egen hånd. Det bør ikke være helsetjenestens oppgave å drifte et eget flyselskap. Likevel anbefalte Akuttutvalget å utrede offentlig drift av tjenesten. Vi mener det da er naturlig å gjøre det, samtidig som vi vurderer ideell drift. Vi får da et godt grunnlag for å beslutte hvordan denne tjenesten skal organiseres i fremtiden. Luftambulansetjenesten i Norge har gjennom lang tid blitt levert fra private leverandører. Helt siden en etablerte en nasjonal tjeneste i 1988, har det vært organisert sånn. Vi har lang tradisjon for å samarbeide med private, og de private aktørene har også vært pionerer i utvikling og drift av luftambulansetjenesten i Norge. Gjennom 40 år har de bygd opp en luftambulansetjeneste i verdensklasse. Omtrent hvert tiende år blir flyflåten fornyet, og kvaliteten på tjenesten blir hevet gjennom konkurranseutsetting. Denne tryggheten har blitt bygd opp og er basert på private tilbydere. Derfor er det underlig å se behovet for at dette nå skal løses i offentlig regi. Hensikten med å invitere profesjonelle leverandører til konkurranse er å legge til rette for en best mulig bruk av de tross alt begrensete offentlige ressursene. Dette er fordi vi har en plikt til å forvalte det offentliges penger på en mest mulig effektiv måte. Men hvis en ikke får mer ut av de offentlige ressursene, ville det på sikt sette alle velferdsytelser under press. Dette gjelder selvsagt også for kjøp av luftambulansetjenester. Et godt innkjøp kan gi en bedre luftambulansetjeneste og frigjøre ressurser til bruk i andre deler av spesialisthelsetjenesten, bl.a. i Helse Nord. Det ser vi i dette anbudet. De største forskjellene fra de forutgående anbudene er høyere krav til kvalitet og beredskap, med bl.a. bedre navigasjonsutstyr, medisinsk utstyr og mer moderne fly. Det er ikke flertall i Stortinget for å si opp den inngåtte kontrakten, og det skal vi være glad for. Det ville betydd at hele luftambulansetjenesten ble satt i spill, og at en på kort tid måtte inngå nye avtaler, eventuelt etablere tjenesten i offentlig regi. Én ting er det å bryte lovlig inngåtte kontrakter, med de juridiske og økonomiske konsekvenser dette ville gitt. En annen ting er at det ville sette staten som innkjøper i et dårlig lys og øke den politiske risikoen for alle som ønsker å levere tjenester til det offentlige, for det er nemlig sånn at det offentlige er en stor innkjøper av private tjenester i mange sektorer, og da må en fremstå ryddig. En tredje ting er at det offentlige må legge til rette for en mest mulig effektiv styringsstruktur, der Stortinget legger rammene og delegerer til regjeringen å få gjennomført statens oppgaver. Men alt dette er underordnet det viktigste, nemlig å sikre trygghet for befolkningen sånn at de kan stole på at de får hjelp når de trenger det, der de er. For å sikre tjenesten mens eksisterende operatør melder at de har driftsutfordringer, har statsråden satt inn nødvendige tiltak. Det er utarbeidet beredskapsplaner, og en er rede til å ta ytterligere grep om det er nødvendig for å skape trygghet.