Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
Jeg vil også få gi mitt besyv med i dette, som har blitt mer en skattedebatt enn en debatt om det som det avgrensede temaet i dette forslaget i og for seg inviterer til. Men jeg vil også gjerne få gi noen refleksjoner. Representanten Lundteigen kommer med en visitt til ikke minst Venstre og Kristelig Folkeparti, fordi han sier at vi på et vis har brutt skatt etter evne-prinsippet. Jeg kan ikke se at det på noe punkt er tilfellet verken i denne innstillingen eller i noen alternative skatteforslag – og jeg har heller ikke sett at Kristelig Folkeparti har vært med på noe som f.eks. vil fjerne marginalskatten, eller gjøre det slik at de som tjener mye eller har mye, skal bidra mer i skattesystemet enn andre. Det er jo det skatt etter evne-prinsippet handler om – bidra til en fordeling. Jeg kan i og for seg også stille spørsmål til representanten Lundteigen om i hvilken grad f.eks. formuesskatt på det å eie produksjonsmidler er uttrykk for skatt etter evne-prinsippet på en god måte. Det er mange, som ellers har lave inntekter, som i disse dager har fått en skatteskjerping av den rød-grønne regjeringen for sitt eierskap til produksjonsmidler, og som ikke opplever i særlig grad at det er et skatt etter evne-prinsipp som råder. Men så har jo også Senterpartiet en annen politikk i sitt program enn det de får lov til i det rød-grønne fellesskapet. Så har jeg også lyst til å replisere til representanten Holmås, som går løs på den forrige regjeringen. Det tydeligste av det jeg var med på i den forrige regjering på dette området – utover det representanten Sanner pekte på, nemlig at det var bunnfradrag, altså skattelette, til dem med de laveste inntektene, hvor de største inntektsskattprovenyene ble brukt – var å bruke over 6 milliarder kr til å fjerne en investeringsavgift som riktignok var vedtatt av Stortinget før, men som da måtte finansieres. Jeg er ikke i tvil om at det har bidratt til betydelig stimulans til vekst i norsk økonomi, bl.a. det vi så i årene 2003 og framover når det gjaldt økt investeringsvilje og -lyst og avbyråkratisering i det norske samfunn. Det var det største enkeltgrep som ble gjort innenfor hele skatte- og avgiftssystemet. Det siste var en skattereform som ble vedtatt her i Stortinget i 2005 – så vidt jeg husker riktignok ikke med SVs stemmer, men SV ble jo en del av det gjennom Soria Moria-forliket – hvor en valgte å videreføre et system som gir en parallell marginalbeskatning på kapitalinntekt og arbeidsinntekt og gjør at samme inntekt av arbeid ikke skal straffes hardere enn samme inntekt av kapital. Det gav grunnlag for å fjerne delingsmodellen. Det var etter mitt skjønn et viktig bidrag, også til skatt etter evne. Så vil jeg gjerne få lov til å ta tak i det representanten Marianne Aasen gav uttrykk for, noe jeg tror er ganske rett. Hun sa: Vi har ulik tro på de dynamiske effekter. Det er selvsagt helt rett, og det er litt av problemet. Jeg setter mange streker under tro, for det er altfor mye «tro» om hva dynamiske effekter er. Det gjør at vi kan vedlikeholde stillingskrigen i norsk skattepolitikk – som vi gjør hele tiden. Jeg tror på dynamiske effekter. Jeg vet ikke hvor store de er. Jeg tror ikke én krone kan veksles mot én krone, men jeg tror én krone i skattelette, brukt på rett måte, kan veksles mot ganske store effekter, som totalt sett i økonomien kanskje kan gi en effekt på én krone eller mer, i hvert fall over flere år. Men dette vet vi lite om, det har representanten Aasen rett i. Det er mye tro, og vi trenger å samordne viten og skaffe oss mer viten om hva dette kan bidra til. Det er selvsagt stor faglig usikkerhet, og derfor bør vi veiledes i størst mulig faglig bredde når det gjelder råd til politiske beslutninger om skattepolitikk. Det jeg har lært om økonomi opp gjennom årene, er at faget ikke minst handler om å styre atferd. Hvordan bidrar ulike økonomiske tiltak, også skattepolitikk, til å styre folks atferd? Det er en stor del av økonomifaget, og jeg har ikke sett at noen har distansert seg fra det. Det er jo dypest sett det dynamiske effekter handler om. Hvordan kan man styre atferd? Og: Hvordan kan man styre atferd i en positiv retning gjennom å bruke skatt og andre sider av den økonomiske politikken? Jeg har et ønske om å bruke økonomisk politikk, og ikke minst kraften som ligger i vårt totale skattesystem – da tenker jeg på skatter og avgifter – til å styre en atferd i en riktig retning. Jeg er enig i at man bør ha et mål om hva man vil med dynamiske effekter – for å kunne bruke det mer effektivt, bruke de delene som har den største effekten, som vi dessverre vet for lite om. For Venstre er det helt åpenbart at den atferden vi ønsker å styre, også gjennom skattesystemet, først og fremst er en raskere fart mot lavutslippssamfunnet – en grønnere økonomi. Det bør vi kunne bruke skatte- og avgiftssystemet til på en bedre måte. Det betyr at det må bli mindre lønnsomt å gjøre det som er skadelig for den grønne økonomien, men det betyr også at vi må akseptere at noen må kunne tjene på at vi skal bli grønne. Her har etter mitt skjønn SVs argumentasjon – og SVs representant – et problem ved ikke å si at skal den grønne økonomien ha en effekt, må det være noen som tjener penger på å gå i den grønne retningen, på å gå foran i retning et lavutslippssamfunn. De må få lov til å tjene penger på det, og de må gjerne få lov til å bli rike hvis de gir store bidrag til å skaffe oss et lavutslippssamfunn. Vi må også kunne glede oss over deres suksess i den grønne økonomien. Jeg skulle gjerne ønsket at en ekte sosialist kunne stå her oppe og si det. Det andre viktige bidraget vi må styre, er hvordan vi skal få mer nyskaping og mer innovasjon inn i norsk verdiskaping gjennom skattesystemet. Etter mitt skjønn trenger vi også å bruke skattesystemet i en dynamisk retning for å få mer maktspredning av eierskapet i norske bedrifter, og vi trenger også de dynamiske effekter som mye av debatten om inntektsskatt handler om – hvordan skal en utløse arbeidslinja i enda større grad, ta vekk skattekilene, kanskje først og fremst på de laveste inntekter, som gjør det interessant å levere arbeidskraft inn i det norske arbeidsmarkedet. Vi har noen gode eksempler på det – det er jo ikke slik at alle er imot dynamiske effekter. Og vi utreder dette. For vel ti år siden fikk Venstre gjennomslag her i salen for å nedsette en grønn skattekommisjon, ledet av arbeiderpartimannen Bernt H. Lund. Det var en innstilling som etter mitt skjønn har lagt viktige premisser i årene etterpå når det gjelder den grønne skattepolitikken. Mye er gjennomført, mye er ennå ikke gjennomført, fordi man ikke ønsker de kraftigste dynamiske effektene, bl.a. med hensyn til hvilke bedrifter vi skal ha i Norge osv. Men det er ingen tvil om at det var en utredning om dynamiske effekter i norsk økonomi, og om hvordan man skal styre en viktig atferd. En annen viktig del av norsk skattesystem som har virket i norsk økonomi de siste årene, og som etter mitt skjønn har store dynamiske effekter, er SkatteFUNN-ordningen. Vi vet at det var en ordning Arbeiderpartiet var imot. De ville ha en tilskuddsordning slik at man kunne ha kontroll på bevilgningene innenfor finanspolitikken, som førte til at alle Finansdepartementets byråkrater kunne sove bedre, vel vitende om at det ikke rant penger ut av statskassen som man ikke hele tiden kunne ha en finger på. Men ordningen fikk nå sin plass i norsk skattepolitikk, og den har fungert. Ingen skal si om SkatteFUNN-ordningen at den ikke har fungert fantastisk dynamisk – ja, så dynamisk at jeg tror det faktisk har blitt en del grå hår blant Finansdepartementets byråkrater med tanke på hvor mye penger som helt automatisk har gått ut av statskassen – og dermed gitt seg store utslag i forsknings- og utviklingsarbeid. Her er det etter mitt skjønn fullt av eksempler på dynamiske effekter i norsk skattepolitikk som er i bruk, og som man vel kan si er at alle egentlig er for, etter at Regjeringen i sin krisepakke faktisk valgte å stimulere og forbedre SkatteFUNN-ordningen, sannsynligvis for å ta ut noen av disse positive atferdsstyrende dynamiske effekter. Så kan det være en debatt om hvorvidt det er bra nok at finansministerens eget byråkrati og egne underliggende etater setter seg ned og gjør et stykke arbeid her. Jeg har tillit til at de kan gjøre veldig mye spennende, men jeg tror at på et felt som dette, kreves det også bidrag utenfra. Jeg registrerer at det ikke blir flertall for ønsket om en NOU, som jo har en egen status i norsk samfunnsdebatt fordi det gir en plattform som alle aksepterer, iallfall hvis det gjøres et godt arbeid. Men finansministeren står jo fritt til å utvide sitt arbeid med å la ulike forskningsmiljøer få komme med sine innspill. Det er lov å sette et fornuftig arbeid til ulike forskningsmiljøer og uavhengige miljøer og la dem komme med gode innspill, og på den måten legge til grunn en samordning av kunnskap og en kunnskapsbasis for videre skattedebatt. Det vil iallfall være, om ikke en oppfølging av det som er mindretallets ønske i dagens debatt, et bidrag til å kunne gi en mer kunnskapsbasert debatt i framtiden om hvor store de dynamiske effektene er. De er nok svært varierende, tror jeg.