Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-30:
Senterpartiet har ikke vært pådrivere for å heve arealgrensene i konsesjonsloven og odelsloven. Vi er sterkt opptatt av å sikre fast bosetting på alle bruk, og har tro på at bruk på 5-10 dekar kan bli attraktive boplasser for stadig flere. Flere av disse vil nå fram i konkurranse med de mange som ønsker å kjøpe for fritidsformål, når det knyttes boplikt til et kjøp. Ved fjorårets behandling av landbruksmeldingen var Senterpartiet opptatt av å sikre et bredt flertall for en landbrukspolitikk med gode og forutsigbare rammevilkår for landbruket. Med den bakgrunn aksepterte Senterpartiet økte arealgrenser i konsesjonsloven og odelsloven under den klare forutsetning at en streng praktisering av boplikten skulle lovfestes. En videreføring av kommunenes rett til å innføre lågere arealgrense enn lovens krav var en annen forutsetning. En motvillig aksept av økte arealgrenser ble satt opp mot andre viktige spørsmål, der en enighet med Arbeiderpartiet ble ansett nødvendig. Dette gjaldt framfor alt en klar inntektsmålsetting, nemlig at «det må føres en aktiv landbrukspolitikk som sikrer aktive utøvere i jordbruket en inntektsutvikling og sosiale vilkår på linje med andre grupper i samfunnet». Det ble resultatet. Et annet viktig siktemål for en bred enighet gjaldt den framtidige bruksstrukturen. Flertallet ble enige om langt bedre vilkår for de mindre bruk og kombinasjonsbrukene – som utgjør 80 pst. av antall bruk – enn det en enighet mellom Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet ville gitt. Konsesjonsbehandling med vilkår om å bosette seg fast har vi tro på som et offentlig virkemiddel. Det har ikke vært effektivt fordi så mange har fått unntak fra boplikten. Nå blir det færre bruk som omfattes av konsesjonsplikten, men det skal gis færre unntak fra boplikten. Det er avgjørende at ankeorganet på fylkesplan ikke uthuler denne innskjerpingen ved å innvilge unntak der man lokalt har blitt enige om en streng praksis. Det er det som har skjedd nå. Senterpartiet håper at enda flere kommuner vil innføre en lågere konsesjonsgrense enn det som nå blir lovens krav. Det er i dag over 70 kommuner som har innført såkalt 0-grense ved konsesjonsbehandling for hele eller deler av kommunen. En stor bekymring knyttet til det å heve arealgrensene er den antatte virkningen på eiendomsprisene. Når flere småbruk nå kan omsettes uten krav om konsesjon og derved til markedspris, vil prisene på disse bli høgere enn det vanlig jordbruksdrift kan forsvare endog for bruk som er betydelig større. Dette kan bl.a. i sin tur medføre stort press mot å selge unna areal som overstiger 20 dekar. En uheldig oppdeling av arealer kan bli resultatet. Hvor langt oppover i arealgruppene en slik priseffekt vil merkes, er ikke utredet. Det synes åpenbart at den økonomiske situasjon i landbruket ikke er slik at det er plass for økte kapitalkostnader som følge av økt pris ved overtakelse. Det mest gledelige i de endringer som nå lovfestes, er bortfallet av statens forkjøpsrett. Ordningen har medført mange konflikter og problemer uten at de samfunnsmessige fordeler har vært store. Det bør etter denne behandling bli svært sjelden at prinsippet om å respektere avtalefriheten ikke blir lagt til grunn. Der det offentlige har behov for areal, bør det tilbys så høg pris at salget skjer frivillig. Ekspropriering oppfattes som ærligere enn å gripe inn i inngåtte avtaler. Senterpartiet er opptatt av at det ikke innføres en praksis med utstrakt nekting av konsesjon som erstatning for forkjøpsretten som nå avskaffes. Det må legges til grunn at frivillige avtaler som aksepterer krav om fast bosetting, er den beste sikring av bosettingen. Å avslå konsesjon i et omfang som kan bidra til en endret bruksstruktur, er helt ulogisk når det samtidig bevilges betydelige beløp til tilleggsaktiviteter og nisjeproduksjoner som ikke på noe vis krever stort innmarksareal. Med tanke på å bidra til nyskaping i og i tilknytning til landbruket vil det være mest positivt å ønske velkommen alle som vil bo fast av fri vilje. Ved heving av arealgrensene for konsesjonsfrihet bortfaller muligheten til å stille krav om driveplikt til mange små arealer. Det er da jordlovens vanhevdsparagraf som gjenstår til bruk i slike tilfeller. Den må trolig gjøres mer operativ for å hindre at god jord gror igjen. Høyre, Fremskrittspartiet og Terje Knudsen vil heve arealgrensene til 50 dekar for å øke utbudet av jordbrukseiendommer. Eiendommene vil derved øke sin verdi som panteobjekter, sies det. Det vil kunne tas opp mer lån. Hva som i neste omgang skal gi inntekt for å betale de mye større lån, sies det ikke noe om i den anledning. I andre dokumenter er det nedfelt at de små brukene etter disse partiers oppskrift skal få mindre inntekt av sin jordbruksdrift. Så er det vel de ekstra bokvalitetene som skal lokke til seg folk med annen inntekt – folk som ville holdt seg unna om ekle krav om å bo fast og holde jorda i hevd fulgte med på kjøpet. Det er å håpe at disse partiene ikke får økt innflytelse på norsk landbrukspolitikk.