Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Verken Soria Moria II eller trontalen gav noen nye svar på de utfordringene vi har her i landet, og spesielt ikke innen familiepolitikken. Den politikken som er ført av Stoltenberg-regjeringen, har på mange måter vært ført i feil retning, spesielt gjelder det satsingen på familien. Landet har det siste året vært preget av finanskrisen og all den usikkerhet og uro det har ført med seg. Vi fikk i fjor både bankpakker og pakker for næringslivet. Vi fikk på rekke og rad forskjellige pakker. Men familiene, de som har fått merke det mest på kroppen, og de som ble hardest rammet, fikk ingen pakke. Heller ikke i trontalen på fredag nevnte Regjeringen familien med ett eneste ord. For Fremskrittspartiet er en investering i framtiden en investering i familien. En god familiepolitikk er viktig for Fremskrittspartiet, og det er utrolig viktig for hele velferdsstaten. For Fremskrittspartiet er familien et naturlig, verdifullt og grunnleggende element som utgjør viktige rammer for barnas oppvekst og framtid. Dagens regjering har de siste årene latt det offentlige ta over flere og flere oppgaver i stedet for å styrke familiens stilling. Dette er forskjellen på de rød-grønnes og Fremskrittspartiets familiepolitikk. Dagens regjerings høye skatter og avgifter fører til at begge foreldre som regel må ha inntektsbringende arbeid for å opprettholde levestandarden. Fellesskap før skattelettelse, gikk de rød-grønne rundt og sa i valgkampen. Jeg vil påstå at denne regjeringen lukker øynene for hvem det er som er fellesskapet. Det er familiene, spesielt småbarnsfamiliene, som får merke det høye skattetrykket, avgiftstrykket, økte bompenger eller rushtidsavgifter. Fremskrittspartiet mener at familiene i langt større grad enn i dag må få lov til å beholde mer av sin inntekt og kunne tilpasse og organisere hverdagen sin selv, ut fra den enkelte families behov. Det er ikke tilfellet i dag, men det er det som er satsing på familien, og det er det som er satsing på framtiden. Jeg skulle gjerne stått her i dag og gitt skryt til Regjeringen for fremdeles å ha fokus på kontantstøtten, men jeg klarer det ikke. Når vi vet at Regjeringens satsing på småbarnsfamiliene er å kutte kontantstøtten til toåringer, er det ikke mye å skryte av. Det neste er vel at de skal legge inn spesielle betingelser for dem som mottar kontantstøtte. Dette er en overprøving og frarøving av valgfriheten, som er kjennetegnet til denne regjeringen. Jeg lurer av og til på hva det er med denne regjeringen og mangel på troen på at hver enkelt familie selv klarer å velge og selv innrette sin egen hverdag. I trontalen legger Regjeringen vekt på å sikre full barnehagedekning og utvikle kvaliteten i barnehagen. I Soria Moria II legger en opp til en opptrappingsplan for private barnehager på fem år. Dette er altfor passivt. Vi trenger private barnehager, og likestilling av private og offentlige barnehager var en forutsetning i barnehageforliket. Dette skulle ha vært på plass i går. Jeg må si at jeg ser fram til å behandle St.meld. nr. 41 for 2008–2009 om kvalitet i barnehagen. Kvalitet i barnehagen betyr ikke alltid flere fagfolk. At det enkelte barn blir sett, får den omsorg det trenger, og ikke minst mangfoldet i barnehagene og at foreldrene selv kan få lov til å velge den barnehagen som er best for sitt barn, er viktig for Fremskrittspartiet. Jeg har også vært så heldig de siste fire årene å få lov til å være medlem av justiskomiteen. Arbeidet med politi, domstoler og kriminalomsorg har vist meg at vi er inne i en sirkel som er veldig vanskelig å bryte, men som må brytes. Her kommer forebygging inn. Hvis vi skal lykkes med forebygging, må den enkelte ha gode oppvekstvilkår, trygge familieforhold og ikke minst sunne fritidsaktiviteter. Derfor tror jeg at disse fagfeltene, som familie og kultur og også justis, kan dra veksler på hverandre og spille på lag. Selv om jeg har sagt det før at det er foreldrenes rett og plikt å oppdra sine barn, er det nå engang slik at det er noen som trenger ekstra hjelp. Det er ofte de svakeste av de svake som trenger den hjelpen, og da må vi ha et hjelpeapparat som fullt ut klarer å gjøre dette arbeidet. Vi har i den senere tid lest om tragiske hendelser der barn blir kasteballer i systemet og må skifte familie flere ganger. Ingen av oss kan forestille oss hvordan dette må oppleves. Styrking av barnevernet, styrking i hjemmet til dem som trenger hjelp, og ikke minst en tilsynsordning som kan se påse at barnevernet gjør den jobben de er satt til, er utrolig viktig, men jeg er redd for at de frie midlene som Regjeringen legger opp til til kommunene, ikke er rett vei å gå. Her tror jeg det må øremerkes. Til slutt: Å satse på familien er en av de viktigste oppgavene vi som politikere har. Å investere i familien er å investere i framtiden.