trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-15:
Statsråden starter med å si at hun ikke har lest innstillingen og derfor er litt usikker på hva som står der. Jeg vil sterkt anbefale statsråden å lese det vi har skrevet, for å unngå denne type misforståelser som statsråden sprer i dette intervjuet. Men la meg bare lese det hun sier videre i intervjuet, for det er relativt oppsiktsvekkende: «Dessutan står vi neste år framfor det vanskelegaste budsjettet vi har hatt i nyare tid. Stortinget har alt bunde opp 9 milliardar og folketrygda aukar med 5-6 milliardar. Så kjem dei 14 milliardane til forskingsfondet pluss at vi innfører ei kostbar studiefinansieringsordning.» Statsråd Svarstad Haugland bruker de 9 milliarder kr som Høyre har trumfet gjennom i skattelettelser, kanskje åpenbart mot Kristelig Folkepartis ønske, som begrunnelse for å åpne for å kutte på andre deler av kulturbudsjettet i en innstilling hun enda ikke har lest. Dette resonnementet er ganske oppsiktsvekkende. Men dette kan vel egentlig ikke forstås på noen annen måte, og det er mitt spørsmål til statsråden: Betyr det at statsråden beklager at Regjeringen har fått flertall for skattelettelser i størrelsesorden 9 milliarder kr?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-05-15:
Jeg tillater meg å stille et spørsmål til administrasjonsministeren. Senterpartiet er opptatt av et levende lokaldemokrati. Det er tragisk at den politiske ledelsen i Vardø har sett seg nødt til å legge ned sine verv, men det er faktisk meget forståelig. Avmakta i Kommune-Norge er enorm. Over de seinere åra har Stortinget konsekvent styrket den sentrale makta på bekostning av lokalmakt. Stortinget har vedtatt store reformer, som 6-årsreformen og eldrereformen, og lagt oppfølgingsansvaret på kommunene, men uten å være villig til å fullfinansiere reformene. Kommunene har endt opp i en økonomisk hengemyr som reduserer lokaldemokratiet til forvaltning av armod. Det må altså bli slutt på at Stortinget vedtar reformer uten at man er villig til å sende penger med til kommunene. Derfor mener vi det er helt nødvendig at det gjennomføres forhandlinger mellom staten og kommunene, slik at Stortinget ikke fatter vedtak som kan være populære, men som det reelt sett ikke er vilje til å følge opp med penger.(Presidenten klubber.) Med utgangspunkt i at administrasjonsministeren har det overordnede ansvaret for effektivisering av offentlig sektor, og at et godt fungerende lokaldemokrati er avgjørende for en offentlig sektor, vil jeg spørre om han vil gi sin tilslutning til at man gjennomfører forhandlinger mellom stat og kommune. (Presidenten klubber.)
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-05-15:
Jeg skal overholde tidsrammene heretter! Men det er faktisk naturlig å stille dette spørsmålet til administrasjonsministeren, for dersom offentlig sektor skal fungere smidig og effektivt, må man ha et apparat til å håndtere det. Vi ønsker at det skal være et folkevalgt organ. Konsekvensen kan lett bli at når lokaldemokratiet ikke fungerer, som vi ser at det periodevis ikke gjør nå, ender vi opp med en gammeldags embetsmannsstat, og det er en utvikling som vi ikke ønsker oss. Jeg må da få spørre videre: Hvordan ser administrasjonsministeren at det skal være mulig for kommunene å følge opp de gode intensjonene som Stortinget måtte ha, men som en faktisk ikke er villig til å legge penger i, når handlingsrommet for at kommunene skal kunne generere egne inntekter, er så begrenset som det det er?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg har et spørsmål til kulturministeren. Som kulturministeren godt vet, har et flertall her i salen – eller i hvert fall her i huset – gått inn for å endre den såkalte tippenøkkelen, noe som vil føre til historiens største løft i forhold til kultur- og idrettsbevilgninger. Barn og ungdom over hele landet vil nyte godt av at anleggsmidlene til idrett nær dobles. Idrettslag vil få tilført penger. Den kulturelle skolesekken vil få 170 mill. kr. Bibliotek, bygg og aktiviteter i barne- og ungdomsorganisasjoner vil kunne nyte godt av denne omleggingen. Det vil bety enormt for barn og unges oppvekstvilkår, for forebyggende arbeid og for muligheten til utøvelse av ulike aktiviteter. Samtidig er bevilgningene til kultur på statsbudsjettet fra tippemidlene uforandret, der går det like mye penger som før. Derfor er det ganske overraskende å lese i Bergens Tidende den 29. april, hvor kulturministeren sier følgende: «Det gjer meg engsteleg at den etablerte institusjonskulturen … kan verta nødt til å betala ein del av dette.» Mitt spørsmål er om kulturministeren kan forklare hvordan den etablerte institusjonskulturen skal betale for dette, når det går like mye penger fra tippemidlene inn på kulturbudsjettet som før.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Nå er det for det første ikke riktig at den etablerte institusjonskulturen ikke nyter godt av den omleggingen som vi gjør, for bl.a. Den kulturelle skolesekken går jo ut på at barn og ungdom rundt omkring i norske grunnskoler skal besøke teater og orkester, skal se film og oppleve ulik kultur, noe som også vil komme etablerte institusjoner og etablerte kulturarbeidere og kunstnere til gode. For det andre: Det skal gå like mye penger fra tippemidlene inn på statsbudsjettet nå som før, så det skal ikke være grunn til å kutte en eneste krone i statsbudsjettet med denne omleggingen. Jeg aksepterer fullt ut at Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene på tross av at de har snakket mye om frivillighet, går imot denne historiske økningen til frivillige kulturorganisasjoner og til idretten, men det jeg ikke skjønner, er hvorfor kulturministeren, som burde vært forkjemperen for institusjonskulturen, i Bergens Tidende 29. april faktisk bruker denne omleggingen som et argument for å kutte i bevilgningene til teater og orkester og i de ordinære kulturbevilgningene over statsbudsjettet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Som Trond Giske er klar over – etter å ha fortalt kor mykje velsigning desse pengane kjem til å spreia ut over landet, og eg håpar han har rett i det – skal rekninga òg betalast. Eg har ikkje finlese den siste innstillinga frå komiteen, og det som skal opp til debatt – eg har ikkje kome så langt enno – men ut frå eitt av dei utkasta eg las, fekk eg inntrykk av at dei midlane som skulle overførast, ikkje skulle gå ut over dei same tiltaka som i dag får midlar over statsbudsjettet. Dermed skal sjølvsagt dei tiltaka som får ekstramidlar, tilførast nye midlar som følgje av dette vedtaket, og ikkje kuttast i på andre måtar. Men slik eg har forstått innstillinga, og no kan sikkert representanten Giske retta meg om eg har forstått det feil, vil ikkje desse midlane gå til alle kulturtiltak. Og det er alltid ein dragkamp i regjering om å få pengar til sitt budsjett. I og med at den etablerte kulturen ikkje er med i tippenøkkelen og i den omfordelinga, kan det bli ein hard dragkamp for meg å halda ved lag løyvingane til desse føremåla når alle dei andre departementa skal vera med og slåss for sine prioriteringar. Vi veit jo det at sjølv om stortingsfleirtalet har kome fram med ein nøkkel, og kome fram med forslag til inndekning, så må pengane på plass likevel. Det er då eg er uroa, og det har eg vore så ærleg å seia at eg er.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Eg kan forsikra representanten om at eg ikkje kjem til å foreslå eit einaste kutt, men representanten har sjølv sete i regjering og kjempa for midlar til sine saker. Det som undrar meg i denne saka, er det trykket som representanten Giske og Arbeidarpartiet har lagt på denne saka etter at dei sjølve gjekk ut av regjeringskontora og ikkje må betala rekninga – det gjeld både forsking og på andre område. Eg er veldig glad for alle pengar som kjem, både til frivillige organisasjonar og til idretten, og kven det no måtte flyta over, men eg er uroa for dei som skal betala rekninga. Arbeidarpartiet i regjering har aldri lagt fram eit heilskapleg opplegg i forhold til endringar i tippenøkkelen. Dei hadde godt høve til det då dei la fram sitt forslag til statsbudsjett i haust. Dei gjorde det ikkje. No går dei inn for ei ordning der dei sjølve ikkje må finna inndekning på statsbudsjettet. Alle veit at dersom vi skal halda handlingsregelen, vil ein auke i Forskingsfondet og meir pengar til forsking gå ut over andre ting på statsbudsjettet. Så enkelt er det, og så vanskeleg er det. Difor kan eg ikkje berre gleda meg på vegner av dei frivillige organisasjonane og idretten. Eg har òg ei viss form for uro i forhold til totaliteten i budsjettet når denne tippenøkkelendringa blir vedteken.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Nei, sjølvsagt ikkje. Isolert sett er dette flotte tiltak, både til idrett og organisasjonar, og eg synest det er kjempebra. Men det er ei underliggjande uro i meg, og det er ei uro som Per Sandberg aldri har måtta bera i seg. Desse midlane skal finansierast. Skal det gå ut over skule? Skal det gå ut over forsking? Skal det gå ut over samferdsel? Skal det gå ut over den delen av institusjonskulturen som ikkje er omfatta av Den kulturelle skulesekken? Skal det gå ut over pressestøtta? Kanskje er representanten glad for nokre av desse forslaga. Eg er ikkje glad for nokon av dei. Vi har ein pott med pengar til å bruka dersom ein skal halda seg innanfor handlingsregelen. No er eg klar over at Framstegspartiet ikkje bryr seg så veldig mykje om det, men det undrar meg at eit parti som Arbeidarpartiet, som er veldig sterk på at ein skal handtera dette innanfor handlingsregelen, går så sterkt ut. Ved neste års statsbudsjett er det store utfordringar på grunn av allereie vedtekne endringar. Det er det som ligg under mi uro, og det dempar gleda over det som vil gå til idretten og organisasjonane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Som medlem av finanskomiteen trudde eg Øystein Djupedal var klar over at desse 9 milliardar kr er eit forslag frå Arbeidarpartiet til fjerning av investeringsavgifta. Eg er glad for det forslaget. Det er Arbeidarpartiet som føreslår at det skulle innførast frå 1. oktober, etter forhandlingane med sentrumspartia i fjor. Eigentleg skulle det innførast frå 1. april, men dei utsette heile innføringa til 1. oktober, slik at rekninga for 2003 blir på ca. 9 milliardar kr, inkludert avskrivningsregelendringar som gjer at rekninga blir så stor. Dette er ikkje endringsforslag som Høgre har trumfa gjennom. Det er endringsforslag som eg er einig i, men som eigentleg skulle ha vore innført frå 1. april, dersom Arbeidarpartiet hadde gjort det som vi avtalte med dei i budsjettforhandlingane som vi hadde hausten 2001. Eg seier igjen: Eg har lese innstillinga, men det er ikkje sikkert eg har lese det siste utkastet til den. Slik som eg oppfatta det, har ein verna ein del av kulturen, men ikkje heile kulturen. Det er difor eg har gitt uttrykk for noko uro over resultatet for kulturen i det heile og for resten av statsbudsjettet også.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
For det fyrste er eg glad for at representantane les artiklane som eg har på trykk i avisene. Det er bra. For det andre vil eg gjerne seia at det er heilskapen i budsjettet eg er uroa for. Det som er inngjerda i innstillinga, og som blir vedteke her i Stortinget, er eg ikkje uroa for, det er eg glad for. Men rekninga må betalast, og det er no eingong slik, og det trudde eg at ein representant frå Arbeidarpartiet var klar over, at det er ikkje berre å ausa ut meir pengar på alle gode tiltak når vi allereie, som det òg står i den artikkelen, har låst budsjettet for neste år med ganske mange milliardar. Representanten Giske, som representerer det same partiet som Torny Pedersen, er veldig klar over at ein i budsjettbehandling og i kamp mellom dei ulike departementa kjempar om kronene til mange gode tiltak. Eg skal kjempa med nebb og klør for kulturen. Det kan eg lova representanten at eg skal gjera. Men eg veit òg at den økonomiske situasjonen til neste år ikkje blir så enkel på grunn av at mange ting er bundne opp. Difor har eg gitt uttrykk for uro, og den uroa har eg i meg, trass i alle dei spørsmåla eg har fått frå representantane her i dag.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Her føler eg at ein konstruerer opp ei problemstilling som er heilt feil. Poenget er, som eg òg har streka under, at det vedtaket som vart gjort, isolert sett er bra. Men vi veit òg at når vi skal jobba med budsjett, må vi ha ein totalitet i budsjettet som er innafor visse rammer. Mi oppgåve blir å kjempa for kulturen. Men det blir tyngre å kjempa for den delen av kulturen som ikkje er innramma i vedtaket, fordi eg veit at det blir tøffe tak i forhold til budsjettet. Dette er tal som er offentleg kjende. Alle her i denne salen kjenner dei. Det er difor det undrar meg at eit parti som Arbeidarpartiet, som òg kjenner til desse summane, står på i denne saka når dei aldri har prøvt å leggja fram slike endringar mens dei sjølve stod for inndekkinga. Det er lett å overføra utfordringane til andre og stå for auka overføringar av midlar når ein sjølv ikkje må ta ansvar for heilskapen i det budsjettet som blir lagt fram.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Dette er ei av dei sakene som ligg i revidert, der vi faktisk har foreslått 7 mill. kr, og vi skal jobba vidare med saka. Eg er einig med representanten i at det er viktig å bevara mykje av den kunnskapsbasen som er. Det er mange andre kunnskapsbasar på tale, så det er litt annleis no enn det var for kort tid tilbake. Det ligg 7 mill. kr inne i revidert. I og med at det er ei «revidert sak», vil eg foreslå at ein tek diskusjonen når revidert budsjett blir behandla.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-05-15:
Fyrst vil eg seia at 7 mill. kr er 7 mill. kr meir enn det arbeidarpartiregjeringa la fram i sitt forslag til budsjett i haust. Vi er i gang, og i samarbeid med utdannings- og forskningsministeren og næringsministeren vil vi føra denne jobben vidare.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg hører statsråden er bekymret for hva som blir igjen til de andre etter det vi har gjort med tippemidlene. Da vil jeg minne henne på landsmøtet til Høyre der Per-Kristian Foss hadde både skattelette og mer til å love ut. Jeg kunne tenke meg at statsråden var en av dem som fikk utdelt mer midler til kultur hvis bekymringene er så store. Men tilbake til artikkelen i Bergens Tidende fra 29. april, der kulturministeren sier videre at hun er uroet for kulturen, og at mer penger til kulturen ikke gjør det lettere for kulturministeren å kjempe kulturens sak. Da må jeg få lov å spørre: Hvordan kan statsråden forklare at det å få 420 mill. kr mer til kultur for barn og ungdom gjør det vanskelig å kjempe kulturens sak? Da skjønner jeg at overskriften i denne saken, at statsråen har hodepine, er konstruert.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-05-15:
Dette utviklet seg til å bli en litt overraskende debatt, særlig når statsråden velger å bruke interne budsjettdragninger mellom fagstatsråder som begrunnelse for tilbakeholdenhet når det gjelder å følge opp de eventuelle vedtak Stortinget måtte fatte. Det synes jeg er en meget overraskende måte å håndtere et slikt spørsmål på. Pr. definisjon interesserer det ikke Stortinget hvilke interne budsjettdragninger fagstatsrådene måtte ha, og hvilke diskusjoner de må ha seg imellom. Pr. definisjon kommer Stortinget til å fatte et vedtak, der man ønsker at en større del av tippemidlene skal gå til kultur og idrett, og man sier også at sektorbudsjettene ikke skal bli skadelidende. Da blir det Regjeringens oppgave å følge opp det vedtaket Stortinget har fattet. Spørsmålet man må stille seg etter denne runden, er: Vil Regjeringen følge opp det vedtaket, eller er det slik at Regjeringen har et problem med å følge opp Stortingets vedtak? I så fall tror jeg kanskje Regjeringen står overfor et større problem.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg har et spørsmål til kulturministeren. De store norske leksikonverk har vært en kilde til kunnskap for mange generasjoner og for alle aldersgrupper. Nå står disse i fare for å forsvinne fordi det ikke er økonomisk lønnsomt verken i bokform eller på Internett. Uten offentlig engasjement og økonomisk innsats vil en del av den nasjonale hukommelse forsvinne. Arbeiderpartiet og andre partier her i Stortinget er opptatt av å sikre slike nasjonale kunnskapskilder på nett, både ut fra hensynet til norsk språk, historie og kulturarv, og for at dette skal kunne stilles til fri disposisjon for bl.a. skoler og biblioteker. Men – vil jeg understreke – det haster. Hva gjør Regjeringen for å følge opp Arbeiderpartiets og Stortingets ønsker?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg takker for svaret. Her henviser kulturministeren til revidert, men det er jo en sak som har ligget i Regjeringen det siste halve året etter klare føringer i Stortinget. Jeg henviser til både en enstemmig innstilling fra kulturkomiteen og et flertall i utdanningskomiteen som sier at en ber Regjeringen sikre tilgang til oppdaterte leksikonbaser til bruk i skoler og bibliotek, og sikre at en oppretter en nasjonal kunnskapsbase. Det som Regjeringen har servert i revidert, holder ikke mål i forhold til ønskene fra Stortinget. Jeg tolker kulturministeren dit hen at hun ikke har lagt saken på is, men at det er det første steget. Jeg vil da bare gjenta spørsmålet: Vil kulturministeren følge opp de klare føringene som er gitt fra Stortingets side når det gjelder nasjonal kunnskapsbase? Og – i konklusjon: Det vil dreie seg om å sikre en felles nasjonal base for leksikon.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-05-15:
«Delar av næringslivet slit i dag med å skaffe fagarbeidarar med yrkesfagleg bakgrunn. Fleire bedrifter har prøvd å skaffe fagarbeidarar frå land utanfor EU/EØS-området, men det har vist seg svært vanskeleg for desse å få arbeids- og opphaldsløyve. Kva vil statsråden gjere for å redusere vanskane med å få arbeids- og opphaldsløyve for fagarbeidarar til industrien?»
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-05-15:
Eg takkar for svaret. Det er eit faktum at fleire fagutdanningar har svært få søkjarar her i landet, og det er jo det som er med og skapar problem for industrien. Eg kan nemne skipsverftsindustrien, slakteri osb. Der er det veldig få som blir utdanna her i landet, slik at det faktisk er heilt umogleg å skaffe arbeidskraft i Noreg. Og for industrien som då er heilt avhengig av yrkesfagleg utdanna folk, skapar det problem f.eks. når dei arbeider på kontraktar med korte fristar. Problema arbeidsgjevarane møter når dei prøver å skaffe folk utanfor EØS-området, er at behandlingstida framleis er veldig lang. Og som sagt, med korte fristar og kontraktar har dei ikkje tid til å vente eit halvt år eller eit år for å få tak i arbeidarane. Ei anna sida er òg at arbeidsgjevarane har opplevd at det blir diskusjon med innvandringsstyresmaktene om kva som er fagutdanning. Og når dei då skal ta den diskusjonen, skapar det både irritasjon og store problem. Kva vil statsråden gjere for å avhjelpe akkurat dei problema?
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-05-15:
Det er òg fleire bedrifter som har prøvd å løyse mangelen på arbeidskraft ved å ta inn fagarbeidarar, bl.a. asylsøkjarar, som alt er i landet. Fleire av asylsøkjarane har relevant utdanning, dei har god fagkunnskap, og dei er villige til å gjere ein jobb. Tilbakemeldingane frå arbeidsgjevarane er at dette er positivt for arbeidsplassen, og dei har veldig god erfaring med slik arbeidskraft. Så opplever arbeidsgjevarane at desse arbeidstakarane på kort varsel blir kasta ut av landet. Det stiller bedriftene i ein ganske håplaus situasjon når dei har sopt arbeidsmarknaden og ikkje har funne folk, og når dei dei har lært opp og som har kome godt inn i miljøet, må reise. Har statsråden tenkt å sjå nærare på desse problemstillingane? Og har statsråden ei løysing på akkurat den typen arbeidskraft, slik at arbeidsgjevarane ikkje kjem i den vanskelege situasjonen som vi har mange eksempel på?
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-15:
Regjeringen ønsker som kjent å åpne for økt arbeidsinnvandring til Norge fordi mange bransjer ikke klarer å rekruttere tilstrekkelig arbeidskraft fra det innenlandske arbeidsmarkedet eller fra EØS-området. Regjeringen arbeider derfor for tiden med å utrede muligheter for utvidet adgang til å gi arbeidstillatelser til ufaglærte. Utlendingsloven og -forskriften ble endret med virkning fra 1. januar 2002. Reglene for arbeidstillatelser for spesialister ble da myket opp betraktelig. Faglært arbeidskraft regnes i utgangspunktet her som spesialister. Det ble bl.a. innført en kvote på 5 000 spesialisttillatelser for inneværende år, som gjør at arbeidsgiver nå kan rekruttere spesialister rett fra utlandet uten først å måtte forsikre seg om at stillingen ikke kan besettes med innenlandsk arbeidskraft. Det ble også innført jobbsøkervisum til Norge, slik at utenlandske arbeidssøkere kan komme til Norge og lete etter jobb her. Videre er det åpnet for at spesialister kan søke om arbeidstillatelse mens de oppholder seg i riket. Hovedregelen ellers er som kjent at arbeidstillatelse skal være gitt før utlendingen kommer til Norge. Enkelte utvalgte utenriksstasjoner har dessuten fått myndighet til å innvilge arbeidstillatelser, slik at søknadsprosessen kan gå raskere og smidigere for spesialister som oppholder seg i disse landene. Dette har trådt i kraft fra 1. mars ved sju ulike ambassader i utlandet. Lovgivningen legger nå godt til rette for å rekruttere faglært utenlandsk arbeidskraft. I utgangspunktet skal ikke fagarbeider med jobbtilbud ha problem med å få arbeids- og oppholdstillatelse forutsatt at det er mangel på den typen fagarbeider i det norske markedet. Saksbehandlingen er forenklet, saksbehandlingstidene er gått ned. Jeg ser av denne grunn pr. i dag ikke behov for å foreta ytterligere endringer i denne delen av regelverket. Jeg legger opp til en evaluering av de nevnte regelverksendringene etter en tid for å se om intensjonene bak endringene er oppnådd. De erfaringer representanten refererer til i spørsmålet, er viktige å få dokumentert nærmere for å vite om dette er saker som omhandler tidspunktet før forenklingene, eller om det er problemer/forsinkelseselementer vi i dag ikke har oversikt over, og som fortsatt eksisterer.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-15:
Saksbehandlingstiden er betraktelig kortere i dag enn det representanten påpekte. I tillegg har vi gitt sju ambassader i utlandet, bl.a. de norske ambassadene i de tre baltiske stater mulighet til å utstede arbeidstillatelser for spesialister. Det gjør at det blir mulighet til å få behandlet søknadene raskt. Spørsmålet om hva fagutdanning er, er vanskelig. Det er et av de problemene vi adresserer i temaet om vi skal åpne for ufaglært arbeidskraft, og der vi i disse dager går ut med et høringsdokument hvor spørsmålet er hvem som definerer hva en faglært arbeider er. Det er i dag definert ut fra at utlendingsmyndighetene kan kontrollere om det faktisk er en fagarbeider det er snakk om, som har en formell utdannelse som når de målene. Et av de temaene vi legger ut for høring, er spørsmålet om det i større grad skal være arbeidsgiveren som definerer om fagopplæringen er god nok til at de vil kalle dem fagarbeidere.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-15:
Statsråden har ikke tenkt å gjøre endringer i forhold til at asylsøkere som søker om arbeidstillatelse etter at asylsøknaden deres er avslått, vil kunne få åpning for det. Det er i tråd med det vedtaket som Stortinget fattet ved lovbehandlingen i juni i fjor ved endringer i utlendingsloven. Et flertall på Stortinget vedtok at hvis man først hadde søkt om asyl, skulle det ikke kunne åpne for at man søkte om arbeidstillatelse fra landet – man må altså ut, og så i tilfelle søke tilbake hit. Bakgrunnen for det er hensynet til det norske asylinstituttet. Det er viktig for oss å sende ut signaler om at man ikke kan komme til Norge, bo på et asylmottak, få en midlertidig arbeidstillatelse og senere opparbeide seg muligheten til å få bli i Norge fordi man allerede har fått en arbeidskontrakt. Det ville undergrave asylinstituttet. Det ville betydd at flere hadde kommet hit og med kost og losji fra den norske stat faktisk vært arbeidssøkere. Det mener vi vil være umulig. Hvis vi skulle ha gjennomført en slik ordning, ville man samtidig måttet forby midlertidig arbeidstillatelse for asylsøkere, om man skulle være mer åpen for å løse det på dette området. Vi har valgt det andre, ved å si at det er positivt at folk har arbeidserfaring, men da blir det den belastningen som det er, av hensyn til at vi må få ned antall asylsøkere med ubegrunnede søknader.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren: «Det tollbaserte vernet for poteter er et virkemiddel som skal gi den norske potetproduksjonen importbeskyttelse. Importavgiften dobles i perioden 15. mai–15. juli, selv om det ikke er norsk produksjon eller helt marginal produksjon i dette tidsrommet. Avgiften bidrar til å skade omsetningen av senere norsk potetproduksjon fordi markedet må opparbeides på nytt. Vil statsråden fjerne det tollbaserte vernet i den aktuelle perioden?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-05-15:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette var meget positivt og vil bidra til at tilliten til den norske landbrukspolitikken ikke blir dårligere enn den er i dag. Jeg vil påstå at med den regelen som har gjeldt i tidsrommet fra 15. mai – forresten dags dato – og to måneder fremover, når man ikke har en egen potetproduksjon å beskytte, skal forbrukeren helt unødvendig behøve å betale høyere priser for kvalitetsprodukter. Det tjener heller ikke bøndene selv, for hvis jeg skal tro bransjen og NorgesGruppen, er det bedre for norske produsenter at man har et relativt høyt forbruk av poteter – vi vet jo alle at det forbruket har gått ned de siste årene – for å sikre avsetningen av norske poteter når de kommer på markedet utover i juli. Så her er det et steg i riktig retning som tjener både forbrukere og bønder, og det er jeg meget tilfreds med.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-05-15:
Det tollbaserte importvernet for poteter er en forutsetning for å sikre avsetningen av norsk potetproduksjon og mulighetene for uttak av norske målpriser. Tollsatsene varierer gjennom året. Dagens administrering av tollsatser innebærer at maksimal tollsats i perioden 16. juli–14. mai er 1,12 kr/kg, mens maksimal sats for nypoteter i perioden 15. mai–15. juli er på 2,17 kr/kg. Landbruksdepartementet ser behov for en mer fleksibel administrering av tollvernet for nypoteter i den tiden det ikke er norske poteter på markedet. Redusert tollbelastning i denne perioden kan bl.a. gi grunnlag for reduserte priser til forbrukerne. Statens landbruksforvaltning fikk således 3. mai i år instruks om at tollsatsen på nypoteter skulle administreres ned fra maksimalt 2,17 kr/kg til maksimalt 1,12 kr/kg umiddelbart etter at det er slutt på norske lagringspoteter. Ifølge Statens landbruksforvaltning vil dette trolig skje i løpet av kommende uke. Samtidig vil vi fortsatt ivareta hensynet til norsk potetproduksjon der målpris er avtalefestet fra uke 26. Det skal derfor praktiseres en tollsats på 2,17 kr/kg fra to til to og en halv uke før norske nypoteter kommer på markedet. Landbruksdepartementet legger således opp til en endret praktisering av tollvernet for poteter inneværende sesong. Dette skal hindre tollbelastning som ikke kan begrunnes med hensynet til avsetning av norsk produksjon innen de begrensninger målprisen setter. Vi vil følge markedsutviklingen og tilpasningen til markedsaktørene nøye framover for best mulig å kunne vurdere tollvernet for denne sektoren.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-05-15:
Jeg kan bare si meg enig med alt det spørreren har gitt uttrykk for. Det er slik at vi, på bakgrunn av dette initiativet og de behovene departementet selv ser, har endret praktiseringen slik at vi kan få billigere importpoteter til norske forbrukere i den perioden det ikke finnes noe alternativ. Vi gleder oss alle til nypotetene fra utlandet, og ikke minst gleder vi oss til de norske nypotetene når de kommer.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
«En lagdommer i Borgarting uttaler i Dagsavisen 4. mai i år at dommerne ikke har fått noe særlig orientering om samfunnsstraffen, og at de vet lite eller intet om dens innhold. Dommeren er videre bekymret for manglende kursing og informasjon. Hva vil statsråden gjøre for at samfunnsstraffen kan tas mer i bruk?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror vi er veldig enige om intensjonene. Det er avgjort viktig særlig i en tid hvor vi står overfor store soningskøer og behovet for å finne alternative reaksjonsformer. Kanskje også i forhold til dem som sliter ute og som blir straffedømt, og som har et akutt behov for rehabilitering og for å stifte bekjentskap med andre miljøer, er det viktig å få en annen type reaksjon. I så måte er jeg glad for justisministerens vinkling og tilnærming til problemet. Jeg er også glad for, og jeg tror det er riktig, at man nå øker informasjonsmengden så vi ikke får oppleve flere dommere som sier det jeg siterte i mitt hovedspørsmål. Men det bør også stilles spørsmål om justisministeren her er interessert i å følge opp, ikke bare i forhold til informasjon, men for å skape økt fokusering gjennom å gi denne samfunnsinstitusjonen mer ressurser i de årene som kommer.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Ja, vi har et felles engasjement i forhold til dette. Det kunne vært interessant å høre hva som er Justisdepartementets målsetting her, om man faktisk ønsker å snu den uheldige utviklingen som var i forhold til de siste erfaringene vi gjorde rundt samfunnstjeneste, all den tid vi vet at dette både som straff og som kontaktflate for de domfelte overfor det vanlige samfunnet, og som for så vidt også inneholder et ris bak speilet, fungerer som et middel for å skape rehabilitering. I den anledning – ser justisministeren for seg noen mulighet for at vi kan utvide anvendelsesområdet for samfunnsstraffen, slik at vi faktisk kan bruke samfunnsstraff ikke bare fordi vi mer setter det i fokus, men fordi vi faktisk utvider anvendelsesområdet?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Straffegjennomføringsloven og de nye regler om samfunnsstraff i straffeloven §§ 28 a flg. trådte i kraft 1. mars 2002. Det er viktig at samfunnsstraff nå blir benyttet som alternativ til fengselsstraff. Kriminalomsorgen har iverksatt en rekke tiltak for å sikre opplæring til egen etat og tilrettelegge tiltak for å imøtekomme behov for informasjon og opplæring til øvrige ledd i strafferettskjeden. Samfunnsstraffen er et særlig prioritert område i denne forbindelsen. Justisdepartementet gav regiondirektørene i Kriminalomsorgen høsten 2001 pålegg om å sikre at den enkelte friomsorgsenhet utviklet lokalt informasjonsmateriell tilrettelagt for påtalemyndighet og domstolene. Departementet har også nedsatt en sentral rådgivningsgruppe som sikrer oppfølgingen av informasjonsbehov. Regiondirektørene i Kriminalomsorgen har blitt informert om gruppens opprettelse og at denne skal bistå regionene i veiledning og markedsføring av ordningen. Det er laget en faktabrosjyre om samfunnsstraffen. Det er informert om denne i brev til domstoler, påtalemyndighet og advokatforening. Departementet har for øvrig begynt utsendelsen av brosjyren. Regiondirektørene er dessuten pålagt å sikre at friomsorgsenhetene oppretter lokale rådgivningsgrupper bestående av deltakere fra påtalemyndighet, statsadvokatembetet, domstol og Kriminalomsorgen. Departementet har informasjon om at de fleste enhetene har opprettet disse gruppene, og de siste vil være på plass i løpet av sommeren. De lokale rådgivningsgruppene skal bl.a. sikre at samfunnsstraffen utvikler seg i overensstemmelse med lov- og regelverk. Det er utviklet et eget informasjons- og undervisningsmateriell om samfunnsstraffen. Regionadministrasjonene har fått tilsendt dette, og bruker det i møter med påtaleenheter og domstoler. Departementet er kjent med at regionadministrasjonene og flere friomsorgsenheter har arrangert samlinger med bl.a. representanter fra domstolene. Som eksempel kan jeg nevne at lagdommer Anne Magnus fra Borgarting lagmannsrett er medlem av den lokale rådgivningsgruppen for samtlige friomsorgsenheter i Oslo. De gjennomførte sitt første møte 19. april, og skal gjennomføre felles samlinger om samfunnsstraffen for Oslo og Østfold. Innen kort tid vil domstolen også motta retningslinjer for samfunnsstraffen. Disse gir en detaljert gjennomgang av samfunnsstraffen som straffereaksjon. Kriminalomsorgen har som klar målsetting å imøtekomme og prioritere forespørsler fra domstolene om informasjon om samfunnsstraffen og dens innhold. Dette ble det gitt uttrykk for i brev av 9. april d.å. fra departementet til samtlige domstoler, påtaleenheter og Advokatforeningen. Om samfunnsstraff skal idømmes i konkrete tilfelle, må det være opp til domstolene å avgjøre. Men forholdene er nå lagt til rette for at samfunnsstraffen brukes, og jeg forventer at samfunnsstraffen tas i bruk etter lovens intensjoner.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Når det gjelder ressurstildeling, så tror jeg ikke jeg skal svare på det pr. spørsmål i spørretimen, selv om jeg selvfølgelig er enig med representanten i at bruk av samfunnsstraff er viktig. Jeg tror vi deler absolutt alt som handler om hensiktene med dette, både at det kan være en riktig straffemåte, og at det også er fornuftig i forhold til de soningskøene vi har. Vi er også enige om at det er viktig å gi særdeles grundig informasjon, det legger jeg veldig vekt på, og vil selvfølgelig følge opp dette. Jeg har ved besøk i en del friomsorgsenheter selv erfart hvordan man jobber med informasjonen, hvor aktiv man er, og også hvordan man faktisk legger til rette for at samfunnsstraffen skal få et opplegg som gjør at politi og påtalemyndighet kan tro på at dette er noe som de kan benytte seg av, og som faktisk fungerer. Det har jeg undersøkt bl.a. ved besøk i Rogaland, og har også fått en grundig innføring i dette i Vestfold. Når det gjelder samfunnsstraff til nå, kan jeg opplyse at etter det lille forsøket vi har gjort på å registrere, ser det ut til at det til nå er avsagt 50 dommer etter 1. mars – så representanten kan få med det når vi har dette felles engasjementet for denne samfunnsstraffen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Det er helt riktig som representanten sier, at den tidligere ordningen hadde klare svakheter. Derfor er jo samfunnsstraffen også innført bl.a. som et svar på dette, og med ønske om også å ha dette som en reaksjonsmåte i straffeloven § 28 a, som trådte i kraft, som jeg sa, 1. mars i år, så den har ikke hatt lang virketid. Jeg håper at den skal virke slik som det bl.a. kom fram gjennom Stortingets behandling av saken. Jeg vil høste erfaringer med den en tid før jeg trekker konklusjoner om hvordan den skal brukes videre. Men jeg er svært opptatt av at det som var hensikten ved stortingsbehandlingen, blir fulgt opp. Jeg tror at det svært avgjørende nå er at påtalemyndighet og domstoler kjenner godt nok til straffen, og at de kan vite at det foreligger opplegg som de kan stole på og som blir iverksatt lokalt. Det har jeg selvfølgelig et ansvar for å følge opp videre, og det vil jeg også gjøre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Unge som står i fare for å bli utsatt for tvangsekteskap, befinner seg i en særlig vanskelig situasjon og vil i enkelte tilfeller ha behov for omfattende beskyttelsestiltak. Regjeringen er klar over situasjonen og arbeider ut fra et bredt spekter av tiltak. Jeg viser her til Regjeringens handlingsplan mot tvangsekteskap, som senest ble oppdatert 4. april i år. Av viktige og virkningsfulle beskyttelsestiltak kan nevnes bruk av besøksforbud, adressesperre, navneendring, voldsalarm og andre politioperative tiltak dersom situasjonen krever det. Når det gjelder den konkrete saken representanten Rui viser til i sitt spørsmål, er det, slik det refereres til fra media, benyttet adressesperre som beskyttelsestiltak. Adressesperre fremkommer i to graderinger, «fortrolig» og «strengt fortrolig», og skal, dersom den fungerer etter intensjonen, bidra til å gi den trusselutsatte personen et vern mot at vedkommendes adresse oppgis til private personer og institusjoner. I dette konkrete tilfellet kan det se ut til at rutinene har sviktet. Jeg vil derfor i samarbeid med finansministeren, som ansvarlig for folkeregistrene, ta initiativ til å gjennomgå rutinene for varsling om adressesperre for å sikre at dette beskyttelsestiltaket fungerer slik det er forutsatt. I tillegg vil jeg i løpet av våren legge fram for Stortinget et forslag til endring i politiloven som vil gjøre det mulig for personer utsatt for alvorlige trusler, å få ny identitet med bl.a. nytt personnummer. Dette er et svært inngripende virkemiddel, som bl.a. kan innebære at den angjeldende person må være villig til å bryte all kontakt med sitt tidligere liv. Men en slik konsekvens vil i ekstreme tilfeller kunne være nødvendig for å trygge en persons liv og sikkerhet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Det representanten Rui spør om, må besvares med ja. All erfaring tyder på at det er slik. Konsekvensen av det er at politiet i løpet av den seneste tid har fått en ny instruks om hvordan man skal håndtere vold i nære relasjoner, instruks om familievoldskoordinator, som også inkluderer spørsmålet om tvangsekteskap, og at det i handlingsplanen mot tvangsekteskap er lagt opp til en omfattende skolering av – skal vi si – voksne fagfolk, som i ulike deler av sitt yrkesaktive liv møter dem det gjelder. Det kan være i helsesektoren, i skolen og andre steder. Jeg har selv møtt mennesker som har vært rådville, og som jeg har prøvd å hjelpe så godt jeg har kunnet. Min opplevelse av det som ligger i representanten Ruis spørsmål til meg, er at det er behov for en betydelig kompetanseheving for å forstå den – skal vi si –psykologiske, alvorlige og kulturelle situasjonen som den som er utsatt for tvangsekteskap, opplever det som. Det er behov for en opprusting, og jeg kan bekrefte at det satser vi på fra Regjeringens side.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Representanten Rui og jeg deler fullt ut synet på hvor viktig primærhelsetjenesten er, hvordan en del av dens yrkesutøvere når mennesker med en innsikt og fortrolighet som er helt uvurderlig. Vi deler også oppfatningen av hvor viktig f.eks. skoleverket er – vanlige lærere, rådgivere. Disse ulike gruppene må vi nå på en slik måte at de ikke bare blir rådville og hjelpevillige, men slik at de får hjelp til å vite hvordan de skal håndtere dette – eventuelt hvor de kan henvende seg – og samarbeide med andre. Fra Justisdepartementets side vil jeg særlig understreke det ansvaret som straffesakskjeden, rettskjeden, har. Derfor vil jeg igjen vise til en ny instruks om vold i nære relasjoner og til familievoldskoordinatorer, som gjelder politiets arbeid, men også til politiets arbeid opp mot det å være påtalemyndighet i særlig alvorlige situasjoner.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
I spørsmålet etterlyses en hjemmel i husleielovgivningen for å gi utleiere et bedre rettsvern overfor kriminelle leietakere. Husleielovgivningen hører inn under Kommunal- og regionaldepartementet, og Justisdepartementet har derfor forelagt saken for dette departementet. Jeg vil innledningsvis bemerke at det er riktig at politiets opplysningsplikt overfor allmennheten er begrenset. Spørsmålet om varsling til offentlige myndigheter eller private om personer som er dømt for pedofili eller andre kriminelle handlinger, stiller politiet overfor et dilemma der viktige interesser må veies mot hverandre. Samfunnets behov for vern mot alvorlig kriminalitet må veies opp mot de belastninger det vil være for vedkommende at politiet sprer sensitiv informasjon om hans legning og tidligere straffedommer, og den krenkelse av personvernet et slikt varsel vil innebære. Dersom det imidlertid er klart at det foreligger en reell fare for at barn vil bli utsatt for seksuelle overgrep, må hensynet til den pedofile vike dersom det ikke foreligger andre muligheter enn å varsle for å forhindre overgrepet. Det vil derfor, etter omstendighetene, kunne være forsvarlig å varsle en utleier om at leietakeren hans er domfelt for pedofili. Dette er særlig aktuelt hvis utleier selv har mindreårige barn. Ved å varsle den som direkte eksponeres for den risiko den pedofile utgjør, vil man kunne forebygge en eventuell straffbar handling. Varselet vil ikke i seg selv være noe grunnlag for å kreve utkastelse av leiligheten. Utleieren kan leie ut husrom til hvem han vil. Før utleieren bestemmer hvem som skal få leie bolig, kan utleieren innhente relevante opplysninger om leietakeren. Slik informasjon kan innhentes både fra den leiesøkende direkte eller fra eventuelle referanser. Som utgangspunkt må utleieren være berettiget til å stille spørsmål om eventuell kriminell bakgrunn, og leietakeren vil ved dette få en klar oppfordring til å opplyse om forhold som kan være av betydning for leieforholdet. Hvorvidt utleieren i ettertid kan bringe leieforholdet til opphør under henvisning til at leietakeren har fortiet opplysninger som ville ha vært avgjørende for inngåelsen av leiekontrakten, f.eks. om en kriminell fortid, beror på en konkret vurdering av hver enkelt sak. For å kunne si opp en leieavtale må det foreligge en lovlig oppsigelsesgrunn etter bestemmelser i husleieloven. Dersom leietakeren har fortiet opplysninger som han måtte forstå at utleieren ville legge avgjørende vekt på ved inngåelsen av leieavtalen, vil dette etter omstendighetene kunne anses som saklig grunn for en oppsigelse. Dette kan være særlig aktuelt der utleier har mindreårige barn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Jeg har ikke på det nåværende tidspunkt noen planer om å gjøre noe med lovverket. Når det gjelder spørsmålet om husleieloven, tror jeg neppe at løsningen ligger i å endre husleielovgivningen. Jeg tror løsningen ligger i det svaret jeg prøvde å antyde – både i politiets varslingsplikt når det foreligger særlig alvorlige tilfeller, og den rettssituasjon som foreligger i forhold til hvordan utleieren kan opptre og hvilke rettigheter utleieren har i etterkant. Det er det standpunkt og det synspunkt jeg har nå. Om det så skulle vise seg å dukke opp nye momenter senere, får det være spørsmål som hører framtiden til.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-05-15:
Jeg har etter beste evne prøvd å gjøre rede for det regelverket vi har, og hvordan det kan brukes.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «I Dagsavisen 6. mai d.å. blir det opplyst at sikkerhetstiltak for unge utsatt for tvangsekteskap flere ganger har vært forgjeves. Noen av årsakene som blir framhevet, er at institusjoner som Lånekassa og Trygdeetaten ikke vet om slike sikkerhetstiltak. Hva har statsråden tenkt å gjøre for å sikre at identiteten til mennesker som er utsatt for tvangsekteskap, ikke avsløres?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg takker for svaret. Det er viktig at det ikke er ofrene for tvangsekteskap som hele tida blir skadelidende, og at tiltakene rundt dem fungerer så effektivt som mulig. Det er ingen tvil om at en del ofre har nølt med å søke hjelp nettopp fordi de tviler på at det er mulig å få nødvendig hjelp. Sjølve handlingsplanen mot tvangsekteskap retter innsatsen mot informasjon om rettigheter og lover til ungdom og foreldre og til hjelpeapparatet, mot tiltak som kan føre til økt dialog og samhandling, og mot tiltak for den enkelte slik at han kan få hjelp i den vanskelige situasjonen han er i. Dette er vel og bra. Men et annet spørsmål som denne saken reiser, er: Er det i større grad behov for kompetanse i departementer og offentlige etater, siden vi ser at det mangler rutiner og koordinering – som ministeren sier han vil ta fatt i? Er det behov for økt kompetanse i offentlige etater?
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Et lite spørsmål til når det gjelder kompetansehevinga. Vi vet at noen miljøer har kompetanse på dette området, og statsråden nevner sjøl at det er andre etater som kommer inn her. Jeg vil spørre: Er det å gå inn i en dialog med utdanningsministeren og med skoleverket en mulig måte å gi mer kompetanse og informasjon til skoleverket, til lærere, på? Jeg er også bekymret over at man i en del skoler tar vekk f.eks. helsesøster, som kunne vært en innfallsvinkel til det å inneha grad av kompetanse, og at ungdommen da kunne vite at kanskje er det dette mennesket man kan henvende seg til.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-05-15:
«I Skjeberg i Østfold har et nabolag dannet et borgervern for å kvitte seg med en pedofil nabo og leietaker. Opplysningsplikten til politiet overfor allmennheten er i dag begrenset. Kravet til rettsvern skal settes høyt. Husleielovens bestemmelser gir utleier få muligheter til å kaste ut uønskede kriminelle leietakere. Det finnes heller ingen lovhjemmel vedrørende kriminelles opplysningsplikt overfor utleier. Hva kan statsråden gjøre for at utleiere får et bedre rettsvern i loven overfor kriminelle leietakere?»
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-05-15:
Tusen takk for svaret. Det var et svært positivt svar for dem som mener at de har en pedofil i nabolaget. I Østfold er det slik at man har dannet et såkalt borgervern fordi man mente at lovgivningen var svak når man ikke hadde rett til å kaste ut en pedofil leietaker. Situasjonen var at den familien som leide ut til den pedofile, hadde barn selv. Og det førte etter en stund til at denne familien selv måtte flytte ut av huset, fordi det ble vanskelig å kaste ut en leietaker. Det ligger i lovgivningen, og da særlig i § 9-5 i husleieloven, som sier at det må foreligge «en annen saklig grunn til å si opp leieavtalen». Men jeg er i hvert fall veldig glad for den varslingen som kan skje i forhold til leietaker, og særlig det ministeren sier i forhold til fortielse, som også blir regnet som en saklig grunn til utkastelse, og at dette kan brukes i forebyggende øyemed. Jeg er veldig fornøyd med det. Jeg bare lurer på om ministeren i tillegg vil gjøre noe i forhold til lovverket, eller om han mener at det han kommer med nå, er tilstrekkelig.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-05-15:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg synes det er veldig positivt at statsråd Dørum engasjerer seg så sterkt personlig når det gjelder seksuelle overgripere generelt. Det er veldig positivt. Det er viktig at folk føler seg trygge i det nabolaget de bor. At folk må ty til folkeaksjoner som borgervern for å få rolige forhold i huset sitt, synes jeg er en veldig dårlig løsning, særlig i forhold til at politiet nå får mulighet til å varsle utleiere som eventuelt leier ut til kriminelle. Det er en presisering og en styrking av rettighetene til utleier som tidligere kanskje ikke har vært nevnt så mye. Jeg vil takke minsteren for det svaret han har gitt.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til helseministeren, som jeg forstår blir besvart av utdanningsministeren: «Dagbladet hadde 7. mai en reportasje om Bjertnes videregående skole som mistet sin helsesøstertjeneste gjennom vedtak i kommunestyret. Dette er i strid med de signaler en enstemmig sosialkomité har gitt om at skolehelsetjenesten skal være en prioritert oppgave innen helsevesenet. Helsetjenesten ved skolene er et lovpålagt tilbud, og vedtaket kommunestyret har gjort, er således i strid med loven. Vil statsråden sørge for at Bjertnes videregående skole får igjen sin skolehelsetjeneste?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-15:
Jeg takker for svaret, og er glad for at man har agert såpass klart i dette ene tilfellet – Bjertnes videregående skole. Det er, som ministeren viser til, egentlig ikke noe galt verken med lovverket eller med den politiske velvilje når det gjelder disse tingene. Men allikevel har en altså store problemer knyttet til skolehelsetjenesten. Selv om en peker på at det har vært en utvidelse av antall helsepersonell og årsverk i denne sammenheng, er det fremdeles en skrikende mangel. Det som kanskje er det mest skremmende, er at rundspørringer avdekker manglende kunnskap fra dem som skulle være tilsynsmyndighet. Det er gjort en undersøkelse blant fylkeslegene, hvor det viser seg at de har veldig liten oversikt over i hvilken utstrekning de enkelte kommuner og de enkelte skoler faktisk har helsetjeneste. Det er i hvert fall tydelig at tilsynsapparatet ikke har en tilstrekkelig aktiv holdning her i forhold til det å skulle sikre at den enkelte kommune og den enkelte skole har det helsetilbud som er lovpålagt. Spørsmålet mitt vil da være hvorvidt ministeren vil sørge for at tilsynsapparatet og fylkeslegen faktisk tar det ansvaret de har, ikke bare når det gjelder Bjertnes skole, men generelt i kommunene, for å følge opp denne loven.