Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2007-12-06:
Det går godt i kongeriket. Sysselsettingsgraden er rekordhøy. Arbeidsløsheten er rekordlav. Mange har de siste åra fått et mye bedre liv. Men la oss ikke bli så sjølforherligende at vi glemmer dem som ikke tar del i denne velstandsutviklinga. Desto verre er det for dem som står utenfor, når en ser at så mange har det godt. Og på en måte blir det vanskeligere og vanskeligere å få dem som er en del av «utenforskapet», til å bli en del av velstandsutviklinga. Derfor må det innføres målrettede ordninger, og det viktigste må være at de som har det vanskeligst, skal få det bedre. Derfor mener jeg at 1. november var en historisk dag, med innføringen av det såkalte kvalifiseringsprogrammet – en ordning som etter min oppfatning har fått altfor lite oppmerksomhet. Nå går vi altså inn med målrettede tiltak til noen av de aller svakeste i samfunnet, de som lever måneder, ja til og med år på sosialhjelp. Intensjonene med økonomisk sosialhjelp har aldri vært at folk skal leve over lang tid av den, derfor må vi nå gjøre noe. Kvalifiseringsprogrammet er et slikt virkemiddel. Det er store tall i budsjettinnstillinga fra arbeids- og sosialkomiteen, og jeg tror vi skriver budsjetthistorie i dag. Jeg er temmelig sikker på at ett enkelt budsjettkapittel aldri før i statsbudsjettets historie har vært på over 100 milliarder kr. I 2008 er utgiftene til alderspensjon 101 milliarder kr. Det er en økning fra i år på 8 milliarder kr, fra 93 milliarder kr. Økningen til uførepensjon er fra 50 milliarder kr på årets budsjett til over 54 milliarder kr til neste år. Vi har altså bare på alderspensjon og uførepensjon fra budsjettet i år til budsjettet neste år en økning på over 12 milliarder kr. Dette er enorme beløp og vil på sikt stille velferdsstaten ovenfor store utfordringer. Jeg er derfor glad for at det er stort flertall i stortingssalen for å innføre et nytt pensjonssystem – ikke fordi vi skal kutte i utgiftene til verken alderspensjon eller uførepensjon, men fordi vi trenger et pensjonssystem som på sikt er mer bærekraftig enn det dagens system er. I budsjettinnstillinga knytter opposisjonspartiene mye oppmerksomhet til avtalefestet pensjon, AFP. Det virker som om en nå ønsker AFP til livs. Jeg vil minne særlig de av opposisjonspartiene som er en del av de to pensjonsforlikene, Venstre, Høyre og Kristelig Folkeparti, om at det i begge pensjonforlikene, både i 2005 og i 2007, er slått fast at vi skal ha en avtalefestet pensjon også i det nye pensjonssystemet. Den skal tilpasses den nye folketrygden – ja. Men vi skal fortsatt ha en avtalefestet pensjon. Jeg håper ikke dette betyr at Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti vil ha omkamp om pensjonsreformen. La meg så til slutt knytte noen kommentarer til forslaget fra Regjeringa om at 67-åringer nå kan jobbe uten avkorting i pensjonen fra folketrygden. For første gang gjøres det noe med dette – vi får si – omstridte temaet, hvor det i dag er begrensninger. En kan jo tjene hvor mye en vil, men en får altså avkorting i pensjonen om en er mellom 67 og 70 år. Det gjøres det nå noe med for første gang. Vi tar ett av årskullene. Den forrige regjering gjorde ingenting. Men når jeg hører på debatten i dag, kan det jo virke som om det er nesten verre å ta ett årskull enn ikke å gjøre noen ting. For å billedgjøre det: La oss si at noen er på julebord, f.eks. representanten Martin Engeset. Etter middagen har han lyst til å gå i baren og bli påspandert tre drinker. Det blir han ikke, men han blir påspandert én drink. På julebordet i fjor ble han ikke påspandert en eneste drink. Det må jo være bedre å bli påspandert én drink enn ikke å få noen i det hele tatt, slik situasjonen var i fjor. Så jeg syns medlemmene fra de tidligere regjeringspartiene burde gå litt stillere i dørene i forhold til det forslaget som nå foreligger, om å stoppe avkortingen for 67-åringer.