Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-31:
Det interessante er at denne justisministeren også har vært samferdselsminister, og som samferdselsminister lyttet jeg til mange og alvorlige innlegg om antall ulykker i trafikken – og at dette antallet var stigende. Og det var bred tverrpolitisk enighet i denne sal om at det var så alvorlig at myndighetene måtte vurdere de fleste virkemidler. Det er det ene bakteppet i denne saken. Det andre bakteppet i denne saken er den rettsutvikling og forhistorie som er drøftet i interpellasjonen. I dette skjæringspunktet er det ikke bare slik at domstolene skal finne et balansepunkt, det skal være et balansepunkt i opinionen også. Det som det er enighet om her, er at da man i sin tid strammet inn kursen, er det mye som tyder på at man strammet inn for mye. Og så er da kjernespørsmålet: Hvordan finner man balansen? Det er f.eks. uaktsomt hvis man kjører for fort, eller i beruset tilstand eller begår andre grove forseelser. Men hva er summen av andre grove forseelser? Uten å trekke paralleller med denne lovanvendelsen er det det samme dilemmaet samferdselsmyndighetene er i når de ved prikkbelastningssystemet skal skille mellom det som er smått, og det som er stort. Det jobber man med. Jeg tror det er ganske viktig når det gjelder den avklaringen som vil skje i forhold til belastninger i veitrafikken – uten at det har noen sammenheng med de bestemmelser vi snakker om i dag – at den jobben gjøres. Samtidig er jeg innstilt på å finne balansepunktene, slik at det ikke er slik at enhver uaktsomhet, for å si det slik, skal føre til domfellelse. Men når jeg sier at jeg vil følge dette, så vil jeg følge det. Og jeg har to speilinger med meg. Jeg har den ene speilingen som representantene i salen i dag har snakket om, at det skal noe til for å bli tatt for dette. Så har jeg den andre speilingen, som også er en del av rettstilstanden i samfunnet, nemlig at samfunnet ønsker en trafikksikkerhet. Og da er det selvfølgelig slik, bare for å stadfeste det, at bilen er et nødvendig gode i dette land, det er helt selvsagt. Men den er som alle goder noe som medfører ansvar. Det er ofte slik, som jeg hørte noen kommentere, at man skal ikke bli slått i hartkorn med en alminnelig forbryter. Men poenget er når det gjelder lovverket, at det hender at noen og hver av oss av og til kan bli slått i hartkorn med andre. Denne justisministeren ble i sin tid bøtelagt for sivil ulydighet og ble da slått i hartkorn med andre. Jeg gjorde noe galt og måtte selvfølgelig gjøre opp for det. Og det er det som er hele poenget. Men jeg skjønner uttalelsene til representanter som ytrer seg, at man skal ha en kritisk vurdering av det som skjer. Man skal ikke risikere, slik det er gitt eksempler på, at enhver blir domfelt uansett hva han har gjort. Dette balansepunktet har jeg sagt at jeg vil følge på basis av rettspraksis, det innlegget jeg holdt og debatten i dag, og jeg vil ikke følge det på noen passiv måte. Jeg har tenkt å lytte aktivt til det, men jeg må snakke direkte til Stortinget om hvilke to skjæringspunkter som ligger der – noe jeg også synes representantene hver for seg fikk fram på en ryddig måte. Et eksempel er representanten Simonsen som sa: Jeg vet ikke riktig hvordan det skal gjøres, men la oss nå se hvordan man kan få på plass det som er normalatferden. Jeg hørte innlegget, og jeg har hørt andres innlegg om dette og tar det med meg i mitt videre arbeid.