Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-11-22:
Det er særlig tre årsaker til at jeg nå reiser denne interpellasjonen. For det første har Regjeringa, etter at den tiltrådte, brukt sitt flertall i Stortinget til å foreta endringer i lov om Opplysningsvesenets fond som bidrar til å svekke fondet og muligheten til å ivareta fondets formål som angitt i Grunnloven § 106. Både beslutninga om å disponere inntil 30 pst. av avkastninga fra fondet og beslutningen om å oppheve inflasjonssikringa er eksempler på det. For det andre ble det ved kgl. resolusjon 12. september i år fastsatt en ny tomtefesteinstruks som vil få store konsekvenser for fondet. Instruksen reiser flere spørsmål, men det er særlig instruksens forhold til Grunnloven § 106 som er relevant. For det tredje bidrar Regjeringa gjennom sitt budsjettforslag til å forskuttere behandlingen av eierforholdet til fondet ved et eventuelt skille mellom kirke og stat. Formuleringen på side 180 i Kultur- og kirkedepartementets budsjett for 2008 om at fondet tilhører staten, har med rette vakt betydelig oppsikt. Det er særlig to grunner til dette. For det første er formuleringen et brudd med tidligere formuleringer. Den er veldig kort, og den ledsages ikke av noen nærmere begrunnelse. Formuleringen ses utvilsomt på som et forsøk fra Regjeringa på allerede nå, før Stortinget har fått saken om forholdet mellom stat og kirke til behandling, å slå fast hvordan eierforholdet er. Dette står i skarp kontrast til den enigheten som var mellom alle partier, regjeringspartiene inkludert, i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 41 for 2005-2006. Regjeringa skriver om eierforholdet: «Dermed ser Regjeringen det som mest naturlig å utsette å ta stilling til spørsmålet til utvalgsinnstillingen skal behandles. Regjeringen mener videre at spørsmålet om eiendoms- eller disposisjonsretten over Opplysningsvesenets fond ved et eventuelt skille mellom staten og Den norske kirke ikke kan avgjøres gjennom rettslige vurderinger alene, men gjennom politiske vedtak.» I Innst. S. nr. 108 for 2005-2006 slutter en samlet komite seg til dette. For det andre oppfattes formuleringen som en klar politisk beslutning som skal vedtas ved hjelp av regjeringspartienes flertall i Stortinget, og som dermed unndrar dette viktige spørsmålet fra sin naturlige sammenheng som ville vært i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om forholdet mellom kirke og stat. Det som selvsagt forverrer saken ytterligere, er at Regjeringa ved denne manøveren i realiteten fjerner et helt avgjørende tema fra listen over spørsmål som det skal skapes bred politisk enighet om i Stortinget. Regjeringa vet meget godt hva posisjonene i Stortinget er. Alle de fire opposisjonspartiene har i to år skrevet felles merknader med kritikk av Regjeringas forvaltning av fondet, og alle partiene står samlet i kritikken av budsjettproposisjonens setning om eierforholdet. Opposisjonspartiene har sagt: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre viser til at Opplysningsvesenets fond har sin opprinnelse i Kirkens eiendommer fra gammel tid og er eier av betydelige verdier i form av pengekapital og eiendommer.Disse medlemmer mener offentlige myndigheter ikke ensidig kan fraskrive seg ansvaret for kirkenes vedlikeholdsetterslep ved å benytte fondets midler til oppussing.» Videre sier partiene: «(…) at denne bruken av avkastningen fra Opplysningsvesenets fond får som konsekvens at det blir mindre penger til de formålene avkastningen var tenkt å brukes til. Dette gjelder bl.a. opprustning av fondets presteboliger. Opplysningsvesenets fond har ansvaret for forvaltning av tjenesteboliger for prestene, men det er et etterslep på oppussing av boliger som gjør at mange boliger er i veldig dårlig stand.» (…) Videre vil en slik forvaltning av fondet gå ut over bevilgninger til menighetsbyggende arbeid, spesielt rettet inn mot barn, unge og eldre. Poenget er at opposisjonen har fremmet en samlet kritikk av de endringene som nå skjer, før vi får saken om stat og kirke til behandling i Stortinget. Samtidig har Regjeringa uttalt at den ønsker et bredt og samlende kompromiss i Stortinget om kirkeordningen. Regjeringa vet jo meget godt at det ikke vil være mulig å skape brede og samlende kompromisser i Stortinget langs de linjene for eierskap og forvaltning som Regjeringa legger opp til. Derfor er det selvfølgelig langt mer komfortabelt å løfte spørsmålet ut av de kommende forhandlingene og bruke flertallsmakten til å fatte beslutningen på forhånd. Regjeringas omtale og forvaltning av Opplysningsvesenets fond har skapt uro, har vært svært provoserende, og den er uklok. Jeg vil i det videre særlig knytte noen kommentarer til den nye tomtefesteinstruksen som skal tre i kraft 1. juli 2008, og konsekvensene av den. Den nye instruksen innebærer at fondet pålegges å justere festeavgiften og utløse festetomter på andre vilkår enn det som følger av tomtefesteloven. Når det gjelder spørsmålet om regulering av festeavgiften, sier instruksens punkt 3 at fondet, som da er bortfester, ikke kan påberope seg tomtefesteloven § 15 andre ledd nr. 2. Bestemmelsen i tomtefesteloven gjør det klart at bortfesteren kan kreve festeavgiften regulert i samsvar med det som «tvillaust» er avtalt. Slik oppregulering kan OVF dermed ikke kreve. Videre slår instruksens punkt 4 fast at i de tilfellene der festeavgiften er blitt oppregulert på annet grunnlag enn etter endring i pengeverdien, f.eks. ved at den er blitt oppregulert på bakgrunn av endringer i markedsverdi, mellom 1. januar 2002 og 1. juli 2008, skal festeavgiften nedreguleres. Når det gjelder festers innløsningsrett, fører instruksens punkt 2 til at festeren stilles i en helt annen og betydelig gunstigere situasjon enn han ville vært i dersom de ordinære reglene i tomtefesteloven var blitt fulgt. Punkt 2 slår fast at tomtefesteloven § 37 første ledd første og andre punktum ikke skal gjelde, og at innløsningsprisen skal settes til 30 ganger «opphavleg normalleige regulert i samsvar med endringa i pengeverdien». I tillegg slår instruksen på dette punkt fast at dersom det er avtalt bedre vilkår for festeren, skal disse vilkårene gå foran. Regjeringa ønsker nå å gjøre en tilføyelse i lov om Opplysningsvesenets fond § 5, slik at bestemmelsen i § 5 første ledd i realiteten settes ut av spill når det gjelder store deler av fondets verdier. Første ledd lyder: «Eigedommane og kapitalen til fondet kan ikkje gjevast bort eller brukast opp.» Det foreslåtte tillegget til § 5 lyder: «For festetomter under fondet som er tileigna bustadhus for festaren, kan fondet utan hinder av første leddet tilby lågare innløysingspris og festeavgift enn det som følgjer av tomtefestelova». Det reises flere spørsmål om tomtefesteinstruksen som er meget interessante. For det første: Kan Regjeringa overhodet disponere fondet på en måte som gjør at det tappes for verdier, og at bæreevnen svekkes over tid? Hvis svaret på det spørsmålet er ja, vil det neste spørsmålet bli: Er det da tilstrekkelig å foreta en endring av OVF-loven, eller vil en slik forvaltning og lovendring overskride grensene for hva Grunnloven § 106 tillater? Grunnloven § 106 lyder: «Saavel Kjøbesummer som Indtægter af det Geistligheden beneficerede Gods skal blot anvendes til Geistlighedens Bedste og Opplysningens Fremme». Det tredje spørsmålet da blir: Må det i så fall en grunnlovsendring til, etter prosedyrene i Grunnloven § 112, for at tomtefesteinstruksen skal kunne tre i kraft? Det er jo akkurat det samme poenget som gjelder i forhold til Regjeringas forskuttering av spørsmål om eierforholdet. Regjeringa ønsker selvsagt for enhver pris å unngå at dette blir spørsmål om grunnlovsendring, rett og slett fordi en grunnlovsendring krever et annet flertall enn denne regjeringa har i stortingssalen. Det vil være helt umulig for Regjeringa å få flertall for en endring av Grunnloven, basert på de tingene Regjeringa sjøl ønsker å gjøre med fondet, men det vil selvfølgelig være fullt mulig å bruke et normalt simpelt flertall til å få flertall for en lovendring. Det er liten tvil om at vi her står overfor en betydelig omdisponering og avståelse av verdier som i dag tilhører fondet. Bortfeste av boligtomter utgjør omtrent 80 pst. av fondets totale tomteportefølje på ca. 9 500 tomter. Etter Opplysningsvesenets fonds egne utregninger vil instruksens regler for innløsning føre til et tap for fondet på mellom 1 og 1,25 milliarder kr, og tapene som følge av instruksens forbud mot markedsverdiregulering vil beløpe seg til mellom 35 og 45 mill. kr hvert eneste år. Justisdepartementets lovavdeling sier sjøl følgende: «Systematisk omdisponering av betydelige deler av fondets formue uten hensyn til de oppregnede formålene og uten at det blir gitt noen form for vederlag, vil være et eksempel på disposisjoner i strid med grunnlovsbestemmelsen». Slik jeg ser det, kan det ikke herske særlig tvil om at Regjeringa er på meget vaklende grunn i forhold til Grunnloven i denne saken. Juridisk sett er det etter min oppfatning ikke mulig å hevde at den omfordelingen av verdier som instruksen vil bidra til fra fondet til privatpersoner som dermed får en stor økonomisk gevinst, er innenfor det klare formål som Grunnloven § 106 setter opp. Politisk sett er det en gåte at den rød-grønne regjeringa syns det er rimelig å omfordele store midler fra fellesskapet til tilfeldige heldige privatpersoner. På denne bakgrunn ber jeg statsråden om å redegjøre for hvilke prinsipper som ligger til grunn for Regjeringas forvaltning av Opplysningsvesenets fond.