Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Etter at næringskomiteen avgav sin innstilling forrige onsdag, har media vist stor interesse for deler av innstillingen. Særlig har landbrukspolitikken vært satt i fokus. Dette har selvsagt sammenheng med at Regjeringen snart vil legge fram en ny stortingsmelding om landbrukspolitikken. Komiteens merknader i budsjettinnstillingen leses med rette som signaler på hvilke veivalg stortingsflertallet ser for seg når landbruksmeldingen skal behandles. Denne budsjettdebatten gir i så måte en anledning til å utdype og forklare. «Politikerne er for opptatt av reduserte matpriser.» Dette er en kritikk jeg ofte blir møtt med fra ikke minst bondeorganisasjonene. Jeg vil understreke at det ikke nødvendigvis er et politisk mål i seg selv å redusere prisen på norsk mat. Norsk mat er relativt sett billig. Ut fra et statsøkonomisk perspektiv kan det være lønnsomt med høye matvarepriser, fordi det reduserer behovet for statlige overføringer til den enkelte bonde. Bonden får ved høye matvarepriser en større andel av inntekten fra markedet. Grunnen til at vi må fokusere på en reduksjon av prisen på norsk mat er bl.a. det faktum at flere og flere nordmenn velger å kjøpe en stadig større andel av sin mat i andre land enn i Norge. Forbrukeren forholder seg ikke til at norsk mat relativt sett er billig. Forbrukeren ønsker å bruke en enda mindre del av sin inntekt til mat dersom det er mulig. Og dette skaper store problemer i norsk landbruk. Fra før av er overproduksjonsproblemene store. Økt grensehandel forsterker disse problemene, og den som må betale, er den norske bonden. Det kan ikke være tvil om at vi i det minste må ha som målsetting at prisforskjellen på norsk og svensk/dansk mat ikke kan øke ytterligere. Og vi vet at EU gjennom sin Agenda 2000 har vedtatt en plan hvor målet er en reduksjon av EUs matvarepriser på mellom 15-20 pst. fram til 2005. Det betyr at prisene på våre matvarer minst må ha en tilsvarende utvikling dersom prisforskjellene ikke skal øke. Om en ser bort fra dette faktum, vil det først og fremst ha skadevirkning for landbruket. Derfor er lavere matvarepriser et viktig politisk tema. Så skal vi selvsagt i forbindelse med behandlingen av den kommende landbruksmeldingen vurdere hvordan dette vil slå ut for den enkelte produsent, og hvordan den statlige overføringspolitikken må endres for å møte en situasjon med lavere inntekter i markedet. Jeg må si at jeg er skuffet over at det ikke var mulig å få til en prosess i komiteen med sikte på en felles merknad om så sentrale deler av norsk landbrukspolitikk. At så ikke var mulig, må sentrum først og fremst ta ansvar for, det stod i alle fall ikke på oss. La meg avslutningsvis få komme med noen kommentarer knyttet til sammenslåingen av Statens Landbruksbank og SND. Bakgrunnen for at Stortinget vedtok en slik sammenslåing var ønsket om en helhetlig statlig virkemiddelpolitikk, hvor ressursene ses i sammenheng. Landbruk er en svært viktig næring for Bygde-Norge, samtidig kan det ikke herske tvil om at Bygde-Norges framtid i stor grad også er avhengig av å utvikle det øvrige næringslivet. Derfor må de som jobber med næringsutvikling, sitte sammen og dra lasset i samme retning. Statens Landbruksbank blir nå integrert i alle deler av SND, og distriktskontorene i SND må utvikles til å bli regionale kraftsenter for næringsutvikling. For å fullføre det byggverket har komiteen i en merknad lagt klare føringer for styresammensettingen regionvis. Dette er nødvendig for å skape en felles arena hvor en kan oppnå synergieffekter også i styresammenheng regionalt. Det er viktig at Regjeringen nå følger opp denne merknaden.