trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Jeg må replisere til representanten Bård Hoksrud: Det var altså ikke mine ord jeg brukte, det var Oslo-politiets ord jeg brukte. Jeg siterte ordrett fra et brev på åtte sider til byrådet i Oslo angående rullering av en alkoholpolitisk handlingsplan, åtte sider som egentlig er slakt av byrådets politikk. Men hvis ikke det holder, kan jeg referere til en dokumentar i Brennpunkt, i NRK, for kort tid tilbake, hvor det var en fra fotfolket, som da tydeligvis har «større stemme» for representanten Hoksrud, som uttrykte seg i den dokumentaren. Han uttrykte at han var meget fortvilet over at han måtte bruke så store ressurser ute – dette var en innsatsleder som ble intervjuet på gaten – på å håndtere den overskjenkingen man så i Oslo. Helt til slutt vil jeg bare sitere – det rekker jeg kanskje ikke. Men av brevet ser man at alkoholloven § 1-7a åpenbart gir en plikt for bevillingsmyndighetene til å følge opp de bevillingene man deler ut, og det gjør man ikke i Oslo.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2010-12-06:
Natt til 1. mai 1976 forliste riggen «Deep Sea Driller» utenfor Fedje i Hordaland, og seks mennesker omkom. Mange kaller dette den glemte ulykken, og den har vært så godt som visket ut av norsk oljehistorie. De mange spørsmål rundt hva som egentlig skjedde den natten, er dessverre etter så mange år ennå ikke besvart. Etter ulike innspill, både fra undertegnede og andre, vedtok Stortinget 15. desember 2004 å be regjeringen om at alle sider ved forliset av riggen «Deep Sea Driller» skulle gjennomgås. Justisdepartementet vedtok i mars 2007 at utredningene i forbindelse med forliset skulle gjennomføres som en enmannsutredning. Utredningen, som ble utført av en tidligere politimester, ble overlevert Justisdepartementet 8. november 2007. Denne var ifølge en rekke eksperter på området svært mangelfull og ble bl.a. karakterisert som lettvint og umoderne. Det ble også stilt spørsmål om utreder i det hele tatt hadde kjennskap til moderne prinsipper for ulykkesgransking. Overlevende og etterlatte etter ulykken var heller ikke fornøyd med den såkalte utredningen, som i svært liten grad bidro til å belyse de mange spørsmål de hadde. Til tross for denne svært så mangelfulle utredningen, og til tross for at det fortsatt fantes en rekke ubesvarte spørsmål rundt ulykken, anså Justisdepartementet seg ferdig med gjennomgang av alle sider av denne tragiske ulykken. Og til tross for gjentatte henvendelser har departementet heller ikke vurdert myndighetenes eventuelle moralske ansvar overfor overlevende og etterlatte etter forliset. På denne bakgrunn fremmer Fremskrittspartiet og Høyre i dag et forslag der vi ber regjeringen gjennomgå alle sider ved forliset av riggen «Deep Sea Driller», der både årsaks- og ansvarsforhold belyses og der myndighetenes eventuelle ansvar overfor overlevende og etterlatte avklares. Vi kan ikke gi de overlevende som sliter med ettervirkninger, helsen tilbake. Vi kan heller ikke gi de etterlatte deres kjære tilbake. Men vi har i dag anledning til å sørge for at alle sider av denne saken blir belyst, slik at vi omsider kan få satt sluttstrek. Jeg vil derfor på det sterkeste appellere til alle partier om å vise medfølelse med de overlevende og etterlatte etter ulykken – og støtte vårt forslag. Etter så mange års venting hadde disse så absolutt fortjent å få besvart alle spørsmål rundt denne tragiske ulykken, slik at vi endelig kunne avsluttet saken på en verdig måte.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Arbeiderpartiets politikk og grunnleggende verdi er at alle skal ha like muligheter. Jeg er derfor veldig tilfreds med at vi har en offensiv og nytenkende justisminister – og en helhetlig justispolitikk. Regjeringens fokus på sammenhengene de som sitter i fengsel, lever i, og regjeringens tro på at alle skal ha like muligheter, gjør at det er satset stort på forebygging og rehabilitering. Det er gledelig og nødvendig. Veien inn i kriminalitet handler ofte om svært utfordrende oppvekstvilkår eller store psykiske påkjenninger, som har ført mange til rus og/eller kriminalitet for å løse dette. Gjennom min oppvekst og mitt arbeid har jeg truffet mange med fengselserfaring. De er mer lik meg enn forskjellig fra meg. De har noen de er glad i, de har ønsker og drømmer om en bedre framtid, de ler, de gråter, de blir sinte og glade over de samme tingene som jeg. Ikke minst har de foreldre, kjærester – noen har barn – og bekymrer seg over utfordringer i disse forholdene, akkurat som jeg. Noen fellestrekk har de: Mange har tidlig i oppveksten erfaring med familiemedlemmers kriminalitet og rus. For å forebygge bedre er pårørende til innsatte i fengsler en viktig målgruppe, også for kriminalomsorgen og justispolitikken i samarbeid med andre tjenesteområder, spesielt helsetjenesten i fengslene. Konfliktrådene fremmer gjennom sin metodikk dialog og forståelse. De har god effekt, og jeg er glad for den økte bevilgningen til dette området på 2,6 mill. kr. Jeg er veldig tilfreds med at regjeringen har bevilget nesten 2,3 mill. kr til frivillige organisasjoner, og at 1,15 mill. kr av disse er øremerket tiltak for barn. Mange gjør en viktig jobb: Way Back, Retretten og Foreningen for Fangers Pårørende er tre gode eksempler. Det er viktig å se barn til innsatte tidlig og sørge for at disse får forankring i de tiltak som er nødvendig for at færrest mulig skal videreføre forrige generasjons problematiske liv, med rus og kriminalitet. Jeg forventer – og tror – at også programmene i de nå 13 rusmestringsenhetene har fokus på pårørende, spesielt på barn. Arbeiderpartiet tror på at alle skal ha muligheter til å reise seg igjen. Det er lett å si, men vanskelig å gjøre. Straff skal virke – for samfunnet og for den enkelte. For noen av de mest utslåtte og rusavhengige personene kan det se ut som om straff alene har lav effekt. Stoltenberg-utvalget har løftet en debatt om hvordan man kan gi disse et bedre liv. Dette er også en debatt som involverer justissektoren. Vi leser stadig om problemer med plassering av overgangsboliger og boliger for personer med rusavhengighet. Skremsler og trusler framføres på ymse vis, og budskapet er: Ikke her! Siste eksempel jeg har fanget opp, er i Østfold. Det er ikke nok med bevilgninger og fagre ord. Det krever at vi alle tar et felles ansvar for måten vi omtaler kriminelle på i offentligheten. De er alle barn av noen, og mange har barn.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-06:
Trygge lokalsamfunn er ein svært viktig del av Høgre sin politikk. Derfor er også politiet ein av budsjettvinnarane i Høgres alternative budsjett. Dette står i skarp kontrast til dei løyvingane regjeringspartia har til politiet. Regjeringa har lagt fram eit budsjett for fleire arbeidsledige politifolk. Politidekninga er den same i dag som i 2005, med eit gjennomsnitt på 1,6 polititenestemenn per 1 000 innbyggjarar. Dette er langt etter målsetjinga. I Oslo er politidekninga høgare, men mange politidistrikt har ei politidekning som er vesentleg lågare enn dette. Heilt ned mot 1 politimann per 1 000 innbyggjarar er fasiten nokre stader. I mine heimtrakter får dette store utslag. Det kan vere langt mellom bygdene, og då blir det endå lenger mellom kvar politimann. Dette fører til at politiet si evne og moglegheit til å førebyggje og etterforske kriminalitet blir dårlegare. I Sogn og Fjordane er mange lokale lensmannskontor gode samarbeidspartnarar med andre offentlege instansar og frivillige organisasjonar som jobbar med trygge lokalsamfunn i kommunane, og dei spelar ei viktig rolle i dette arbeidet. Politiråd har blitt eit viktig organ for å samordne innsatsen for førebygging i lokalmiljøet. Landet rundt er politimeistrane og lokalsamfunna bekymra for ressurssituasjonen i politiet. Vi fryktar at neste års bruk av midlar til IKT-oppgradering direkte vil kome i staden for operativt politiarbeid. Nærleik til politiet reduserer kriminaliteten og gjer det førebyggjande arbeidet meir effektivt og målretta. Når politiet ikkje er til stades, skapar dette lovtomme rom i samfunnet. Dette aksepterer ikkje Høgre. Derfor løyver også Høgre meir pengar til politiet enn det regjeringa legg opp til. Høgre er positiv til etablering av Redningsinnsats til sjøs – RITS – hos sju brannvesen i kommunane langs norskekysten. Beredskapen omfattar ein spesialstyrke frå kvart brannvesen som primært skal hjelpe til med redning av liv i dei tilfella der ei ulykke er av så stort omfang at skipet si eiga besetning ikkje er i stand til å handtere denne åleine. Dette er ei viktig spesialteneste innan redningstenestene til havs. Vi føreset at denne tenesta får tilstrekkelege midlar til å dekkje kostnadene til ei forsvarleg drift. Redningshelikopterbasen i Florø er også ein viktig ressurs for sikkerheita langs vestlandskysten. Dessverre legg regjeringa framleis berre opp til å ha eit detasjement i Florø og ikkje ein fullverdig base for redningshelikopter. Dette er det svært mange som er skuffa over.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-12-06:
Justispolitikken er en viktig del av det å gi folk trygghet i hverdagslivet. I justispolitikken har jeg lyst til å slå et slag for den åpne soninga. De personene som ved slutten av sin frihetsberøvelse har blitt vist en slik tillit at de kan få åpen soning, bør i langt større grad få det, og de bør få det i form av mer meningsfylt arbeid. Jeg håper at justisministeren kan ta tunge tak for å forandre en kultur hvor fritidslivet og teoretisk opplæring tones noe ned – jeg vil si det så sterkt – til fordel for rett og slett praktisk arbeid som disse menneskene er interessert i. Gjennom mer praktisk arbeid vil en vise at en behersker et fag, får sjøltillit gjennom det og også får respekt fra arbeidsliv, fra arbeidskamerater og venner, slik at en derigjennom kan bygge opp en ny livssituasjon. Jeg håper at det blir en prioritert oppgave for justisministeren framover å slå et sterkere slag for det praktiske arbeidslivet. Det er mange mennesker som er utsatt for frihetsberøvelse som har store ønsker om å gå i den retning. Det andre punktet er jordskifteretten. I desember 2003 gjorde et enstemmig storting et viktig justispolitisk vedtak, nemlig at et bestemt område av rettspleien skal ivaretas av en særdomstol, jordskifteretten, som sidestilles med tingretten. Det er ennå ikke satt ut i livet. Jeg er derfor veldig glad for det som står i innstillinga fra en enstemmig komité, nemlig at det nå må være økt fokus på den situasjonen som jordskifteretten er i. Den utøver en viktig jobb både i by og land. Kanskje mange i byene ikke er klar over det som går på det infrastrukturelle som jordskifteretten står for, i det som er kalt bymessig jordskifte, og kanskje mange ikke er klar over den vanskelige rekrutteringssituasjonen som Domstoladministrasjonen er i når det gjelder å skaffe seg kompetente og ansvarlige jordskiftedommere. Domstoladministrasjonen får ikke tak i nok kvalifiserte søkere, og det må det nå sette økt fokus på. Det er jo helt i henhold til hva som står i Soria Moria-erklæringa. Derfor: Oppfølging av vedtaket i 2003 er viktig. Domstoladministrasjonen ber om at dommere skal få lik status enten de er knyttet til jordskifteretten eller tingretten, og det må gjelde like lønns- og ansettelsesvilkår. Jeg håper at regjeringa nå kan skjære igjennom på dette punktet og sikre at det blir realiteter ved den neste behandlinga, slik at vi slipper å ta opp den saken ytterligere ganger.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-12-06:
Representanten Stine Renate Håheim snakket om cowboy- og Ville vesten-tilstander om Fremskrittspartiet fikk gjennomslag for politikken sin – dette øyensynlig fordi Fremskrittspartiet ønsker å utvide fartsgrensen på motorveiene fra 100 km/t til 110 og 120 på enkelte strekninger. Da har jeg lyst til å spørre tilbake: Tror representanten Håheim at politikere og veimyndigheter i Sverige og Danmark ønsker å ta livet av sine egne innbyggere, eller gjør de det slik fordi de tror det er fornuftig å ha høyere fartsgrenser på motorveier med standard som forsvarer både 120 og 130 km/t? Jeg synes faktisk at det er langt mer cowboy og vill vest over regjeringens politikk på justisområdet. I fylket mitt har et av fengslene en usikker innretning når man kommer til fengselet. Man kan ta med seg en kalasjnikov, pistol eller et annet våpen hvis man vil det, uten at man blir stoppet, fordi regjeringen velger ikke å bevilge 6 mill. kr for å løse problemet med denne sikkerhetsrisikoen. Jeg synes det er langt mer cowboy og vill vest over det når regjeringen er fullt klar over situasjonen og ikke ønsker å gjøre noe med det. Jeg synes faktisk at vi sikrer fengslene våre ved å være sikre og ikke åpne mulighetene for kriminelle som ønsker å komme inn i disse fengslene. I tillegg opplever man stadig vekk grove voldsovergrep, som man ser et eksempel på i Varden, om en kvinne som ble slått ned – grov vold. Saken ble henlagt fordi politiet ikke hadde ressurser. Dette er ikke noe enestående tilfelle. Det finnes flere av dem. Dét er ville tilstander for meg, og det er ting jeg ønsker å gjøre noe med. Det er derfor vi også foreslår en kraftig styrking av politiressurser som gjør at man har politi til stede i gatene. Et annet eksempel er at operasjonssentralen må gå ut til folk og beklage at man ikke klarer å gi dem de tjenestene og den hjelpen de trenger. Det er vill vest for meg, og det er det Fremskrittspartiet foreslår å gjøre noe med i sitt alternative statsbudsjett, ikke om man kan ha 120 eller 110 km/t fartsgrense på veistrekninger med veinormaler som er dimensjonert for 120 og 130 km/t. Så må jeg bare si at jeg kommer fra samme fylke som representanten Oppebøen Hansen, men jeg lurer egentlig litt på om vi virkelig kommer fra samme fylke, og om han prater med dem som er på gulvet, og dem som er ute og gjør aktiv tjeneste i politiet. For de har en helt annen virkelighetsoppfatning enn det jeg hører fra Oppebøen Hansen og andre representanter fra regjeringspartiene. Så jeg håper virkelig at regjeringspartiene reiser tilbake til fylkene og får vite sannheten, og kanskje tar med seg virkelighetsoppfatningen fra dem som er på gulvet, og dem som er ute og gjør aktiv tjeneste, for å ivareta rettssikkerheten og sikre tryggheten til innbyggerne i fylkene rundt omkring.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-12-06:
Representanten Håheim gikk bort fra å prate om både cowboy- og Ville vesten-tilstander, og det er kanskje bra. Men hun ga seg ikke på fartsgrenser og problematikken rundt det, og var veldig opptatt av at ved 50 pst. av ulykkene er farten en medvirkende årsak. Ja, det er også mange andre forhold som er medvirkende årsak til at dødsulykker skjer på norske veier. Vi har bl.a. nå fått to rapporter som klart og tydelig konkluderer med at veien er faktisk en av hovedårsakene til at ulykkene skjer. Til representanten Håheim som er veldig opptatt av dette med 110 km/t og 120 km/t: Det er altså slik at Trygg Trafikk i Østfold, som jeg tror er en av de organisasjonene som i hvert fall er veldig opptatt av trafikksikkerhet, mener at det er fullt forsvarlig på nye E6 fra Østfold til Oslo å ha en fartsgrense på 120 km/t, og jeg opplevde i Vestfold politidistrikt at tidligere trafikkansvarlig der sa at det også er fullt forsvarlig å ha en fartsgrense på 120 km/t på nye E18 i nordre Vestfold. Så det er fullt mulig, uten disse skrekkscenarioene som jeg opplever at enkelte representanter fra regjeringspartiene prøver å framføre, å øke fartsgrensen på de beste veiene våre. Til representanten Breen: Jeg kommer fra en kommune hvor hans parti var med på å sørge for å redusere skjenketiden i 2009. Konsekvensen var faktisk at man hadde flere voldstilfeller den sommeren enn det man hadde sommeren før, hvor det var utvidede åpningstider. Veldig mange av politifolkene på grasrota er nemlig veldig opptatt av at de ikke ønsker å kjøre rundt på nachspiel hele døgnet og bruke ressursene sine på den måten. De synes faktisk at det kan være mer fornuftig at man har folk der utestedene er, og har det i kontrollerte og skikkelige former. Så jeg er ikke sikker på at så veldig mye av argumentasjonen til Breen nødvendigvis holder helt vann. Man har sett på en del av de stedene man har gjort de grepene som regjeringen ønsker å gjøre, at de ikke har hatt den effekten man ønsket. Så til Oppebøen Hansen: Jeg mener fortsatt at Oppebøen Hansen lever i en annen verden enn det både jeg og det jeg i hvert fall opplever at politifolk på grasrota i Grenland gjør – eller i Telemark for den saks skyld. Man valgte å slå sammen to lensmannskontor. Hva er resultatet? Jo, man har omtrent like lite ressurser som man hadde på det ene stedet før sammenslåingen. Det betyr altså at det blir borte folk som skulle vært ute for å gjøre aktiv tjeneste. I Grenland har man nesten halvert de ressursene som man hadde tidligere da man hadde et eget Porsgrunn politikammer og et Skien politikammer. Det betyr jo at de folkene som skal være ute og drive aktiv tjeneste og sørge for å være med og forebygge, sørge for å ta kriminelle, ikke har ressurser til å gjøre det. Og når vi vet at biler til og med blir malt om for at de skal se pene og ordentlige ut, synes jeg vi er på helt ville veier. Det er det vi har snakket om i denne debatten, og jeg opplever at regjeringspartiene er på en helt annen banehalvdel enn de realitetene som man opplever ute blant de tjenestefolkene som skal gjøre jobben sin.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2010-12-06:
Det kunne sikkert vært interessant å leve i Ville vesten. Mitt innlegg skal ikke gå så langt tilbake i tid. Jeg synes det har vært en interessant debatt i dag, og at justispolitikk er viktig for samfunnet og enkeltmennesket har egentlig kommet ganske godt fram i denne debatten. Det jeg har tenkt å benytte mitt innlegg til å si noe om, er noe som har skjedd for lang tid siden, men som har betydning i dag. Da ber jeg justisministeren følge med, for jeg ønsker å gi ham noen utfordringer helt på slutten. Vi har fremmet et forslag i dag, forslag nr. 16, om at staten skal dekke regningen for de kostnadene en eier av en brygge i Tromsø har blitt påført ved fjerning av granater fra krigens dager. Det er mulig at det ikke er noen stor sak, men det er iallfall en viktig sak, og det er en viktig sak for den grunneieren som her blir berørt. Det har vært en lang tradisjon i Norge for at staten har fjernet sprengstoff fra krigen og dekket kostnadene rundt det. Det som skjer i denne saken, er at politimesteren i Tromsø forlanger at den brygga som står der, som står over de granatene som er gravd ned i bakken fra krigens dager, skal rives. Det er for så vidt ikke noe galt i det, for det utgjør en eksplosjonsfare. Det som skjer, er at brygga blir revet, og det betyr store kostnader for eieren. Det ene er at verdien av brygga er pulverisert, revet bort, det andre er at man går glipp av leieinntekter, og det tredje er at man må planere området. Med andre ord: Det har vært store kostnader for én eier. Og det er altså staten som har gjort dette. Det åpner for en del spørsmål. Det ene spørsmålet er om statsråden kan si litt om den dialogen som har vært mellom eieren og statsråden, altså Justisdepartementet, når det gjelder denne konkrete saken. For dette er ikke en sak for Forsvaret, for Forsvaret har fjernet granatene uten kostnader, som Forsvaret har tradisjon for. Men det dreier seg altså om de utgiftene eieren har blitt påført av politimesteren i Tromsø, med andre ord Justisdepartementet. Jeg vil også utfordre statsråden helt på slutten: Hva ville statsråden gjort dersom huset hans ble revet av staten, og statsråden satt igjen med huslånet og regningen for rivingen? Synes statsråden det er en riktig håndtering, eller bør staten, som har påført denne eieren store utgifter, dekke kostnadene?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2010-12-06:
I mitt første innlegg utfordret jeg justisministeren på å kommentere et forslag Fremskrittspartiet har i denne saken, nemlig forslag nr. 16. På nytt igjen utfordrer jeg statsråden, i og med at han ikke ga noe svar i sitt første innlegg. Det forslaget går ut på, er at en eier av en brygge i Tromsø har fått revet brygga si, som et krav fra politimester Truls Fyhn. Årsaken var rimelig enkel: Det lå en mengde granater fra annen verdenskrig under den brygga. På grunn av eksplosjonsfare/brannfare forlangte politimesteren at denne brygga skulle rives. Brygga ble revet, og granatene ble fjernet av Forsvaret. Forsvaret fjernet selvfølgelig – som god tradisjon er i Forsvaret – disse granatene fra krigens dager gratis. Men det som er saken, er at eieren har fått revet en brygge, med det verditapet det medfører også når det gjelder tapte leieinntekter og de kostnadene eieren har hatt med å planere ut området, ca. 7,3 mill. kr ifølge media. Det som er utfordringen min til statsråden, og som jeg håper statsråden kan svare på, er for det første: Hva slags dialog har det vært mellom eieren og Justisdepartementet når det gjelder å få dekket disse kostnadene? Så vil jeg også utfordre statsråden: Dersom statsråden hadde fått revet sitt hus av staten, og han satt igjen med huslånet og regningen for rivningsarbeidet, med eventuelt bortfall av leieinntekter, uten at staten kom til å dekke det, synes han det var en rimelig og rettferdig måte å bli behandlet på? Jeg oppfordrer statsråden til å benytte anledningen under denne debatten til å gå opp og gi noen kommentarer til det forslaget vi har fremmet, og om hvordan saken står og hva eieren av denne brygga i Tromsø kan forvente seg med hensyn til erstatning.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Nullvisjonen, ønsket om en framtid uten drepte og hardt skadde i trafikken, er vår ledestjerne i trafikksikkerhetsarbeidet. Norge er et av de mest trafikksikre landene i verden, og vi ser at tallene både når det gjelder antall ulykker, antall skadde og antall drepte beveger seg i riktig retning. I fjor ble det drept 212 mennesker i trafikken i Norge. Det er selvfølgelig 212 for mange, men det er likevel det laveste tallet siden 1954. Ved utgangen av november viser tall fra Trygg Trafikk at vi ligger noenlunde på samme nivå i inneværende år som i fjor. Trafikksikkerhetsarbeid er et langsiktig arbeid, der det gjelder å ha mange tanker i hodet samtidig, og det gjelder å ha en politikk som henger sammen. Jo mer vi lykkes i trafikksikkerhetsarbeidet, jo større blir de politiske utfordringene med å innføre nye tiltak og å ta i bruk nye virkemidler. Dybdeanalyser fra Statens vegvesen av dødsulykker i trafikken viser at kjøring i ruspåvirket tilstand er medvirkende årsak i nesten en tredjedel av alle dødsulykkene. Det er alvorlig. I tillegg viser en nyere studie at det blir stadig flere som tar sjanser og kjører i ruspåvirket tilstand. Derfor er det helt nødvendig å gjøre noe med dette. Det som gjøres i dag, er et viktig skritt. Å innføre nulltoleranse for kjøring under påvirkning av rusmidler som medikamenter og narkotika vil gjøre det enklere både å forholde seg til loven og å håndheve den. Også det å skaffe hjemmelsgrunnlag for hurtigtesting for narkotiske stoffer på lik linje med blåseprøve for å teste om mulig promille er viktig. Det vil føre til at både den reelle oppdagelsesrisikoen og den opplevde oppdagelsesrisikoen øker, noe som vi vet er effektivt i forebyggende sammenheng. Det er dessverre ofte slik at bilførerne er mer bekymret for å miste førerkortet enn for å komme ut for en trafikkulykke – og i verste fall drepe andre mennesker i trafikken. En ungdom på 18 år med nytt førerkort har 40 ganger høyere ulykkesrisiko enn resten av oss. De er også overrepresentert på statistikken over rusede førere. Derfor er det et riktig grep at førere med førerkort på prøve skal miste førerkortet selv om promillen er under 0,5. Også ungdom er bekymret for å miste førerkortet, og derfor er dette et viktig grep. Å endre lover alene gir ikke stor effekt. Det er kun når lovene håndheves, når vi alle opplever at det er risiko for å bli tatt i kontroll, at lovene har stor effekt. All trafikksikkerhetsforskning viser at det enkelttiltaket som gir størst effekt på kort sikt, er politikontroller. Derfor er det viktig at politiet prioriterer å være ute på veiene og drive trafikkontroll, og derfor er det også viktig å støtte opp om Utrykningspolitiet, som har dette som sin hovedoppgave.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Jeg har sagt noe feil i innlegget mitt. Kan jeg få ordet?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Takk for det, president. Jeg kom i skade for å si at Høyre og Kristelig Folkeparti har foreslått endringer i finansieringen av fagskolene. Det er altså Fremskrittspartiet og Høyre som har foreslått denne endringen. Så håper jeg det ikke byr på flere oppfølginger utover i debatten.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-06:
Vi prater nå om en utdanning som jeg er overbevist om at hele KUF-komiteen og statsråden er veldig glad i. Det er en utdanning som trenger mer positiv oppmerksomhet. Den er viktig i dag, og alle framskrivinger viser at den vil bli enda viktigere framover fordi samfunnet trenger mer av den type utdanning. Jeg tror også vi kommer til å legge mer og mer merke til at det er mye ungdom som vil sette pris på å gjennomføre nettopp den type utdanning. Ja, også mange voksne vil etterspørre den type utdanning framover. Så alle saker som viser at vi i større grad både aksepterer og inkluderer fagskolene i Utdannings-Norge, er det positivt å få opp på sakskartet og få diskutert bl.a. i denne salen. Jeg er enig i det som har blitt sagt, at vi trenger mer saker for i enda større grad å få fagskolene på plass slik som vi alle ønsker. Da er jeg helt enig i at dette med finansieringsmodell må vi se nærmere på. Blant annet er det et tankekors at vi i videregående opplæring og i opplæring ved høyskoler og universitet aksepterer at ulike typer utdanning koster ulikt. Det gjør vi ikke når det gjelder fagskoler. Det er det poenget bl.a. Møre og Romsdal SV helt riktig har oppfattet og kommet med et innspill til. Det er et problem for fagskolene våre. Mange av fagskolene våre og denne utdanningen har heldigvis ambisjoner om å agere på et nasjonalt marked. Det er det kanskje litt problematisk å gjøre i dag. Det fantes gode argument for at fagskolene i sin tid ble lagt til fylkeskommunen. I hvert fall fantes det veldig mange gode argument for at fagskolene ble lagt til regioner – hvis vi nå hadde fått fem–sju regioner. Det fikk vi ikke. Ett av de gode argumentene var at en kunne få koblet det opp mot videregående opplæring, men ikke minst at det skulle bli koblet mot regional utvikling og mot det lokale og regionale næringslivet. Det var en vakker og god argumentasjon, som jeg støtter varmt. Så ble det ikke fem–sju regioner. Da fins det absolutt argumenter for at disse fagskolene vil fungere lettere statlig. For det første er det litt logisk fordi fagskolene er en høyere utdanning, som vi alle vet. Og når høyskole og universitet ligger til stat, så er det logisk å plassere fagskoler til stat. For det andre har vi det argumentet som jeg nevnte i sted, at det vil være lettere for fagskolene å agere på et nasjonalt marked, akkurat som høyskole og universitet for øvrig. Det blir en spennende debatt som vi skal ta framover. Da synes jeg det er naturlig å utfordre ikke minst fylkeskommunene, som nå har fått denne utdanningen, og KS, som deres interesseorganisasjon, til offensivt å ta tak i denne problematikken, slik at de sammen med oss kan ta denne diskusjonen framover.
Johannes Rindal (Senterpartiet), 2010-12-06:
Denne saken er først og fremst en anerkjennelse av fagskolenes viktige rolle i å svare på kompetansebehov i samfunnet. Det er en rolle og en oppgave fagskolene har tatt alvorlig gjennom tiår. Det er et skoleslag som har fått stadig økende politisk fokus, og de er med denne og mange andre saker i ferd med å finne sin plass i utdanningssystemet formelt sett. For vi må innrømme at det tidvis kanskje har vært krevende å definere: Hva skal fagskolene være? Hva skal fagskolene gjøre? Det tar vi et langt skritt nærmere i dag når vi behandler denne saken. Fagskolene har nettopp vært svært gode på å tilby utdanning som svarer på utfordringer i samfunnet – man kan ta Samhandlingsreformen, og man kan ta klima og energi. Fagskolen i Gjøvik, som ligger i mitt hjemfylke, Oppland, er en av landets største fagskoler. Den tilbyr f.eks. fagskoleutdanning innen klima, energi og miljø i bygg, eldreomsorg og kreftomsorg og lindrende pleie – undervisning som også er tilrettelagt slik at folk i ulike livsfaser kan delta. Forslaget vi behandler her i dag, går jo på et nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk som også skal se på fagskolepoeng, forholdet til annen likeverdig utdanning og kompetanse, vurdering ved eksamen, bedømmelse av oppgaver osv. Etter Senterpartiets syn er dette et viktig grep for å ivareta fleksibiliteten i det utdanningssystemet fagskolene er en del av, og et utdanningssystem som fagskolene trolig vil få en mer sentral rolle i framover.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-06:
Jeg er helt enig med foregående taler i at det har skjedd en utvikling på dette området. Fagskolenes plass i utdanningssystemet har nå fått en mye større og tydeligere rolle, og det har vært en viktig utvikling som har skjedd på dette området. Fagskoleutdanningen blir mer akseptert som en yrkesrettet høyere utdanning nå enn den har vært tidligere. Men den er mangfoldig. Den kan være fra et halvt til to års utdanning, modulbasert, heltid og deltid. Utdanningene skal være yrkesrettede, som en tertiærutdanning, og kompetansen skal kunne tas direkte i bruk i arbeidslivet. Denne type skoler tilfredsstiller arbeidsmarkedets økende behov for yrkeskompetanse, herunder sertifiseringer som mesterbrev og installasjonsprøver. Denne saken handler først og fremst om å lage et nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk. Det synes Kristelig Folkeparti er klokt, og det er viktig at det kommer på plass også for dette skoleslaget. Kristelig Folkeparti synes også at det å innføre fagskolepoeng vil være riktig, og at det vil anerkjenne fagskolens viktige leveranse av kompetanse som vi trenger. Fagskolene er for mange den naturlige karrierevei hvis man har valgt yrkesfag i videregående skole, og det er det nesten 50 pst. av ungdomskullet vårt som har. Gjennom denne saken vil studenter som har tatt fagskoler, lettere kunne tas inn ved høyskoler og ved universiteter i andre land. Som jeg sa: Fagskolene dekker et vidt felt fagfelt, og de er mangfoldige. Det er ikke tvil om at dette er et skoleslag som vi trenger. Kristelig Folkeparti støttet at de skulle overføres til fylkene i forbindelse med regionreformen. Men jeg må også si at Kristelig Folkeparti er blitt litt bekymret. For med det mangfoldet vi har av skoler, og med så forskjellige finansieringssystemer, virker det som at skoleslagene ikke har satt seg godt nok til at fylkeskommunene klarer å ta en helhetlig vurdering av dette skoleslaget. Jeg mener at regjeringen må følge denne utviklingen nøye, og den må se på om vi ivaretar nasjonens kompetansebehov gjennom å overflytte skoleslaget ned til fylkeskommunen. Jeg viser spesielt til den situasjonen som har oppstått i Møre og Romsdal, som representanten Rigmor Andersen Eide vil komme tilbake til i et innlegg senere. Men Kristelig Folkeparti stiller seg bak det som står i innstillingen, som saken egentlig handler om i dag.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-06:
Jeg er glad for komiteens enstemmige tilråding, og jeg skal ikke forlenge debatten med mer enn noen få minutter. Det er viktig for alle sammen at vi har et utgangspunkt med en reell lik rett til høyere utdanning, og studentvelferdstilbudene er jo et virkemiddel og i mange tilfeller en forutsetning for nettopp lik mulighet til å studere. Hovedoppgaven til studentsamskipnadene er å yte velferdstjenester til studentene, og en eventuell dokumentavgift ved sammenslåinger vil gå direkte ut over studentsamskipnadenes tilbud til studentene. Det er litt av bakgrunnen for at vi nå fremmer denne proposisjonen. I proposisjonen fremmes det forslag om endringer i lov om studentsamskipnader, som presiserer at sammenslåinger av samskipnader skal gjennomføres med såkalt kontinuitet på lik linje med sammenslåing av aksjeselskap og stiftelser. Dette betyr at det ved sammenslåinger ikke vil foregå noen hjemmelsoverføring, noe som igjen gjør at det ikke utløses dokumentavgift ved overdragelse av fast eiendom. Disse endringene gjør at studentsamskipnadene blir likestilt med andre foretaksformer, samtidig som endringen legger forholdene bedre til rette for sammenslåinger av studentsamskipnader.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Lovverket som regulerer fagskulane våre, har hatt nokre openberre svakheiter. Det blir no retta opp. Eit nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk for fagskuleutdanningane vil i Noreg, som i resten av Europa, bidra til ei tydelegare synleggjering av læringsutbytet og kvalifikasjonane ved avslutta utdanning. Dette vil i framtida gjera det mogleg å relatera eit norsk kvalifikasjonsrammeverk til eit tilsvarande europeisk system. Og sidan det er slik at europeiske arbeidstakarar søkjer arbeid på tvers av landegrensene, er dette ein heilt nødvendig reiskap når utdanningar skal samanliknast nivåmessig. Dette sluttar seg difor òg til intensjonane i Bologna-prosessen. Dei europeiske landa og arbeidslivet blir meir og meir integrerte i kvarandre. Det er ein realitet, og det er bra, difor må også lovverket justerast. I tillegg blir det altså foreslått å innføra ein heimel for å utarbeida forskrifter for høvesvis fagskulepoeng, forhold relatert til anna likeverdig utdanning og kompetanse og dessutan eit felles karaktersystem. Dette er bra. Det er det stort sett også einigheit om tverrpolitisk. Det som det ikkje er einigheit om, er Høgre og Framstegspartiet sitt ønske om at staten skal overta finansieringsansvaret og styringa av fagskulane bort frå nærleiken til lokalt næringsliv og utviklingsarbeid, som nødvendigvis må gå føre seg lokalt. Det blir grunngjeve med behovet for langsiktigheit i finansieringa og rammevilkåra. Isolert sett er nok alle einige om behovet for langsiktigheit i finansieringa, men den politiske langsiktigheita frå desse partia er sørgjeleg kort. Åtte månader etter diskusjonen om fagskulane i St.meld. nr. 44 for 2008–2009 vil altså Høgre og Framstegspartiet leggja styringa av fagskulane til staten. Fylkeskommunane har hatt dette ansvaret i under eitt år. Det er altfor kort tid til å påstå at sjølve systemet ikkje fungerer. Er dette nok ein omkamp om fylkeskommunen si rolle? Er det det vi kan observera? Eller er det nok eit bidrag til den sentraliseringa av landet som Høgre og Framstegspartiet ivrar for? Eg trur ikkje dei har fått med seg intensjonen med fagskulane. Ansvaret for drifta og finansieringa av fagskulane blei lagt til fylkeskommunane fordi det er nødvendig å prioritera og tilpassa den yrkesretta utdanninga til det regionale arbeidslivet. Dette skal sjåast i samanheng med studieprogrammet i den vidaregåande opplæringa. Det er slik i dette landet at det er stor ulikskap i behova frå den eine landsdelen til den andre. Arbeidslivet og næringslivet har sine lokale behov.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-12-06:
Dette er en viktig sak, som setter fokus på et skoletilbud som er viktig for næringslivet i landet vårt. At man nå endrer fagskoleloven og foreslår lovendringer som skal legge til rette for å forankre i forskrift et fremtidig nasjonalt kvalifiseringsrammeverk for fagskoleutdanningen, er positivt. Når det er sagt, er det viktig at vi ikke rokker ved fagskolens identitet. Det er en grunn til at mange velger en fagskoleutdanning og ikke en høyskoleutdanning. Å gjennomføre en fagskoleutdanning og få fagbrev er en fullverdig utdanning. Slik må det være også i fremtiden. Det som er min og Kristelig Folkepartis bekymring, er knyttet til overgangen fra en statlig finansiering og til fylkeskommunen. Man er bekymret for forskjellsbehandling mellom fylkets egne skoler og private skoler. Men i mitt hjemfylke, Møre og Romsdal, mangler vi atskillige millioner for å videreføre dagens tilbud med de maritime fagskolene i Ålesund og i Kristiansund. Midler blir altså tatt fra videregående skole for å bli overført til drift av fagskolene for å klare det. Skjer det ikke noe radikalt i fordelingsnøkkelen mellom de ulike fagskolene, må dette viktige tilbudet reduseres – det er en realitet. Den maritime næringen er bekymret over, og mener, at nedbygging av maritim utdanning i Møre og Romsdal helt klart vil bidra til utfordringer knyttet til kompetanseutvikling og rekruttering av fremtidig arbeidskraft. Tar vi f.eks. fiskerinæringen, med den største kystflåten, har den senere tids endringer også bidratt til at det blir flere sertifikatpliktige stillinger om bord i denne flåten. Og trenden er at denne utviklingen vil øke i årene fremover. Derfor må utdanningskapasiteten ikke reduseres. Vi har mange som følger debatten om fagskolene, og jeg ser fram til at også dette skoletilbudet, som i dag på mange måter faller mellom flere stoler, får en behandling som synliggjør at vi som samfunn verdsetter en god faglig utdanning på linje med de mer akademiske utdanningene.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
Komiteen er kjent med at det i universitets- og høyskolesektoren er initiert en rekke utredninger og samarbeidsprosesser som vil kunne føre til at enkelte høyere utdanningsinstitusjoner slår seg sammen. Det som er særlig aktuelt for tiden, er en sammenslåingsprosess mellom SiO og OAS, og komiteen har forståelse for ønsket fra regjeringen om en snarlig behandling av denne saken. Komiteen er innforstått med at regjeringen har et større arbeid på gang i forbindelse med studentsamskipnadslovgivningen, og den raske behandlingen av denne saken nødvendiggjør en mild presisering av at om det skulle inntreffe utilsiktede konsekvenser av forslaget som det ikke er tatt høyde for i den foreliggende lovproposisjonen, ber komiteen om at dette blir det tatt hensyn til i det videre arbeidet. For øvrig stiller komiteen seg bak regjeringens forslag, sånn at sammenslåingen av studentsamskipnadene kan gjennomføres med kontinuitet. Da anbefaler jeg komiteens enstemmige tilråding.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-03-17:
På vegne av representantene Gunnar Gundersen, Elisabeth Aspaker, Elisabeth Røbekk Nørve, Lars Myraune, Bjørn Lødemel og meg selv vil jeg framsette et forslag om evaluering av rovviltforliket.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Arne Sortevik, Kenneth Svendsen og undertegnede vil jeg legge fram et forslag om godkjenningsordning for ombygde og amatørbygde kjøretøy.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
På vegne av representantene Per Roar Bredvold, Robert Eriksson, Oskar Jarle Grimstad, Tord Lien, Torgeir Trældal og meg selv har jeg den glede å fremme forslag om endring av forvaltningen av rovdyrpolitikken.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
Vi har i den senere tids mediebilde vært vitne til skremmende skildringer av enkelte barns holdninger overfor jøder. Dette er dessverre ingen ny problematikk, for i 2004 la Det europeiske senter for overvåking av rasisme og fremmedfrykt fram en statusrapport om antisemittisme i EU-landene, og den generelle tendensen var klar: Voldsholdninger overfor jøder i Europa har økt kraftig siden 2000. Det var i hovedsak høyreekstreme grupperinger og unge immigranter med muslimsk tilknytning som hadde slike holdninger. Derfor er det dessverre ikke en ny situasjon som har blitt avdekt i norsk presse i den senere tid. Det er direkte skremmende å høre om lærere som ikke tør stå opp mot disse groteske holdningene av frykt for represalier eller andre avstraffelser fra miljøer som tyr til trusler og vold mot lærere og jødiske barn. Arnulf Øverland sa følgende i diktet «Du må ikke sove»: «Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer dig selv!» Jeg kan ikke registrere at den rød-grønne regjeringen, med utdanningsministeren og barne- og likestillingsministeren i spissen, har løftet en finger for å bekjempe eller motvirke det rasehatet og den antisemittismen som jødiske barn åpenbart opplever hver eneste dag i den norske skolen. Det vi har hørt mye om, er imidlertid SV-politikere som ønsker Israel-boikott og andre kritiske holdninger overfor den eneste demokratiske staten i Midt-Østen. Regjeringens navlebeskuende holdning til jødehat i Norge, sammen med det som mange oppfatter som stigmatisering og kritikk av jøder og Israel, har bidratt til at jødiske barn opplever trakassering og mobbing i skolehverdagen. Dette er helt uakseptabelt, og Fremskrittspartiet mener at Regjeringen nå må våkne opp og vise handlekraft. Mitt spørsmål til statsråd Lysbakken blir da: Vil statsråden i samarbeid med utdanningsministeren sørge for at det iverksettes umiddelbare tiltak mot den stigmatisering, hets, historieforfalskning og mobbing som jødiske og norske barn er utsatt for hver eneste dag?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
Jeg takker for svaret, selv om jeg langt ifra er beroliget av det svaret statsråden gir. Jeg er ikke enig i at man ikke kan blande inn den propaganda som SV-politikerne driver i forhold til dette temaet. Allerede i januar 2009 skrev Lysbakken i en kronikk følgende: «Omfanget av angrep på jøder har økt markant i Europa de siste årene. Også i Norge kommer nå rapportene om hvordan jødiske barn lever med frykten for mobbing på skolen.» Dette er faktisk over ett år siden, og vi har en utdanningsminister som går ut og sier at det er lærerne og rektorene som er feige. Mitt spørsmål til barne- og likestillingsministeren, som også er diskrimineringsminister, blir: Hva konkret har statsråd Lysbakken gjort for å bekjempe mobbingen av jødiske barn etter at han ble barne- og likestillingsminister?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
Svarene fra statsråden er bare ikke gode nok. «Barnevernet svikter barn», sa representanten Stokkan-Grande i forrige uke, da vi diskuterte saken. Regjeringen har hatt snart fem år på seg til å gjøre noe med krisen i barnevernet. I motsetning til Regjeringen kommer opposisjonen faktisk med konkrete forslag. Det gjør ikke denne regjeringen ennå, for de skal alltid se på ting først. Barnevernet er det viktigste redskapet vi politikere har for å hjelpe de barna som virkelig trenger hjelp. Derfor er vi så totalt avhengig av at vi har et barnevern som fungerer. Komiteen var på besøk i Sør-Trøndelag på mandag og tirsdag, og når til og med fylkesmannen som er statens forlengede arm, sier at det virkelig er krise i barnevernet, at forebygging er helt fraværende, og at man er nødt til å gjøre noe i førstelinjetjenesten, må vel det være et signal til statsråden om at noe virkelig må gjøres. Når kommer statsråden med de tiltakene som han mener skal virke for at vi skal få et barnevern opp å gå?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Det er en veldig viktig problemstilling representanten tar opp. Jeg reagerer veldig sterkt på det som har kommet fram når det gjelder antisemittisk mobbing på norske skoler. Det er noe som er fullstendig uakseptabelt, som rammer jødiske barn i Norge, og som både skoleverket, de elevene det gjelder, og muslimske miljøer – siden det her, så vidt jeg kan forstå, i stor grad er elever med muslimsk bakgrunn det er snakk om – er nødt til å ta tak i. Jeg kommer til å kreve at de tar tak i det. Det er skremmende holdninger som har kommet fram i NRKs reportasjer, og vi må ta tak i det på forskjellige måter. Det ene er å fortsette å forsterke det generelle mobbearbeidet i skolen med et særlig fokus på rasistisk mobbing. Det er en særlig alvorlig og hatefull form for mobbing. Så må vi formidle kunnskap om historien om jødedommen som religion. Derfor oppfordres f.eks. norske skoler til å markere Holocaust-dagen 27. januar hvert år, for å forsterke det historiske minnet om holocaust. Vi fokuserer på dette med hensyn til læremidler, og vi deltar nå i en internasjonal arbeidsgruppe som skal fremme holocaustundervisning. Det er helt feil at Regjeringen ikke tar tak i dette. I dag har Kristin Halvorsen invitert forstanderen i Det Mosaiske Trossamfund til et møte – det skal finne sted senere i dag – nettopp for å diskutere hvordan vi kan jobbe videre med dette. Kunnskapsministeren har også vært ute med kraftige reaksjoner i forbindelse med det som nå er avdekket. Så vil jeg advare mot det representanten gjør, nemlig å blande inn Israels politikk i spørsmålet om mobbing av jødiske barn. Jødiske barn i Norge skal slippe å stå til ansvar for det Israel gjør, og det er et ansvar vi må ta alle sammen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Dette er noe jeg er svært opptatt av, for vi trenger å styrke diskrimineringsvernet, og vi trenger å styrke arbeidet mot rasisme i det norske samfunnet. Jeg har svært god samvittighet for den innsatsen mitt parti har gjort her. Det er litt spesielt at Fremskrittspartiet nå setter fokus på rasistisk mobbing. Det er på tide, det er bra. Jeg håper vi får se et større engasjement rundt det framover. Det er ikke slik at politikere bare kan vedta å avskaffe den typen hat i vårt samfunn. Vi må slåss mot det, vi må vise holdninger i forhold til det. Når det gjelder det som skjer i skolene, må vi kreve at lærerne og skoleledelsen tar ansvar, og så må vi sette dem i stand til å gjøre det – nettopp å diskutere hvordan vi kan forsterke den innsatsen som spesielt nå bør rettes mot antisemittisk mobbing, som er tema for det møtet Kristin Halvorsen skal ha med Det Mosaiske Trossamfund i dag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Jeg reagerer veldig på at noen prøver å gjøre dette til en sak om Israels politikk – og det er representanten selv som gjør det til det. Jeg har sett den koblingen blitt tatt opp fra den siden i norsk politikk flere ganger. Det er svært uheldig, for det signalet som da blir sendt, er at jødiske barn i Norge på en eller annen måte skal regnes som kollektivt ansvarlige for det staten Israel gjør. Vi må være svært påpasselige med å si at staten Israels holdninger er staten Israels ansvar, ikke noe som jøder i Israel eller andre steder i verden kollektivt står til ansvar for. Men det motsatte, nemlig av den grunn ikke å kunne ha en åpen debatt om Israels politikk, vil også være helt feil. Vi er nødt til å kunne føre den debatten på en måte som ikke fører til denne typen hets og trakassering. Da blir det ekstra viktig at vi er veldig tydelige i forhold til vår holdning til antisemittisk mobbing.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Det er jeg enig i. Det er viktig, mener jeg, på den ene siden å fokusere veldig tydelig på hva vi kan gjøre i skolen når det gjelder f.eks. å sørge for både kunnskap om ulike religioner generelt og, ikke minst, historiske hendelser spesielt. Når det gjelder holocaust, deltar vi i et samarbeid for å sørge for å fremme holocaustundervisning. Det har også vært gjennomført en kartlegging av kunnskap om rasisme og nazisme i den norske skolen. Det er veldig viktig. Så mener jeg at det påligger f.eks. de foreldrene som har barn som driver med denne typen mobbing, et ansvar, som vi må være villige til å utfordre. Det er av de tingene både kunnskapsministeren og jeg kommer til å følge opp.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Jeg er opptatt av at vi skal ha et bredt og sterkt antidiskrimineringslovverk og -arbeid i Norge. Det betyr at vi bl.a. utarbeider handlingsplaner knyttet til bekjempelse av rasisme og knyttet til bekjempelse av trakassering i Norge. Vi har et rasismeproblem overfor ulike grupper i dette landet. Problemet er større enn det vi liker å tro, og det rammer flere av dette samfunnets minoriteter. Den er ekstremt viktig, den fokuseringen vi nå får på at dette i aller høyeste grad gjelder den jødiske minoriteten i Norge. Jeg skal gjerne se på hvordan vi kan sette inn tiltak for spesielt å få bukt med antisemittisk mobbing. Det er bl.a. derfor vi legger opp til å ha en egen dialog med Det Mosaiske Trossamfund nå. Samtidig er jeg veldig opptatt av at vi skal ha ett antidiskrimineringsarbeid i Norge, at det skal omfatte alle og være effektivt overfor alle grupper som utsettes for diskriminering.