trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Jeg tar ordet for å takke representanten Stefan Heggelund for innlegget. Det var konstruktivt. Det var en ny tone i innlegget. Jeg håper på et tidsskifte, for det representanten her sa, var at han erkjente problemet – erkjente at vi har utfordringer med å få til et seriøst og organisert arbeidsliv. Representantens innlegg stod i skarp motsetning til det komiteens leder, representanten Kambe fra Høyre, hadde. Det saken gjelder, er trygghet for inntekt i arbeidslivet. Det er helt grunnleggende. Svært mange opplever at en går fra trygghet til utrygghet. Det skaper så mange konsekvenser i hele ens liv at det begrenser den enkeltes frihet. Jeg er glad for at representanten Heggelund fant interesse i metaforen «bakterier som brer seg». Representanten sa at bakterier kan bli resistente. Ja, hvis vi ikke har nødvendige, kraftfulle virkemidler til å slå ned på bakterien med en gang så vi blir kvitt den, men bruker bare litt, utvikles resistens, og dermed får vi en enda mer krevende bakterie, som det blir enda vanskeligere å få vekk. Det er det som skjer i norsk arbeidsliv i dag. Virkemidlene er ikke tilstrekkelige i forhold til det som er utfordringen. Vi lar det utvikle seg, og etter hvert utvikler det seg en situasjon hvor det blir veldig vanskelig å taue inn for å sikre de seriøse arbeidsgiverne. Vi har mange seriøse arbeidsgivere som ser på dette på samme måte som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet gjør her i salen i dag. Derfor har Senterpartiet fremmet forslag om nødvendige virkemidler knyttet til å redusere omfanget av bemanningsbyråer, altså oppheve arbeidsmiljøloven § 14-12(2) (2) Vi må få vekk de arbeidskontraktene som har et innhold som er i nærheten av eller går direkte på eksempelvis fast ansettelse uten lønn mellom arbeid. Det er et spill med ord som er helt fantastisk. Det som er kjernen i slike arbeidskontrakter, er jo løsarbeidersamfunn. Jeg er glad for representanten Heggelunds innlegg. Jeg er glad for at han er villig til å bekjempe bakterier. Jeg er glad for at han også er villig til å bekjempe utvikling av resistente bakterier, og da må en bruke nødvendige, tøffe virkemidler med en gang.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
For å ta bort enhver misforståelse vil jeg bare si at det gode forholdet representanten Heggelund og jeg har, har sin basis i at jeg påspanderte ham en vegetarmiddag i Roma – og den er betalt, så alt er i orden!(Munterhet i salen.) Vi er dessverre ikke enige om virkelighetsbeskrivelsen her i salen. Representanten Heggelund er en enslig svale som tør å prate uten manus. Flere burde gjøre det. (Munterhet i salen.) Det er mange som tjener godt på dagens arbeidsliv, som representanten Andersen sa. Det er det som er poenget. Det er mange som tjener meget godt på det fordi den billige arbeidskraften utkonkurrerer andre, og utkonkurrerer seriøse firmaer. Det er kjernen i det hele. Og hvis det er sånn at Høyre er enig i forslagene, er det jo merkelig at en ikke støtter noen av dem. Det er også spesielt at en ikke fremmer egne forslag. Representanten Heggelund sitter i komiteen og kunne fremmet eget forslag om lønnsinndrivelse som en del av fri rettshjelp. Det er et godt forslag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Statsråden sier at EØS-avtalen ikke står i veien for et anstendig arbeidsliv. Ja, statsråden sier videre at EØS-avtalen er en fordel, for det gir mulighet for felles arbeidslivsregulering som styrker det seriøse arbeidslivet. Det er den manglende etterlevelsen som er problemet. Dette er ganske spesielt når vi kjenner den situasjonen som regjeringa står oppe i, at Høyesterett har godkjent den allmenngjorte tariffavtalen innenfor verftsoverenskomsten. Den ble påklaget av NHOs Norsk Industri, som fikk rett – medhold – i ESA. Regjeringa står i et dilemma. Det dilemmaet bør regjeringa erkjenne. Her er det noe som står over det andre, og hittil står EØS-avtalens arbeidsregler over. Mitt spørsmål er rett og slett: Er det å kreve at norske tariffavtaler og norsk arbeidslivslovgivning har forrang framfor EUs regler, i strid med EØS-avtalen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Dette er ganske spesielt. Allmenngjorte tariffavtaler omfatter reise, kost og losji. Det er en del av lønnsbegrepet. Det får støtte i norsk Høyesterett. Det blir så underkjent ved at ESA varslet traktatbruddsak mot Norge. Det besvarer regjeringa med at de ber ESA godta at partene forhandler seg fram til nye bestemmelser i tariffavtalene. Det sier ESA ja til. Det viser vel hvem som her er sjefen. ESA er sjefen over norsk Høyesterett. Er det derfor regjeringa er imot at norske tariffavtaler og norsk arbeidslivslovgivning må gis forrang foran EUs regler?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Her snakker vi ikke «på generelt grunnlag», her snakker vi på spesielt og på konkret grunnlag. Vi har en konkret sak hvor den norske Høyesterett har sagt at allmenngjøringen av tariffavtalen er i tråd med norsk rett, og sånn skal det være. Så blir det overprøvd av ESA. Det er et faktum. Statsråden må ikke prøve å bortforklare det, for statsråden har jo sjøl erkjent det ved at en ber ESA godta at partene forhandler seg fram til nye bestemmelser i tarifforhandlingene. Er ikke det en erkjennelse fra regjeringas side av at ESAs beslutning står over Høyesteretts beslutning?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Jeg vil starte med å takke statsråden for det siste hun sa, i forbindelse med replikken fra Kirsti Bergstø, hvor statsråden var ærlig – takk – og påpekte at verftsdommen innebærer at Høyesteretts beslutning er overstyrt av ESA. Det gjelder kost og losji, det gjelder økonomiske konsekvenser som til meg er sagt å kunne utgjøre om lag 100 kr per time, enten Høyesterett får rett, eller om ESA får rett. Det gjelder en dom som har stor sannsynlighet for å ha smitteeffekt til andre bransjer. Vi er i Senterpartiet kjent med at det kjøret som Norsk Industri ved Stein Lier-Hansen her driver, har skapt kraftig uro i andre NHO-foreninger, innenfor eksempelvis bygg og anlegg, for hva som er smitteeffekten av det. Dette er en meget krevende sak, som er behandlet på høyeste hold innenfor arbeidslivet, på høyeste hold innenfor regjeringa, og derfor er jeg veldig glad for at statsråden nå innrømmer at det er behandlet på høyeste hold fordi det innebar at ESA overstyrer norsk Høyesterett. Det er hovedeksemplet vårt når det gjelder å fremme dette i tråd med LO-kongressens standpunkt. Det er interessant at verken Fremskrittspartiet, Venstre eller Kristelig Folkeparti tar ordet i denne debatten. Det er lite realt, men det er ikke tilfeldig. Høyre snakker om at forslaget undergraver formålet. Det er på skytebanen det vi kaller for skivebom. Hadde en ikke hatt EØS-avtalen, ville en ikke hatt kriminalitet, blir det utlagt som at Senterpartiet mener. Jo, det skal jeg love deg at det er vi sikre på at vi ville hatt, men EØS-avtalen gjør det her mye mer krevende å bekjempe kriminaliteten. Jeg vil bare til slutt si at EØS-avtalen innebærer tollfri adgang til EU. Men det hadde en også gjennom handelsavtalen. Så det som her blir sagt om at en må ha EØS-avtalen på grunn av den tollfrie adgangen, må vi snart få en debatt om i denne sal, for det er en historiebeskrivelse som ikke er korrekt, og som tar vekk EØS-tilhengernes hovedargumentasjon for dette – en hovedargumentasjon som brukes for å akseptere at på arbeidslivsområdet blir norsk Høyesterett desavuert i forhold til ESA.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Det er sjelden jeg hører så mye desinformasjon på så kort tid fra Stortingets talerstol. Jeg kan gjenta det: Det er sjelden jeg hører så mye desinformasjon på så kort tid fra Stortingets talerstol. Senterpartiet er imot EØS-avtalen, ja, men vi er for handelssamarbeid. Sjølsagt er vi det. Sjølsagt er vi for handelsforpliktelser, vi er for internasjonale avtaler med nødvendige domstoler og regelverk som sikrer at det blir fulgt opp. Det vi snakker om her, er om norske tariffavtaler og norsk arbeidslovgivning må gis forrang foran EU. Det er spørsmålet – ja eller nei. Senterpartiet og SV er for at det skal ha forrang. Det vil da bety at om nødvendig må en reforhandle EØS-avtalen dersom det ikke er mulig. Det er kjernen, det er LO-kongressens vedtak, og det er Senterpartiet og SV enig i.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Jeg vil takke SV for at de har tatt opp saken om like gode pensjonsvilkår som før, uavhengig av driftsform, ved anbudsutsetting av virksomhet i offentlig sektor, til private. Senterpartiet er av den mening at man ikke skal konkurrere på pensjon, at det er det som skal være konkurransegrunnlaget. Jeg vil si til representanten for Kristelig Folkeparti at Kristelig Folkeparti er vel enig i at man ikke skal bruke ulike pensjonsordninger som en del av grunnlaget som man konkurrerer på. Hva som har skjedd tidligere, i forhold til situasjonen i dag, er et spørsmål som man må finne en avklaring på, altså hvordan man skal ordne opp i forpliktelsene som er. Forslaget er at Stortinget ber regjeringen foreslå nødvendige lovendringer som sikrer likeverdige pensjonsordninger uavhengig av driftsform, altså at på samme måten som man har tariffavtaler når det gjelder lønns- og arbeidsbetingelser, som skal være like uansett selskapsform, uansett om man er ansatt i aksjeselskaper, ideelle organisasjoner eller i det offentlige, skal det være tilsvarende felles regelverk for dette. Det trodde jeg også Kristelig Folkeparti var enig i. Det er iallfall det som er Senterpartiets grunnholdning: Det er ikke på det grunnlaget man skal velge det ene eller andre anbudet. Hvem som vinner anbudet, henger sammen med i hvilken grad man evner å organisere virksomheten, slik at man dermed kan gi et kvalitativt eller økonomisk bedre eller dårligere tilbud. Senterpartiet har et pragmatisk syn på hva som skal drives av offentlige, ideelle og private organisasjoner. Sjølsagt er dette ideologi. Men vår ideologi er altså at vi bruker hele spekteret av offentlige, ideelle og private, samtidig som det er ulike oppgaver som skal løses, og det vil i ulik grad være naturlig å bruke enten det offentlige, det ideelle eller det private. For oss er det sjølsagt helt opplagt at innen helse og omsorg er det det offentlige og det ideelle som bør brukes, og at man ikke legger til rette for at det er børsnoterte selskaper som skal stå for sånn virksomhet. Men sakens kjerne her i dag er spørsmålet om man vil bruke pensjonsordningene som et virkemiddel for å tilrettelegge for enten privat eller offentlig virksomhet. Det ønsker ikke vi i Senterpartiet at man skal gjøre. Derfor står vi fullt og helt bak forslag nr. 1, som er forslaget fra forslagsstillerne.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Disse to forslagene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV om å kunne ha mulighet til å få pensjonsslipp på papir tilsendt i posten, det er jo noe langt mer enn følelser. Det er et spørsmål om realiteter. Det er et spørsmål om å ha oversikt over sin egen økonomi på en måte som man føler at man trenger. Jeg vil si at sjølsagt er alt som er levende, i endring. Det gjelder også alt som har med offentlig sektor, offentlig organisering å gjøre. Vi må kontinuerlig ha en dynamisk prosess med å endre oss for å være på høyde med tida. Men man må holde fast ved formålet, nemlig at offentlig service skal fungere på en sånn måte overfor folk at man skal få en mest mulig likeverdig situasjon, teknologien må vi hele tida bruke og utvikle sånn at den skal være tilpasset virkeligheten. Vi skal ikke måtte tilpasse virkeligheten til teknologien. Det er avgjørende at folk flest har oversikt over sin egen økonomi, og når folk er forskjellige, må man ha en valgfrihet. Det er ganske nedlatende at gamle folk – og da snakker vi om gamle folk, vi snakker ikke om eldre folk når vi snakker om gamle folk – som ikke bruker moderne datateknologi, ikke kan få pensjons- og trygdeutbetalingsslipp på papir. Jeg skal være veldig kort. Senterpartiet støtter fullt ut det arbeidet som Pensjonistforbundet gjør. De er en god fagorganisasjon for sine medlemmer, og de har reist krav om at de eldre menneskene, de gamle menneskene som trenger dette på papir, skal få det på papir. Det er ganske interessant å høre her representanten Wiborg fra Fremskrittspartiet, som har vært veldig opptatt av dette tidligere, og som nå aksepterer i praksis at systemet overstyrer det som oppfattes som likeverdig offentlig service. Det burde være helt unødvendig. Jeg må si at jeg reagerer ganske sterkt på at det å få dette ut på papir med en gang blir en regning. Du verden – jeg regner med at det er ganske mye som velferdsetaten gjør, som innebærer regninger som de langt ifra kommer i nærheten av Stortinget når det gjelder å spørre om penger til. Det har vi mange eksempler på. Men her er det om å gjøre å beregne dette til et beløp som så skal være en barriere for Stortinget å få til. Senterpartiet har tatt med nødvendige penger i revidert nasjonalbudsjett, sånn at man skal få den servicen, så det skal ikke stå på det. Vi er opptatt av pensjonister i utlandet, som flere har vært opptatt av, at man må gi et tilfredsstillende tilbud. I det hele tatt – en må være litt pragmatisk fra Navs side. Jeg skjønner ikke hvorfor etaten og statsråden aksepterer at man får trøbbel også på dette området, som om ikke Nav-organisasjonen har mer enn nok å stri med på andre områder. Derfor vil jeg bare si at Senterpartiet vil gå inn for å rette opp dette ved et regjeringsskifte hvor Senterpartiet er i regjering – jeg vil si det så sterkt. Det er avklart med partiledelsen, for vi kan ikke ha det sånn at folk skal tvinges til løsninger som er helt uhensiktsmessige i forhold til gamle menneskers behov. Jeg tar opp Senterpartiets forslag og forslagene vi er med på.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Jeg skal være kort. Jeg vil bare si at vi kan ikke ha et offentlig system som gjør at myndige mennesker må ha venner eller pårørende for å holde orden i økonomien sin. Så enkelt er dette, sånn kan vi ikke ha det, det må rettes opp. Senterpartiet er glad for at forslag nr. 1 har fått tilslutning fra Arbeiderpartiet og SV i innstillinga – det er Senterpartiets forslag som ligger i vårt dokument. Når det gjelder forslag nr. 3, fra Senterpartiet, er det kommet inn en feil, og jeg vil gjøre alle oppmerksom på at det som skal stå i første setning, er: «Stortinget ber regjeringa snarast mogleg og seinast innan september 2017 igjen senda alle utbetalingsmeldingar til pensjonistar og uføre som ber om det, på papir.» Ellers er det ingen rettinger. Senterpartiet vil stemme subsidiært for I i innstillinga.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-09:
Senterpartiets mening er at ved alle endringer, om enn til hvem det er, skal komme første gang på papir. Jeg vil også si at når det er endringer, bør den informasjonen komme på en helt annen måte, sånn at folk kan forstå hvorfor man har kommet til det beløpet som er presentert. Ellers vil jeg si at Senterpartiet er med på forslag nr. 2, sånn at det ikke er noen misforståelse rundt det. Når vi også fremmer forslag nr. 3, er det fordi det har noe utfyllende ordlyd og kanskje er et kompromiss i forhold til forslag nr. 2 og burde kunne fange større oppslutning. Derfor ser vi det naturlig at forslag nr. 2 blir behandlet før forslag nr. 3, og Senterpartiet stemmer altså for begge forslagene.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Mener statsråden at det finnes eksempler på at norsk lov eller forskrifter for arbeidslivet, tariffavtaler eller ILO-konvensjoner har måttet vike for EU-regler, og hvis svaret er ja, hvilke konsekvenser bør det få?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
I og med at jeg ikke fikk svar på spørsmålet mitt, ser jeg meg nødt til å gjenta det. Mener statsråden at det finnes eksempler på at norsk lov eller forskrift for arbeidslivet, tariffavtaler eller ILO-konvensjoner har måttet vike for EU-regler, og hvilke konsekvenser bør det i så fall få hvis svaret er ja?
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
La meg ta innleie først. Allerede i 2015 inviterte regjeringen partene med for å diskutere hvordan man kunne løse. De samtalene viste at partene sto langt fra hverandre, og det var vanskelig å komme til en enighet. Da satte man bl.a. i gang et forskningsprosjekt for å se omfanget av tilknytningsformer. Nå har vi intensivert arbeidet, men det er ganske mange problemstillinger som skal løses. Jeg er innstilt på å gjøre det så raskt som overhodet mulig og ser fram til å få konstruktive bidrag fra partene her. Når det gjelder anbudsregimet, er det ikke riktig at det fører til et stort omfang av enkeltmannsforetak. Det er særlig ett selskap hvor omfanget er stort – Din Utvikling – som det har vært stilt spørsmål om her, både muntlig og skriftlig. Når det gjelder Din Utvikling, ser vi nå nærmere på hvordan organisasjonsformen der er, men en foreløpig gjennomgang viser at omfanget av enkeltmannsforetak innenfor denne bransjen ikke er større nå enn tidligere.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Nå er det ikke slik at det er en nyordning som fører til at dette har bredt seg. Det er ikke særlig flere nå enn før, men det er særlig ett selskap som bruker denne formen. I den grad selskaper bruker enkeltmannsforetak for å omgå faste ansettelser, er jeg enig i at det ikke er ønskelig. Det er også bakgrunnen for at vi nå ser på bl.a. dette ene selskapet. Men det kan være gode grunner til at selskaper leier inn ekspertise og spesialkompetanse også innenfor denne bransjen. Det kan være personer med særskilte behov og hvor man trenger spesialkompetanse, kanskje ikke som faste ansettelser permanent, men hvor man har behov for kompetansen som enkelte faggrupper har. Men det er noe helt annet at man leier inn det når man har behov for det, kontra det at man ansetter enkeltmannsforetak nærmest for å omgå regelverket. Om det er det som er tilfellet i Din Utvikling, er for tidlig å si, men ja, jeg er enig med Dag Terje Andersen i at faste ansettelser skal være hovedregelen, men det kan være behov for innleie også her.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
I hvilken grad dette brer seg, er ikke så godt å si. Jeg hører noen sier at man forsøker å omgå dette. Jeg er helt enig i at trepartssamarbeidet er viktig. Det er viktig at tillitsvalgte får lov til å være med og ha stor medbestemmelse på arbeidsplassene. Denne regjeringen har vært opptatt av også å styrke de lokale tillitsvalgtes mulighet til å være med på å bestemme, ved nettopp å overføre makt og myndighet lokalt. I den grad det finnes smutthull, får man se på om man skal tette igjen dem. Det er ikke noen tvil om at tillitsvalgtes innsats er viktig.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Jeg står fast ved det jeg har sagt fra denne talerstolen tidligere. Dette er et forslag som har vært behandlet flere ganger tidligere også. Representanten Lundteigen var innom rapportene fra Riksrevisjonen. Da kan det være verdt å minne om at Riksrevisjonens rapporter omhandler årene 2009–2015 og 2012–2015. Det er ganske mange år de tar opp i seg, og det er vel grunnlag for å erkjenne, også i denne salen, at arbeidet mot arbeidskriminalitet er krevende, og at det er mange som kanskje har forsømt seg opp gjennom årene. Regjeringen følger opp Riksrevisjonens rapporter nettopp fordi vi er opptatt av å bekjempe useriøse arbeidsforhold i arbeidslivet av hensyn til de ansatte, av hensyn til de seriøse bedriftene, men ikke minst av hensyn til fellesskapet, skatteinntekter og våre verdier.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Det vil jeg ikke medvirke til. Man kan ikke konkludere med at husavtaler i seg selv er useriøst. Det er mange bedrifter som har husavtaler som er seriøse, og hvordan man velger å organisere seg på den enkelte bedrift, skal ikke jeg nødvendigvis ha så mange formeninger om. Så sier representanten Lundteigen at det har gått fra vondt til verre. Ja, har det egentlig gått fra vondt til verre? Jeg er ikke så sikker på det. Man kan si at kriminalitetsbildet blir mer og mer komplekst. De kriminelle aktørene er kreative, de ligger kanskje et hestehode foran oss. Men samtidig er det ingen tvil om at den innsatsen som har vært gjort de siste årene og årene bakover, også har gjort at vi er blitt bedre til å «ta» kriminaliteten. Samarbeidet er bedre mellom etatene, vi har fått bedre metodeutvikling og mer erfaringsutveksling, som gjør at man også har blitt bedre. Når det gjelder internasjonalt samarbeid, har vi gjennom håndhevingsdirektivet som Stortinget vedtok nå nylig, også fått på plass muligheten til å samarbeide internasjonalt med arbeidstilsyn i andre land, men også muligheten til å inndrive bøter på vegne av hverandre. Det går faktisk framover, så jeg er ikke så pessimistisk som det representanten Lundteigen er.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Til spørsmålet fra representanten Dag Terje Andersen, som spør om det er noen dilemmaer knyttet til det å flytte makt ned: Ja, det kan være noen dilemmaer ved det, men det kan også være noen dilemmaer ved at man ønsker å frata lokale tillitsvalgte og ansatte makt også – de som er nær bedriftene og vet hvor skoen trykker, og hva som skal til for å løse den enkelte bedrifts utfordringer. Det kan være dilemmaer begge veier. At de lokalt ansatte får større makt og innflytelse på bekostning av de sentrale, mener jeg er et viktig prinsipp. Til representanten Aasrud: Rapporten «Milliarder – ikke mennesker», som er omtalt i Klassekampen denne uken, brukes som et sannhetsbevis på anbudsregimet nå. De årene som denne rapporten omtaler, er andre år – det er årene før det nye anbudsregimet ble iverksatt, og den kan sånn sett ikke tas til inntekt for å mene noe som helst om det nye anbudsregimet. Man kan heller ikke bruke denne rapporten til å vise hvordan fortjenesten er i bedriftene. Det går ikke an å sammenligne. Og – som representanten Heggelund var inne på – det var ikke bedre før på attføringsområdet. Det var ikke det. Det var grunnen til at man ønsket å gjøre noe med det – man så at resultatene var for dårlige. Det Nav melder om nå, er at flere kommer over i arbeid. Det er bra. Rapporten som representanten Aasrud viser til, omtaler nesten ikke brukerne, kun aktørene. Jeg tror flere av oss burde være opptatt av brukerne og hvilken hjelp de får. Så skal det evalueres. Rapporten kommer til neste år. Helt til slutt kan jeg berolige representanten Holen Bjørdal med at mine og regjeringens standarder, både de moralske og andre, er minst like høye som hans egne standarder. Det tør jeg påstå. Det er også grunnen til at vi har utarbeidet to forpliktende handlingsplaner mot arbeidslivskriminalitet – den første med 22 punkter, den andre med 25 punkter. Så nå følges det opp, og jeg er glad for at også etatene sier at det arbeidet som nå gjøres, gir gode resultater – man klarer å ta flere. Så skal vi selvfølgelig strekke oss enda lenger.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Til dette med at jeg avviser rapporten: Jeg avviser konklusjonen i rapporten, for rapporten kan ikke brukes slik oppslaget om den gjorde. Det er ikke slik at man kan si at fortjenesten til disse selskapene skyldes det nye anbudsregimet, rett og slett fordi rapporten omtaler andre år, årene før det nye anbudsregimet trådte i kraft. Jeg ser i dag at et av selskapene som er omtalt, selv har uttalt seg i Klassekampen i dag, og Klassekampen har også rettet opp den feilen. Når det så gjelder selve anbudsregimet, var bakgrunnen for det, som jeg sa i mitt forrige innlegg, at man så at attføringsarbeidet ikke var godt nok. Man fikk ikke den hjelpen man trengte, det var monopol, resultatene var ikke gode nok. Mange av de bedriftene som leverte, hadde ikke engang oversikt over sine egne resultater. Det var bakgrunnen for at man ønsket å endre på det, man ønsket å slippe nye aktører til, aktører som tidligere ikke hadde vært på markedet. Det har vært levert en rapport om hvordan selve anskaffelsen er gjennomført, som viser at anskaffelsen er gjennomført i tråd med det som var intensjonen. Så er det nå evaluering av det kvalitative. Hvordan tjenestene har blitt, er det for tidlig å si noe om. Den rapporten kommer i 2018. Men det Nav melder om så langt, er at flere meldes over til arbeid enn tidligere, og det skal vi alle være glade for. Det viktigste må jo være at brukerne får det tilbudet de trenger, slik at de kommer seg raskere over i jobb. Så kan det godt tenkes at rapporten som er skrevet, på mange måter er god, men den kan altså ikke brukes til det den er brukt til.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Forslagsstillerne er opptatt av at vi skal ha et anstendig og godt organisert arbeidsliv. Det er jeg selvfølgelig enig i. Jeg deler derimot ikke forslagsstillernes syn om at EØS-avtalen og EU-retten står i veien for et anstendig arbeidsliv i Norge. Adgang til Europas indre marked sikrer oss tilgang på nødvendig arbeidskraft. Og like viktig – og kanskje viktigere: EØS-avtalen sikrer oss viktige felles reguleringer på arbeidslivsområdet, som i mange tilfeller styrker arbeidstakernes rettigheter. Dette er ofte minimumsregler som tillater nasjonale tilpasninger. EØS-avtalen gir et stort handlingsrom, som vi må sørge for å utnytte når det er behov for det. I det store og hele fungerer dette godt. Mange av de sentrale tiltakene som er innført for å motvirke sosial dumping, slik som allmenngjøring, HMS-kort, godkjenningsordning og krav om lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter, er eksempler på dette. Det er riktig at fri flyt av personer og tjenester også kan føre med seg noen utfordringer i form av større risiko for sosial dumping og ulike konkurransevilkår. Dette handler veldig ofte om manglende etterlevelse av regelverket, omgåelser og ren kriminalitet. Disse utfordringene må vi møte med målrettede tiltak. Derfor har også regjeringen laget en strategi mot arbeidslivskriminalitet, som er sterkt forankret hos partene. Erfaringen viser at mer og bedre samarbeid er en suksessfaktor for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. Mange av tiltakene i strategien handler nettopp derfor om dette, både nasjonalt og internasjonalt. Styrket myndighetssamarbeid er også noe vi finner igjen i EU-reglene – i håndhevingsdirektivet, som ble vedtatt i EU i 2014, og som vi er i ferd med å implementere i norsk rett nå. EU-reglene må ikke ses på som en trussel mot det anstendige arbeidslivet. EØS-avtalen gir stor grad av fleksibilitet, og jeg mener derfor at det ikke er noe stort behov for å gå gjennom lovgivningen for å sikre at denne er overordnet EØS-retten, slik forslagsstillerne ber om.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Representanten Lundteigen har tatt opp verftssaken både i sitt hovedinnlegg og også her. Dette er en sak som har versert i mange år, og den endte – så langt – med at ESA sa at reise, kost og losji ikke er en del av lønnsbegrepet. Det er det ESA har sagt. I tillegg til at det pågår prosesser mellom partene, dvs. de som eier avtalen, NHO og LO – der er jeg for øvrig også optimist, med tanke på utfallet av den prosessen – pågår det også nå en prosess i EU om akkurat dette spørsmålet, når kommisjonen nå har foreslått flere endringer i utsendingsdirektivet, hvor nettopp lønnsbegrepet, og hva som skal regnes som lønn, er en del av diskusjonen. Så jeg er ikke enig i premisset til representanten Lundteigen om at EØS-avtalen er til hinder for arbeidstakernes rettigheter. Tvert imot ser man på flere områder at de er blitt styrket.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
ESA er ikke sjefen, og jeg vil si at de høyesterettsdommene det har vært vist til her i dag, både verftssaken og Holship-saken, heller ikke gir noen indikasjon på det. Men det kan være elementer i tariffavtalen som ikke er i tråd med EØS-avtalen. I verftssaken gjelder det konkret reise, kost og losji. Til gjengjeld sier ESA at det er andre måter man kan innlemme dette i avtalene på, og det er det også avtalepartene LO og NHO nå sitter og ser på i fellesskap. I Holship-saken setter ikke Høyesterett til side adgangen til å benytte boikott generelt, men kun i bruken for å oppnå tilslutning i denne konkrete saken. Så man kan ikke på generelt grunnlag si det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Igjen: Man kan ikke si at ESAs beslutning står over Høyesterett når det gjelder tariffavtalene generelt, men det var ett element i avtalen som ESA mente var i strid med EØS-avtalen, og det gikk på begrepsbruken, eller hva det er som anses som lønn. Skal reise, kost og losji være ansett som en del av lønnsbegrepet? Det sier ESA at man ikke kan, og det er også bakgrunnen for at partene nå sitter og ser på dette elementet. Jeg er glad for at partene har valgt å være så konstruktive som det de er. Det er de som eier avtalen, og det beste ville være at de også går gjennom sine avtaler, slik at man kommer i overensstemmelse. Det er for tidlig å si hvordan det ender opp, men jeg har stor tiltro til at de vil komme til en avtale. Men hele premisset for denne debatten er at EØS-debatten står i veien for arbeidstakernes rettigheter. Det er jo ikke riktig. Tvert imot har EØS-avtalen bidratt til å styrke mange av rettighetene, i tillegg til at norske bedrifter har fått tilgang på det store europeiske markedet som de er avhengige av for å kunne eksportere sine varer og skape arbeidsplasser i Norge.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Norge har inngått avtaler som vi er forpliktet til å følge. Så er det også flere som har tatt til orde for det her i dag, at ingen avtaler er perfekte. Man kan ikke få alle fordelene. Det hender at man også må ta noen av ulempene. EØS-avtalen er ikke perfekt, men den er god, og den har vært bra for Norge. Den har vært bra for Norge når det gjelder arbeidstakeres rettigheter. Den har styrket arbeidstakernes rettigheter på mange områder. Den sikrer like regler og like konkurransevilkår innenfor Europa. Den har vært bra for norske bedrifter. Europa utgjør 80 pst. av markedet for norske bedrifter. Norske arbeidsplasser er avhengige av tilgangen til det europeiske markedet. Det å tro at det vil være uten konsekvens for Norge å si opp EØS-avtalen, er ganske alvorlig. Det ville hatt store konsekvenser for norske bedrifter og norske arbeidstakere om avtalen var blitt sagt opp, slik som representanten ønsker.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Ja, det er eksempler på at norske lover og regler har måttet vike. Det er ikke noen tvil om det. Det pågår en sak nå i disse dager, den såkalte verftssaken, hvor nettopp ESA har påpekt at elementer i en avtale er i strid med EØS-avtalen, og det er også bakgrunnen for at partene som eier avtalen, nå ser på hvordan de kan få sin tariffavtale i tråd med EØS-avtalen. Så det er ingen tvil om at det er tilfeller hvor norske lover og regler har vært i strid med EØS-avtalen og har måttet vike.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Stortingsrepresentantene Karin Andersen, Kirsti Bergstø og Aud Herbjørg Kvalvik har fremmet et forslag hvor regjeringen blir bedt om å foreta nødvendige lovendringer som sikrer likeverdige pensjonsordninger, uavhengig av driftsform – de viser til sykepleierordningen – og som sikrer ansatte rett til å beholde minst like gode pensjonsytelser som før, ved privatisering og anbudsutsetting av offentlige oppgaver, virksomheter og støttefunksjoner, f.eks. renholdstjenester. Forslagsstillerne ber regjeringen foreslå lovendringer som sikrer ansatte en bestemt type tjenestepensjonsordning, uavhengig av hvor de er ansatt. Formålet er å sikre at ansatte får beholde en særskilt pensjonsordning eller et særskilt pensjonsnivå når offentlige oppgaver blir privatisert eller anbudsutsatt. Utgangspunktet for tjenestepensjonsordninger i Norge er at de er virksomhetsbaserte, dvs. at pensjonsordningen gjelder for ett foretak og for foretakets ansatte. Det er noen få unntak fra de virksomhetsbaserte pensjonsordningene. For eksempel er det, som forslagsstillerne nevner, egne pensjonsordninger for sykepleiere og apotekansatte. Disse er historisk betinget og ble lovfestet på 1950- og 1960-tallet. De representerer således ikke dagens organisering av tjenestepensjonsordninger. Det kan være store kostnader knyttet til pensjon. Etter regjeringens syn er det uheldig dersom staten skal pålegge private virksomheter kostnader utover det som følger av obligatorisk tjenestepensjon. Gjennom loven om obligatorisk tjenestepensjon fra 2006 er private virksomheter pålagt å ha en tjenestepensjonsordning for sine ansatte. Stortinget har fastsatt rammelover for privat tjenestepensjon med skattemessig gunstig behandling. Innenfor disse rammene har virksomhetene stor fleksibilitet og kan utforme gode pensjonsordninger for sine ansatte, tilpasset det enkelte foretaks økonomiske bæreevne og konkurranseevne. Tverrgående pensjonsordninger vil frata virksomhetene noe av kontrollen med pensjonskostnadene. Virksomhetene står naturligvis også fritt til å avtale nærmere den enkelte pensjonsordningen sammen med arbeidstakerorganisasjonene. Et lovpålegg til arbeidsgivere om tverrgående ordninger, slik forslaget fra representantene legger opp til, innebærer en innskrenkning av virksomhetenes fleksibilitet og et brudd med prinsippet om selvråderett i den norske arbeidslivsmodellen. Jeg er enig i at det ved privatisering og anbudsutsettelser av offentlige tjenester bør legges til rette for å ivareta arbeidstakerne som omfattes av endringene, på en god måte. Det er det også gode muligheter til innenfor dagens lovverk, uten at man setter råderetten over et så viktig spørsmål for virksomhetene helt til side.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Det er ingen hemmelighet hva som skjedde, det er jo godt og fyldig omtalt i mediene. Vi kom til en uenighet, rett og slett, om hvordan sluttprosessen skulle avsluttes, og hvordan det skulle forankres. Jeg var fra min side opptatt av at organisasjonene helt åpenbart skulle få forankre prosessen i sine organisasjoner, men det var uenighet om hvordan det skulle gjøres. Samtidig har vi nå fortsatt prosessen. Vi har hatt flere møter hvor vi har utredet videre en del av de problemstillingene som rapporten som partene og regjeringen utarbeidet sammen, ikke hadde avklart, både flere utdypinger og flere avklaringer. Vi har lagt opp til at prosessen skal avsluttes høsten 2017. Jeg opplever at det er et godt samarbeid mellom regjeringen og organisasjonene. Det er stor vilje til å finne en løsning, og det tror jeg vi også kommer til å klare til høsten.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Ja, det er vel slik at man skal planlegge med evighetens perspektiv for øye, men være forberedt på å måtte gå på dagen. Det er vel det som er vårt lodd. Ja, vi har fortsatt prosessen, som jeg sa, særlig ved å utdype en del av de problemstillingene som ikke allerede var avklart. Jeg har også svart til organisasjonene at jeg kommer til å ta et initiativ til å fortsette prosessen rett over sommeren. Så skal jeg selvfølgelig gjøre det jeg kan for at vi vinner valget, og at det er jeg som får lov til å lose dette i havn. Min plan er at det kan gjøres høsten 2017. Så skal vi diskutere videre med partene hvordan vi skal avslutte prosessen. Da vi diskuterte det sist og ikke kom i mål, var det også fordi at da dette ble gjort sist, endte det opp en sen natt hos riksmekleren, etter hva jeg har forstått, så det er ingen andre som har anbefalt meg å gjenta den prosessen en gang til. Anbefalingene har gått på å finne en annen måte å løse det på, fordi pensjonsspørsmål er så kompliserte. Men jeg oppfatter at det er stor vilje hos organisasjonene, hos regjeringen og ikke minst her på Stortinget, så dette tror jeg vi finner en løsning på.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Jeg skjønner at premisset her er at offentlige penger går til skatteparadiser. Jeg er opptatt av at når man skal anbudsutsette offentlige tjenester, skal det være fordi man mener at de vil bli utført på en bedre måte, enten fordi man løser oppgaven annerledes, fordi det tilbyr et mangfold i sektoren eller annet. Jeg mener at det er den enkelte virksomhet som må avgjøre hvilke lønns- og pensjonsvilkår som skal gjelde i den enkelte bedrift, rett og slett fordi det er av så avgjørende betydning for bedriftens bæreevne, såfremt de vilkårene som gis, er innenfor norsk lov og tariffavtale eller annet. Det er regulert i norsk lov hvordan pensjonsavtalene skal være, og hvilke krav som gjelder, og arbeidsmiljøloven gir også rammer for hvilke tjenestepensjonsordninger som skal gjelde ved virksomhetsoverdragelse. Så det er jo ikke et lovtomt rom, det er i dag regler for hvordan dette skal gjøres. Så har jeg stor tiltro til at seriøse arbeidsgivere som skal utføre tjenester for det offentlige, også tilbyr sine ansatte gode lønns- og pensjonsvilkår.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Om jeg mener at de har for god pensjon? Bakgrunnen for at man anbudsutsetter, er jo ikke fordi de ansatte har for god pensjon. Det kan være helt andre årsaker til at man velger å konkurranseutsette offentlige tjenester. Når man anbudsutsetter, kan også de som setter tjenesten ut på anbud, selv sette lønns- og arbeidsvilkår i kontraktene. Oslo kommune er nevnt i forslaget, og hvordan man løste dette da man skulle anbudsutsette sykehjem. Jeg satt selv som medlem i det byrådet som endret på pensjonsvilkårene for å sikre de ansatte gode arbeidsvilkår ved anbudsutsettelsen til sykehjem. Så det er fullt mulig å gjøre det i dag. Men poenget er at når man skal konkurranseutsette eller overføre tjenester til andre, er det feil at det offentlige skal si at privat virksomhet skal ha en bestemt type tjenestepensjon. Det må det være opp til virksomheten selv å avgjøre ut fra den økonomien virksomheten har, og de avtaler som er inngått med de ansatte.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Jo, man er ansvarlig for opplysningene som gis. Skattekortet er, etter hva jeg forstår, noe som fortsatt sendes ut på papir fra skatteetaten. Årsmeldingen som skal leveres inn, sendes også ut på papir. Begge deler er ansett som viktige meldinger. Det som ikke anses som viktige meldinger nå, er den informasjonen som er identisk med de foregående månedene. Når det er ny informasjon, vil man få det på papir, slik forskriften tilsier. Representanten Aasrud stilte i sitt hovedinnlegg også spørsmål om dem som bor i utlandet. De som bor i utlandet, har den samme muligheten som alle andre til å få informasjonen lest opp, men vi vil se på de sakene som gjelder utlandet, ikke minst det dokumentasjonsbehovet som jeg oppfattet at representanten nevnte. Så vil vi i så fall komme tilbake med det i den evalueringen vi har lovt i forbindelse med budsjettet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Som jeg har sagt flere ganger, vil mye informasjon fortsatt sendes på papir – viktige meldinger vil det. Som jeg sa i mitt første svar: Den informasjonen som er identisk med den foregående månedens informasjon, vil ikke sendes ut på papir. Men den er tilgjengelig, enten på nav.no – altså Ditt Nav digitalt – eller man kan få den lest opp. Så kan jeg ha full forståelse for at en del kanskje ikke ønsker å be pårørende om å logge seg inn på Ditt Nav, men da kan man fortsatt ta kontakt med Nav for enten å få lest det opp eller i spesielle tilfeller få sendt informasjonen på papir. Vi ser nå at antall henvendelser til Nav går betydelig ned. Det var mye helt innledningsvis, det var mye usikkerhet om hvordan dette skulle fungere. Nå er antall henvendelser til Nav bortimot omtrent som det det var før denne endringen ble gjort. Jeg føler meg trygg på at også de eldre tilpasser seg dette, at man finner gode løsninger, og jeg mener det fortsatt er betryggende og en sikkerhetsmekanisme i at viktige meldinger fortsatt sendes på papir.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Svaret er det samme som jeg har sagt hver gang, både muntlig og skriftlig: Når informasjonen ikke endrer seg fra måned til måned, sendes den heller ikke ut på papir. Da kan man få informasjonen digitalt, eller ved at man ringer inn til Nav. Det er definert hva som er å anse som en viktig melding. Det er redegjort for skriftlig i svaret som også vedligger saken. Når det er nye opplysninger, nye vedtak eller annet – årsoppgaven osv. – får man det på papir. Men når informasjonen ikke endrer seg fra måned til måned, sendes det heller ikke ut på papir. Det har jeg redegjort for både muntlig og skriftlig ved flere anledninger. Nå vedtar Stortinget at man skal komme tilbake igjen til Stortinget i forbindelse med budsjettet og redegjøre nærmere for dette, og det vil jeg selvfølgelig også gjøre.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Den enkelte må vurdere hva som passer for seg, og i hvilken grad man ønsker å involvere pårørende. Alle har heller ikke pårørende som kan bistå. Men som jeg sier, kan man da ta kontakt med noen, snakke med veileder og få hjelp til enten å få lest opp svaret eller i særlige tilfeller få det tilsendt. Jeg har ikke lovet at alle som vil, skal få dette tilsendt på papir. Jeg har hver gang vært ganske tydelig – muntlig og skriftlig – på hva som gjelder. Det jeg har sagt, er at Nav nå i innledningen, nå som dette er nytt, skal vise smidighet. Regelen for hva som er definert som viktig melding, står fast. Hva som skal sendes ut, står fast. Hva som ikke skal sendes ut, står fast. Men nå som dette er helt nytt og mange er usikre på hvordan det fungerer, skal Nav vise smidighet. Nav forteller at det har vært mange henvendelser innledningsvis. Det er ikke så rart, for dette har vært en stor endring for mange. Men nå melder de også om at det er færre og færre som tar kontakt. Man er tilbake på normalen. Det kan jo tyde på at de som har ønsket trygdeslippen på papir, nå har tilpasset seg det nye regimet. Vi kommer tilbake til Stortinget med en nærmere gjennomgang i forbindelse med budsjettet, slik komiteen har bedt om.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Nå oppfattet jeg ikke at det var noe spørsmål der – mer noen betraktninger om eldre mennesker. Ja, det er selvfølgelig flere som er usikre på dette. Mange har ikke den digitale kompetansen som kreves, det er helt riktig. Det er også grunnen til at vi nå har iverksatt flere prosjekter for å øke den digitale kompetansen i befolkningen. Når det gjelder informasjonen vi her snakker om, er det informasjon som fortsatt vil være tilgjengelig for dem som trenger den, enten ved at man logger seg inn på Nav, og kan man ikke det, kan man ringe til Nav og få den opplest, og i særlige tilfeller få den tilsendt. Vi er opptatt av at digital kommunikasjon skal være hovedregelen. Det er ofte det som etterspørres av flere og flere brukere, også flere og flere eldre, og vi mener at når informasjonen er likelydende fra måned til måned, kan den også være digital. Men jeg gjentar det jeg har sagt hele tiden: Jeg har bedt Nav om innledningsvis å vise fleksibilitet overfor dem som trenger informasjonen, og jeg har stor tro på at Nav, sammen med dem som tar kontakt, finner en god løsning tilpasset den enkeltes behov.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Representanten Aasrud forsøker å gi et inntrykk av at jeg gir ulike svar. Hvis man legger de skriftlige svarene og referater fra de muntlige spørsmålene som har vært stilt, ved siden av hverandre – det er ganske mange av dem også – føler jeg meg ganske sikker på at de er helt identiske. Det kommer helt klart fram av mitt svar til Stortinget hvordan man har definert «viktig melding»: «Enkeltvedtak Forhåndsvarsel etter forvaltningsloven § 16 Andre meldinger som har betydning for vedkommende sin rettsstilling, for behandling av saken Meldinger som det av andre grunner er av særlig betydning å sikre at vedkommende mottar» Som jeg også har sagt i et tidligere svar: «Månedlige utbetalingsmeldinger som ikke inneholder ny informasjon sammenliknet med foregående måneds utbetalingsmelding, anses derimot ikke å være en viktig melding som krever at meldingen sendes som post(…) (…) Man kan ringe til Nav, få informasjonen lest opp muntlig, og i særlige tilfeller kan man også få den tilsendt på papir. Jeg opplever nok at representanten Aasrud her forsøker å misforstå det jeg sier. Jeg har vært ganske klar hver eneste gang, både muntlig og skriftlig, på hvordan dette er å forstå.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-06-09:
Jeg opplever vel at jeg har svart på dette spørsmålet ganske mange ganger: Nei, det er endringer utover reguleringer og satsendringer som man får skriftlig melding om – som det står redegjort for i det skriftlige svaret mitt i forbindelse med behandlingen av saken.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Det offentlige er en stor innkjøper, og det er en makt som må brukes. Den må brukes for å hindre at vi opplever sosial dumping, og sånn at det blir et anstendig arbeidsliv også i offentlige virksomheter. Staten har sågar laget en egen veileder som skal sikre at statlige innkjøp bygger opp under dette. I den forbindelse skulle en tro at arbeidsministeren var særlig oppmerksom på hva hennes egne etater gjør, for hun sier til stadighet at regjeringen er opptatt av at arbeidslivet er anstendig, og vi hører om kraftfulle tiltak for å motvirke en uønsket utvikling. Når statsråden i sitt svar på spørsmålet fra representanten Andersen nærmest bagatelliserer og prøver å forklare at det er en god del bruk av enkeltpersonforetak i underliggende etater i Nav, med at det noen ganger kan være behov for spesiell kompetanse, blir jeg urolig. For det er jo avdekket i det siste at det er selskaper som har brorparten av sine ansatte på enkeltpersonkontrakter – ja, de annonserer sågar etter dem gjennom Navs egne hjemmesider. Da synes jeg at statsråden burde vært helt klinkende klar på at dette er en utvikling vi ikke ønsker i det offentlige – for det er jo ikke bare innenfor arbeids- og velferdsetaten vi ser en slik utvikling. Hvis det ikke bare skal være i festtaler man er opptatt av faste stillinger og økt organisasjonsgrad og av å motvirke en uønsket utvikling på arbeidsmarkedet, bør man slå fast at dette er et uvesen som vi ikke vil ha inn i det norske arbeidslivet. Men det kan hende det er bra, for statistikken over nyetableringer blir jo veldig pen, og behovet for midlertidig ansatte vil også bli mindre, slik at man kan slå to fluer i én smekk ved å bruke og tillate den type ansettelsesforhold eller engasjementsforhold i det offentlige. Det er billigere å bruke den arbeidskraften – man slipper å betale arbeidsgiveravgift. Folk i denne salen er opptatt av at de som jobber sånn, har dårligere sosiale rettigheter enn andre. Ja, vi ser utslag av det når vi ser hvordan økonomien er for de bedriftene som jobber på den måten: en fortjenestemargin på 40 pst., når gjennomsnittet for resten av norsk næringsliv er under 10 pst. Hva gjør regjeringen for å motvirke dette? Synes statsråden at det er greit? Hvorfor griper man ikke inn og sier at dette ikke er i orden? Vi vil ha et anstendig arbeidsliv, og da kan vi ikke tillate den type utvikling.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Jeg har en kommentar til representanten Heggelunds innlegg i stad, der han antyder at under tidligere regjeringer har arbeidsmarkedstiltakene nærmest vært omgitt av et monopol, men nå har det blitt mye bedre. Jeg anbefaler representanten Heggelund, som ofte er opptatt av å lese seg opp på aktuelle saker, å lese rapporten som heter Milliarder – ikke mennesker, som nå er utgitt. Den sier noe om hva som er resultatet av anbudspraksisen som hans partifeller i regjering og hans parti har velsignet her i Stortinget. Målet var at det skulle bli mer mangfold. Resultatet har blitt et enfold, et nærmest monopollignende marked som gjør at enkeltaktører tar omtrent hele markedet. Den rørende omsorgen som disse partiene ellers har for de ideelle organisasjonene, synliggjøres i alle fall ikke i de anbudene som er blitt utlyst, eller i hvem som har fått ta del. Det har ikke vært noen ideelle aktører som har vunnet anbudene så langt. Det kan skyldes at rammebetingelsene som de ideelle har, er helt forskjellige. Vi har hørt mange ganger i denne sal at man er svært opptatt av de ideelle organisasjonene. Regjeringa har lovet at man skal ordne opp i de historiske pensjonsforpliktelsene. Det var det første som skulle skje. Det skulle skje før sommeren, ble det sagt i et brev fra statsministeren til Kristelig Folkeparti. Det er mulig det ikke sto hvilken sommer det skulle være, men resultatet er at saken ennå ikke er kommet til Stortinget. Det er ingen løsning for de ideelle organisasjonene som leverer tjenester på dette området. Det betyr at det blir vanskeligere for dem å delta i den typen anbudskonkurranser. Resultatet ser vi: Store aktører tar markedet. De bruker arbeidsforhold som vi burde si var uakseptable i det norske arbeidslivet, og det er det jeg forventer at regjeringa, Høyre og Fremskrittspartiet, er opptatt av når vi prater om sosial dumping, og ikke bare å kose seg med en eller annen tur til Roma, som har skapt en slags konsensus. Det var i hvert fall ikke alle av oss som var i Roma og opplevde den konsensusen.