Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Vi har skatt av flere forskjellige grunner. Det ene er at vi har skatt fordi vi mener at skatt er en god, fornuftig og fin måte å finansiere fellesskapet på. Det andre: Vi mener at skatt er viktig for å sørge for en mer rettferdig fordeling mellom folk, fordi vi vet at noen tjener mer enn andre, noen tjener sinnssykt mye mer enn andre, og de bør også – som Per Olaf Lundteigen var inne på – bidra mer til fellesskapet. Vi har skatt også for å bidra til en mer rettferdig fordeling når folk har opparbeidet seg formuer bl.a. gjennom å ha gunstige skattesubsidier, eller på andre måter har skaffet seg store verdier. For å sørge for en rettferdig fordeling mellom generasjonene er det fornuftig med skatt for å utjevne disse formuene. Den tredje grunnen til å gjøre dette er at vi er opptatt av miljø. Vi vet at et fritt marked helt uregulert bidrar til å sørge for at miljøet ødelegges fordi man ikke betaler bl.a. for de enorme klimautslippene som påfører folk over hele verden skader. Det er tre gode grunner for skatt, som vi er for. Vi sier ikke at folk skal betale skatt med glede, men de skal betale skatt med forståelse. Da er det viktig å ha et skattesystem som bidrar på alle disse tre forskjellige områdene. Så er spørsmålet: Skal vi ha en diskusjon om dette, skal vi ha en arbeidsgruppe eller skal vi ha et bredt utvalg som ser på de dynamiske effektene? Da vil jeg si at et slikt bredt sammensatt utvalg er helt unødvendig, hvis en ikke også legger føringer for hva det er som er poenget med det utvalget. Mitt poeng – jeg håper det også er finansministerens poeng, når hun har en arbeidsgruppe i Finansdepartementet som jobber med dette – er bl.a. at man må basere seg på de analysene som blir gjort av Statistisk sentralbyrå med hensyn til å vise til enkelte punkter som jeg vil komme inn på i løpet av innlegget mitt. Jeg hadde tenkt å gå igjennom fem punkter i forhold til å ta – skal vi si – et oppgjør med dynamiske effekter av en dynamisk skattepolitikk, men jeg går inn på noen elementer som jeg synes kommer for lite fram når høyresiden preker om dette. Det ene er at dynamiske effekter er forstått som at én krone mindre i inntekter for staten betyr minst én krone mer i inntekter for fellesskapet sett under ett – eller for samfunnet og næringslivet og alt mulig sett under ett. Den påstanden har på mange måter tatt livet av seg selv to ganger opp gjennom historien i USA. Den ene gangen så til de grader under Reagans periode, der han hadde store tanker om at dette ville bidra til kjempestore inntekter for fellesskapet. Det spilte fallitt. Den andre gangen var under Bush-regjeringens periode, hvor hele tanken var at man skulle få fart på økonomien med kjempestore skatteletter, og så skulle dette skape vekst og velstand. Vi ser hva det har skapt i USA, det har vært et av bidragene til finanskrisen, bl.a. fordi Bush ikke sørget for å finansiere de utgiftene han hadde. En uansvarlig skattepolitikk som tar utgangspunkt i at man tror at det blir mer penger til staten ved å senke skattene, bidrar til kjempestore underskudd, som vi har sett i USA. Bush ønsket å finansiere krigføringen sin i resten av verden gjennom å senke skattene i USA. Det har altså spilt fallitt og bidratt til den krisen vi har hatt, på grunn av at man har levd på penger man ikke hadde. Dette vet jo finanskomiteen. Vi var på tur i USA, og noe av det som flest folk der var bekymret for, var ubalansen i amerikansk økonomi, basert på en tankegang om at hvis man bare senket skattene nok, ble det nok vekst i økonomien til at alt gikk bra. Det gjorde det ikke. Det andre momentet jeg vil ta opp, er at skatt brukt av oss her i dette hus, eller av kommunepolitikere og fylkestingspolitikere rundt omkring i landet, avgjør hvorvidt det er fornuftig å hente inn den skatten eller ikke. Man kan se på de positive arbeidsincentivene og se at mer arbeid kan bli utført hvis man senker skattene. Men hvis man bruker disse pengene man tar inn i skatt, til å gjøre ting som i hvert fall ikke bidrar til å øke arbeidstilbudet – sørge for å få flere folk i jobb – betyr det snarere tvert imot at man saboterer hele den positive effekten av en eventuell skattelette. Det beste eksempelet er jo kontantstøtten, som Marianne Aasen var inne på i sitt glitrende innlegg. Argumentet om at man henter inn skattepenger for å bruke dem på holde folk unna jobb, må man lenger ut på landet med, hvis man skal argumentere for skattelette og si at det er bedre. Nei, la oss istedenfor å avskaffe ordninger finansiert over statsbudsjettet som er negative for en mest mulig effektiv bruk av pengene i økonomien, heller hente inn skatt for å gjøre ting som er kjempebra. Det å hente inn penger i skatt og bruke dem på barnehager, på utdanning, på å sørge for at elever i videregående skole fullfører videregående skole, på å sørge for nok lærerressurser, så elever får med seg alt de trenger – tidlig innsats i skolen – bruke penger på jernbane for å løse klimautfordringene og bruke dem på forskning, er kjempebra måter å investere fellesskapets penger på, som er bedre for samfunnet enn hvis vi lot være å ta dem inn i skatt. La oss heller fokusere på det. La oss bruke penger fornuftig på samfunnsmessig fornuftige investeringer. Det tredje momentet er alternativet til skatt. Det er høyresiden aldri inne på. Hvis man kutter i helsetilbudet, og sier nei, la folk heller få mer skattelette for å finansiere sitt eget helsetilbud, får man en mer ineffektiv bruk av samfunnets ressurser. Det finnes ikke et menneske på kloden – jo, det finnes noen mennesker på kloden, men det finnes ikke et oppegående menneske – som ikke mener at den amerikanske måten å finansiere helsevesenet på er en katastrofe. Alle som var på NHOs årskonferanse, fikk akkurat det bildet. Det å bruke konkurranse på feil måte ved å privatisere alt – hele finansieringen av helsevesenet – skaper en ineffektiv bruk av samfunnets ressurser. Hvis man blir syk og trenger advokater for å finne ut hvilket sykehus som bruker pengene på en riktig måte, og hvem som egentlig skal ha ansvaret for å finansiere dette, sier det seg selv at man har et mye mer ineffektivt system enn hvis man betaler skatt til fellesskapet, og lar fellesskapet finansiere utgiftene. Et eksempel vi har, som Joseph Stiglitz har tatt opp, er privat finansiering av pensjon. Privat finansiering av pensjon, både kostnader til megler, forvaltningskostnader og kostnader til markedsføring – alt dette – bidrar til å gjøre det mer ineffektivt enn om vi hadde tatt det over skatteseddelen. Det må man ha med seg når man sier at det lureste i verden er skattelette, slik Høyre og Fremskrittspartiet ofte gjør. Så til det fjerde momentet. Hvis Høyre har sett lyset, Venstre har sett lyset – Kristelig Folkeparti har i hvert fall sett lyset – og Fremskrittspartiet har sett lyset når det gjelder hva som er riktig i forhold til den dynamiske skattepolitikken: Hvorfor førte man ikke den politikken i forrige fireårsperiode? Det var jo ikke slik at de folkene som hadde de laveste inntektene, var dem som fikk de største skattelettene. Tvert imot var det aksjeeierne, de som hentet ut utbytte på aksjer, som fikk de største skattelettene – i realiteten mellom 20 og 25 milliarder kr i skattelette i forrige periode. De pengene burde jo i stedet ha gått til dem som hadde lave inntekter, og som ville vært der man hadde fått mest positiv effekt av skattelette – sette ned skattene for folkene med de laveste inntektene, ikke for de folkene som hadde de høyeste inntektene. Toppskatten ble redusert, og ble foreslått enda mer redusert, da vi overtok i 2005. Det er jo stikk i strid med en fornuftig skattepolitikk, som skal være mest mulig dynamisk. Man burde økt skattene for dem som hadde de høyeste inntektene, og senket dem for dem som hadde de laveste inntektene, hvis man var opptatt av en mest mulig dynamisk effekt av skattepolitikken. Økte miljøavgifter for å finansiere lavere skatter for folk med lave inntekter er også veldig fornuftig. Jeg hører ikke akkurat brølet fra høyresiden om å gjøre det. Det femte og siste punktet mitt er hva vi bør gjøre. Jo, i tiden som kommer bør vi sørge for å øke skattene for de folkene som har de høyeste inntektene og de største formuene, vi bør øke skattene på forurensning, vi bør øke skattene på de delene av ulønnsomt næringsliv som har store skattesubsidier, og så bør vi sørge for å bruke de pengene på å senke skattene for dem som har lave inntekter, og bruke pengene til å sørge for å finansiere fornuftige fellesskapssinvesteringer. Det er den beste og mest fornuftige måten å drive politikk på. Har man ikke dét utgangspunktet, kan man sette ned så mange utvalg man bare vil. Det hjelper ikke noe å ha noen teoretiske utvalg som sier at dette hadde hatt positive effekter her og der, hvis man ikke sier hva som er målsettingen med å foreta endringer.