trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Det er riktig at pålegget om å innføre lavsvovelholdig diesel ikke vil gjelde før i 2005, men jeg ser det som sterkt ønskelig om det kan skje vesentlig tidligere. Det er for å gi incentiver til at overgangen til lavsvovelholdig diesel av hensyn til miljøet, ikke minst de lokale utslippene, kan skje så snart som mulig, at Regjeringen foreslo økt avgift. Regjeringen fant det hensiktsmessig nå å gi et incentiv til at man kan få en raskere overgang til lavsvovelholdig diesel ved å øke avgiften på diesel med 25 øre – en avgift som altså vil forsvinne så snart lavsvovelholdig diesel blir tilgjengelig. Og ifølge de opplysningene vi fikk fra bransjen i fjor høst, ville denne lavsvovelholdige dieselen bli tilgjengelig i løpet av 2000. Senere, og senest nå på nyåret, har det kommet nye opplysninger som kan tyde på at det tar noe mer tid, men jeg håper fortsatt at det lenge før 2005 vil være kun lavsvovelholdig diesel i bruk i Norge. Det vil være av stor nytte for miljøet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Om en bedrift, enten det er en transportbedrift eller en annen type bedrift, skal klare seg i konkurransen, er bl.a. avhengig av de totale rammevilkår og ikke bare av et enkelt element. For transportbedriftene er det ikke bare drivstoffavgiften som har betydning, det er også alle de andre kostnadene som næringen har, bl.a. lønnskostnader. Så dette er nok et mye mer sammensatt bilde. Vi har i Norge foretrukket å trekke relativt mye av det man må ha inn i statskassen, i form av avgifter. Dette fordi det har bidratt til å ivareta en del andre forhold, som helse- og miljøforhold. Alternativet kunne ha vært å trekke inn mer i form av direkte beskatning, f.eks. av arbeidskraft. Eksempelvis kunne vi ha hatt en høyere arbeidsgiveravgift, som det ikke er uvanlig at man har i andre land, hvor man har lavere drivstoffavgifter enn i Norge. Men det som Norge har lagt seg på, tror jeg totalt sett vil vise seg å være fornuftig. Jeg er også nokså sikker på at etter hvert som også de øvrige land skal oppfylle sine Kyoto-forpliktelser, blir det nok også der nødvendig å ty til høyere avgifter på drivstoff.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Den teknologiske utviklingen innebærer at det stadig utvikles nye produkter med samme anvendelsesområde, dvs. opptak av lyd eller bilder. Denne utviklingen medfører at dagens særavgift på uinnspilte lyd- og videokassetter skaper uønsket konkurransevridning. Etter forslag fra Regjeringen vedtok derfor Stortinget å oppheve særavgiften på kassetter. Stortinget vedtok at særavgiften skulle oppheves fra 1. desember 2000. På bakgrunn av dette ser jeg det ikke som aktuelt å fremme forslag om å innføre en ny avgift til statskassen på kassetter mv. til erstatning for dagens avgift. Den finansieringsordningen for Norwaco som er skissert i representanten Nakkims spørsmål, dreier seg om noe annet enn avgift til statskassen og ligger under en annen statsråds ansvarsområde, nemlig kulturministerens.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Som sagt sorterer dette under en annen statsråds ansvarsområde. Men jeg har vært i kontakt med kulturministeren om spørsmålet, og kulturministeren viser til at familie-, kultur- og administrasjonskomiteen i Budsjett-innst. S. nr. 2 for 1998/99 bad departementet om å utrede og vurdere vederlags- og fondsordningen som kompenserer det betydelige inntektstapet som norske utøvere og komponister er utsatt for på grunn av nye teknologiske medier. I St.prp. nr. 1 fra Kulturdepartementet for inneværende år er det vist til et forslag om et EU-direktiv om opphavsrett og nærstående rettigheter i informasjonssamfunnet. Direktivforslaget, som også omfatter spørsmål om vederlagsordninger for analog og digital kopiering, vil ventelig måtte gjennomføres i norsk rett. Blant annet på bakgrunn av dette vil Kulturdepartementet komme tilbake til spørsmålet om vederlagsordninger for slik kopiering. Det er det svaret jeg har fått fra kulturministeren, og så vidt jeg vet, har man ennå ikke tatt standpunkt til hvordan dette i tilfelle skal finansieres.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Først vil jeg vise til at kommunalministeren svarte på et tilsvarende spørsmål fra representanten Signe Øye 17. november i fjor. Systemet for å jevne ut skatteinntektene til kommunene ble endret i 1997. I det tidligere systemet ble om lag 300 kommuner kompensert fullt ut for differansen mellom betalt skatt i egen kommune og et referansenivå som utgjorde 96,2 pst. av landsgjennomsnittet da systemet ble endret. Når det nye systemet er fullt innarbeidet i 2001, vil referansenivået være hevet til 110 pst. av landsgjennomsnittet, mens kompensasjonsgraden vil være redusert til 90 pst. Endringen har medført at antall kommuner som omfattes av ordningen, har økt fra om lag 300 kommuner til om lag 400 kommuner, mens kompensasjonsgraden er redusert fra 100 pst. til 90 pst. Sistnevnte medfører at minsteinntektskommunene nå beholder en viss andel av en skatteøkning, selv om denne er relativt liten. Hensynet til likhet i tjenestetilbudet har stått sentralt ved utformingen av inntektsutjevningen. Dette må ses i sammenheng med at undersøkelser viser at forskjeller i inntektsnivå er det som best forklarer forskjeller i tjenestetilbud mellom kommuner. Som kommunalministeren pekte på i sitt svar, viser tall fra Skattedirektoratet at mer enn 99 pst. av utlignet skatt blir betalt. Med en slik innkrevingsprosent plasserer Norge seg helt i verdenstoppen. Tall fra Skattedirektoratet viser også at andelen betalt skatt er like høy i kommuner som omfattes av utjevningsordningen, som i kommuner som ikke berøres av utjevningen. Kommunalministeren pekte også på at den lokale forankringen av skatteinnkrevingen i seg selv kan virke positivt på skattebetalingsviljen, og at dette bekreftes av mange skatteoppkrevere. Dagens organisasjonsmodell med en lokal forankring av skatteinnkrevingen bør derfor i hovedtrekk ligge fast. Forbedringer i systemet vil imidlertid bli vurdert hvis utviklingen viser at dagens modell ikke virker etter hensikten.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Jeg ser at i teorien så vil systemet kunne virke slik som representanten Nakkim nå beskriver, at det er for få incentiver til å sørge for å kreve inn de skatter som er utlignet, fordi man allikevel får stort sett det samme igjen. Men praksis viser altså, som jeg sa i mitt svar, at slik er det ikke, for innkrevingsandelen er like høy i disse minsteinntektskommunene som i kommuner som har mye mer igjen for å kreve inn skatter, og jeg har derfor ikke noe grunnlag for å anta at det vil bli noe annet resultat i framtiden. Så har jeg også merket meg at da kommunalministeren svarte, var det brukt tallet 3,5 milliarder kr, som skulle være den ene prosenten som ikke ble innfordret. Da jeg så svaret, reagerte jeg spontant, for det virket litt høyt. Derfor har jeg tillatt meg å undersøke litt, og beløpet er for høyt. Det som innkreves i kommunene er i overkant av 200 milliarder kr, men selv vel 2 milliarder kr, som da vil bli den ene prosenten som ikke innfordres, er fortsatt et høyt beløp. Men rett skal være rett, jeg synes det er riktig å operere med de korrekte tallene.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-01-19:
Som jeg sa i mine to forrige svar, er det i hvert fall så langt ingenting som tyder på at minsteinntektskommunene er slappere i tjenesten når det gjelder å innfordre utlignet skatt. Hvis det skulle vise seg at framtiden blir en annen, får en vurdere hva som i tilfelle skal iverksettes. Jeg håper at man ikke tenker slik som man tydeligvis gjør i Moss, i for mange kommuner, for det ville være uheldig. Vi er også av hensyn til skattemoralen avhengig av at de skatter som utlignes, også blir innfordret.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-01-19:
Eg vil gjerne få stille følgjande spørsmål til utanriksministeren: «Kva vert gjort for å yte humanitær hjelp til ofra for krigen i Tsjetsjenia, ein tenkjer her i særleg grad på dei mest hjelptrengande så som såra, sjuke, barn og gamle?»
Ingvald Godal (Høyre), 2000-01-19:
Det er openbert at behovet her er veldig stort og kjem til å forbli det i tida som kjem. Behovet er særleg stort, etter det eg veit, for medisin. I enkelte område blir det i dag operert utan anestesi. Dei får ein pinne å bite i av mangel på heilt vesentleg medisin. 20 mill. kr er ikkje mykje i denne samanhengen. Det er svært lite. Og det er openbert at det vil bli behov for langt større beløp i tida som kjem. I dag brukar me om lag 1 milliard kr på eit norsk militært nærvær i Kosovo, slik at me saman med andre kan syte for at det er trygt å vera der. Samtidig brukar me, etter det eg veit, framleis fleire hundre millionar kroner på kosovoalbanarar som er her i landet. Ville det ikkje då ha vore føremålstenleg å få dei heim så fort som mogleg, slik at dei ressursane som me i dag brukar på dei, kan overførast til Tsjetsjenia?
Ingvald Godal (Høyre), 2000-01-19:
Eg vil gjerne få stille følgjande spørsmål, også det til utanriksministeren: «På bakgrunn av dei prinsipp og argument som vart lagde til grunn for det internasjonale samfunnet si rekkje av tiltak mot Serbia og serbarane for deira brot på menneskerettane i tidlegare Jugoslavia og som Noreg aktivt støtta, kva tiltak vil Regjeringa gå inn for mot russarane for deira framferd i Tsjetsjenia?»
Ingvald Godal (Høyre), 2000-01-19:
Eg takkar utanriksministeren for svaret. Eg har lyst til å gje honnør for den innsatsen han gjorde på dette området i den tida han var OSSE-formann. Det me prøver på i verda i dag, er sjølvsagt å utvikle ein internasjonal rettsorden. Det er langt fram, men me går gradvis framover på den vegen. Men eg trur det er heilt avgjerande at dersom me skal koma nokon som helst veg på dette området, må det vera ein rimeleg likskap for lova, også internasjonalt. Det blir heilt umogleg dersom små syndarar som Milosevic skal kunne straffast på den måten som han blir straffa på, og med god grunn, dersom andre som gjer mykje verre ting, slik som no i Groznyj, ikkje i det heile skal møte noko, ikkje ein gong økonomiske sanksjonar. Då kjem heile den internasjonale rettsordenen i miskreditt, og det vil vera veldig uheldig. Elles kunne eg ha lyst til å nemne at når det gjeld statusen til Tsjetsjenia, er det inngått to avtalar. Den eine frå 1966 gjekk ut på at statusen til Tsjetsjenia skal avgjerast i forhandlingar innan år 2001. Den andre av mai 1997 går ut på at alle framtidige tvistemål skal avgjerast med fredelege middel. Dette må me ha med i tankane når me vurderer statusen.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-01-19:
Når eg sa «liten» om Milosevic, var det ikkje syndene eg snakka om, men Serbia er eit lite land som det er ufarleg å straffe. Sjølvsagt må ein velja middel som er føremålstenlege, men eg trur at overfor Russland er det ei rekkje verkemiddel som kunne vera f.eks. på det økonomiske området – elles er me i realiteten med på å finansiere krigen – osv, osv. Og eg trur at dersom russarane gong etter gong skal gjera den erfaringa at dei kan gjera kva som helst utan å møte alvorlege reaksjonar, vil det bli så mykje lettare for dei å setta i gang slike ting på nytt. Dersom dei hadde møtt alvorlege sanksjonar under krigen i 1994 – 1996, trur eg det er langt større sjanse for at dei ikkje hadde begynt på nytt no. Når det gjeld Noregs haldning, synest eg at me har ein tendens til å vera veldig moralske når det gjeld problem langt borte, men at me har ein sørgjeleg tradisjon for å legge oss heilt flate dersom russarane er involverte. Eg vil håpe at dersom Europarådet under Lord Russel-Johnston no kjem til at dei f.eks. vil suspendere Russland frå Europarådet, vil Noreg støtte det.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 2000-01-19:
Som sagt fastsettes reguleringene i fiskeriene i samråd med næringen. Og rådene fra en samlet næring kan jeg godt se var entydige. De gikk imot det forslag som Fiskeridepartementet fremmet i høringsnotatet om å foreta en ny tildeling. Det var således med bakgrunn i at vi har hatt en så sterk reduksjon i torskekvotene gjennom alle år siden 1997, noe som har ført til et meget svakt lønnsomhets- og driftsgrunnlag for den helårsdrevne aktive flåten, at vi fant det riktig å ikke tildele rekrutteringskvoter. Nå er det ikke slik at Fiskeridepartementet eller fiskeriministeren kan plukke ut fritt den enkelte som søker, og si at du skal flyttes opp i gruppe I. Det må skje i henhold til forvaltningsloven, og det innebærer utlysning som gjelder hele landet. Og det er ingen liten gruppe det dreier seg om. Hvis jeg husker tallene riktig, omfatter gruppe II over 3 000 fartøyer, muligens enda flere, og det kan være svært mange av dem som kan ha en god begrunnelse for å bli flyttet opp. Så oppflytting i gruppe I må foretas på den ordinære måten i henhold til det regelverk vi har å styre med. Men, som sagt, vi har en løpende vurdering av når det vil være korrekt ut fra en helhetsvurdering å foreta nyrekruttering, som jeg redegjorde for i mitt første svar.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 2000-01-19:
Det er slik at den brede rekrutteringen til næringen ikke nødvendigvis først og fremst skal skje ved at man må rekruttere nye redere eller fiskebåteiere. Det er også viktig at man får rekruttert ungdom som mannskap og som offiserer på hele fiskeflåten, og at det skal være lønnsomt for dem å velge fiskeryrket som næring. Og da er det viktig at de fartøyene som de skal mønstre om bord på, har et driftsgrunnlag som gir en rimelig årsfortjeneste, for det skal være tiltrekkende å være i fiskerinæringen. Man kan ut fra de ressursene man har i dag, si at vi har for mange fiskefartøy i Norge. Det er i hvert fall det som er det sterkeste ankepunktet fra dem som er i næringen, at driftsgrunnlaget for det enkelte fiskefartøyet er for dårlig. Og da er det ingen liten sak å utvide antall fartøy som skal ha rett til å høste av de begrensede ressursene man har. Det er et dilemma som fiskerimyndighetene må ta alvorlig. Vi er gjennom fiskerilovgivningen pålagt å foreta reguleringene i et samarbeid med næringen gjennom Reguleringsrådet, og der har næringen gitt sitt entydige råd, vil jeg si.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 2000-01-19:
Fiskeridepartementet har ikke formelt mottatt fylkesplanen for Troms fylkeskommune, men er kjent med innholdet. La meg slå fast at å flytte nevnte institusjoner fra Bergen til Tromsø ikke er saker som det arbeides med eller er planer om i Fiskeridepartementet. Når det gjelder forskning, vil jeg bemerke at Fiskeridepartementet mottar forvaltningsråd fra Havforskningsinstituttet, som ligger i Bergen, og fra Fiskeriforskning, som ligger i Tromsø. Vi må til enhver tid vurdere den mest mulig rasjonelle og effektive utnytting av våre totale forskningsressurser. Arbeidsdeling, samordning og samarbeid er virkemidler for å oppnå dette. I 1999 ble(Statsråd Angelsen) Fiskeriforskning tillagt rådgivningsansvar for enkelte kystressurser, kongekrabbe og kystsel – en relativt beskjeden andel i forhold til totalinnsatsen. Jeg ser denne arbeidsdelingen som rasjonell og naturlig ut fra bl.a. at det er ressurser som har sin tyngde i de nordlige deler av landet. Dessuten vil det bidra til å styrke forskningsmiljøet i Tromsø, og det er viktig ut fra den totale forskningsaktiviteten på Fiskeridepartementets område. (Statsråd Angelsen) Havforskningsinstituttet har hovedansvaret for ressurs- og miljørådgivningen. Det har fra departementets side vært et klart ønske om å styrke instituttets rolle i forbindelse med de betydelige oppgavene som er knyttet til forvaltning av de viktigste kommersielle fiskebestandene som vi forvalter i samarbeid med andre nasjoner. På denne bakgrunn har Havforskningsinstituttet fått en betydelig økning i budsjettet for 2000.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 2000-01-19:
La meg si det slik at fiskeriministeren arbeider ut fra det faktum at institusjonene ligger der de ligger. Hva som vil være situasjonen i fremtiden, tror jeg vi alle må være åpne for. Fiskeriministeren ser ingen grunn til å legge noen hindringer for en offentlig debatt som måtte oppstå. Norge er tross alt et demokratisk land, og det skal vi være glad for, så hvem som helst i samfunnet, og på ulike nivåer, har lov til å reise den debatten de måtte ha lyst til å reise. Men som sagt er dette ikke tema i Fiskeridepartementet. Det vi ser som det viktigste, er at vi får utviklet forskningsmiljøene våre ut fra det potensialet de har, og det behovet myndighetene har for å få økt forskning på ulike områder i forbindelse med de vekstmulighetene vi ser i fiskerinæringen, og der vil alle de forskningsmiljøene vi har i Norge i dag, ha en utfordring. Jeg tror den viktigste utfordringen for de offentlige forskningsmiljøene vil være at de ser utfordringene og er i stand til å ta den omstillingen som nødvendigvis må skje både i tenkning og arbeidsoppgaver i årene som kommer. Men jeg ser for meg at samarbeid vil være det viktigste. Det skjer i dag et økt samarbeid, og eksemplet med det nye havforskningsfartøyet, der det også er et samarbeid mellom HI og Universitetet i Bergen, er jo et godt eksempel på det.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 2000-01-19:
For å presisere: Jeg har ikke uttalt meg om hvorvidt den debatten som er reist fra Troms, er viktig. Jeg har bare sagt at det ikke er tema i Fiskeridepartementet, men fiskeriministeren ser det ikke som sin oppgave å forhindre noen debatt, den får gå sin gang. Når det gjelder forskningsmiljøene, vil det, som jeg sa, være nok av oppgaver, og det vil være behov for større ressurser til forskning og på et bredere spekter enn det vi ser i dag. Det vil være et behov for å øke ressursene totalt sett til forskning og til alle instituttene, og det vil være nødvendig med større grad av samarbeid. Jeg ser ikke behov for å flytte noen institusjoner ut fra distriktspolitiske hensyn, men jeg ser nok kanskje behov for å flytte arbeidsoppgaver i fremtiden. Jeg kan ikke nå angi noe slikt. Vi har gjort det vi mener er riktig i dag. Men i fremtiden, etter hvert som utviklingen går, kan det nok være behov for at man gjør arbeidsdelingen annerledes enn den er i dag, for å få optimalt ut av forskningsressursene, og for å få fram resultat så fort som mulig. Det som må være retningslinjene politisk, er jo at man får utnyttet de offentlige ressursene optimalt.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Jeg har dette spørsmålet til fiskeriministeren: «I Troms fylkeskommunes fylkesplan foreslås det at Fiskeridirektoratet og deler av Havforskningsinstituttets forskningsoppgaver flyttes til Tromsø. Det forvaltnings- og forskningsarbeidet Havforskningsinstituttet og Fiskeridirektoratet har utført gjennom 100 år fra basen i Bergen, har hatt stor betydning for den sterke posisjonen Norge har i det internasjonale fagmiljøet og for utvikling av fiskerinæringa. Vil statsråden arbeide for at institusjonene fremdeles skal ligge i Bergen?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Jeg takker for svaret. Når jeg har stilt dette spørsmålet, er det jo fordi ønskene fra Troms-politikerne har vakt en smule uro også i miljøene i Bergen. Bakteppet er sjølsagt at det ligger store muligheter i utvikling av marine ressurser. Fiskerinæringa er kanskje den viktigste vekstnæringa vi vil ha i framtida. Det er klart at både Nord-Norge og Vestlandet må få lov til å delta i en så løfterik vekstnæring, ut fra de ressursene som fines. Men så er spørsmålet om en gjør det ved å svekke et faglig miljø som har fått utvikle seg gjennom hundre år. Fiskeridirektoratet har sammen med Havforskningsinstituttet, miljøet ved Universitetet i Bergen og næringen utviklet et unikt miljø som har gjort Bergen til et tyngdepunkt både innenfor marin forskning, forvaltning og undervisning – også internasjonalt. Jeg er glad for fiskeriministerens svar, og jeg tolker det slik at han vil jobbe for at institusjonene fremdeles skal ligge i Bergen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Det er klart at det er viktig med en offentlig debatt også på dette området. Men en så viktig avgjørelse som beliggenheten til disse institusjonene med de oppgavene de skal ivareta, kan i hvert fall ikke tas gjennom et vedtak om godkjenning av fylkesplan. Jeg håper at fiskeriministeren er enig i det. Det er klart at her må man utvikle forskningsmiljøene. Men, ut fra de ressursene vi har både utenfor Vestlandskysten og i Nord-Norge, er mitt poeng at man må ikke svekke det miljøet som allerede er der, og det går jeg ut fra at fiskeriministeren er hjertens enig i. Hvis det er distriktspolitikk man er ute etter, så er jo SV de første som vil diskutere hvordan man kan styrke miljøene i Nord-Norge. Men man må i hvert fall ikke flytte det eneste statlige direktoratet som ligger i Bergen – da må man kanskje diskutere å flytte andre arbeidsoppgaver.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg ønsker gjerne å få lov til å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Hvor mange arbeidsplasser kan statsråden akseptere at det går tapt, spesielt i distriktene, på grunn av en konkurransevridende avgiftspolitikk?»
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg registrerer at finansministeren i hvert fall er noe i bevegelse i forhold til det Regjeringen hevder i sitt budsjettframlegg, at økte dieselavgifter vil ha liten betydning for konkurransesituasjonen mellom norske og utenlandske transportører. Kan virkelig finansministeren, fra Senterpartiet, stå for en sånn uttalelse når vi vet at de samlede avgiftene for transportnæringen allerede er høyere enn for bedrifter i sammenlignbare land? Et ironisk spørsmål, kanskje, men: Kjenner ikke statsråden, fra distriktspartiet Senterpartiet, geografien i dette landet? Og mener virkelig statsråden at disse transportkostnadene, på grunn av avstander og avgifter, ikke innebærer konkurranseulemper, eksempelvis når fisken skal transporteres fra distriktene? Og når våre transportører må øke prisen med inntil 20 pst. på grunn av økte avgifter, mens deres konkurrenter i sammenlignbare land har stabile rammevilkår, medfører ikke det konkurransevridning? Jeg er faktisk fristet til å spørre: Hvor langt er statsråden villig til å gå i sin EU-vennlighet ved å sette Norge utenfor? Rett og slett: Hvor mange arbeidsplasser kan statsråden akseptere går tapt i distriktene og generelt?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg registrerer igjen at finansministeren nedtoner alvoret i alle skatter og avgifter næringslivet er pålagt i dette landet. I tillegg til Arbeiderpartiets og Regjeringens økte dieselavgifter vet vi at også arbeidsgiveravgiften vil øke i distriktsregionene nå. Og handelslekkasjen er det ikke mer å snakke om, for den kjenner vi jo alle sammen til. Så hvis statsråden står fast på Regjeringens uttalelser i budsjettframlegget, er mitt spørsmål: Er det Senterpartiets og Regjeringens ukjente agenda å renske distriktene for privat næringsliv og fylle dem opp med statlige etater? Eller mener statsråden at smertegrensen snart er nådd? Et spørsmål utover det: Jeg var – bare for å gi et eksempel på avgiftspolitikken i dette landet – i kontakt med tivoli- og sirkusnæringen. De har nå signalisert at fra år 2000 blir det ingen turnering nord for Trøndelags-fylkene på grunn av avgiftsnivået. Da blir det svenske, danske og finske tivoli og sirkus som kommer inn på dette området. Det er også en konsekvens av avgiftspolitikken i dette landet.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-01-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Stortinget har vedtatt å avvikle kassettavgiften. Ifølge Dagens Næringsliv 10. januar 2000 ønsker rettighetsorganisasjonen Norwaco på nytt å avgiftsbelegge tomme video- og musikkassetter, samt utvide avgiften til også å omfatte digitale lagringsmedier og opptaksutstyr. Kulturdepartementet har sagt seg villig til å diskutere en nyordning. Vil statsråden tillate at det innføres en avgift på samme område som Stortinget nettopp har vedtatt å avvikle?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ser også at Norwacos innspill gjelder i forhold til åndsverkloven og vederlagsordningen. Det som bekymrer meg litt, er at man sier at dette skal gå til erstatning for kassettavgiften, og man sammenlikner det med Kassettavgiftsfondet, som jo har hatt en litt annen forutsetning. Det som egentlig bekymret meg mest, var at man ønsket å innføre avgift også på PC-er, CD-brennere, DVD-spillere og mye annet. Vi har fra finanskomiteens side strevd med at man ikke skal avgiftsbelegge slikt utstyr, fordi man skal gjøre dette enklere og lettere. Jeg regner med at man ikke vil innføre denne vederlagsordningen heller før man får EU-direktivet på plass, slik at vi kan være på lik linje med de andre europeiske landene.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-01-19:
Jeg vil stille følgende spørsmål til finansministeren: «Dagens inntektssystem for kommunene motiverer ikke kommunene til å satse på å styrke skattegrunnlaget eller på å opprettholde nivået på skatteinnfordring og arbeidsgiverkontroll. Bakgrunnen er at kommunene har lite igjen for å prioritere dette. Dette gjelder først og fremst de 397 minsteinntektskommunene. Hele landet vil tape hvis skatteinnfordringen svekkes. Hvilke vurderinger har statsråden gjort i denne forbindelse?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at vi har en god standard på innkrevingen av skatter i Norge, og det er også riktig at det er 99 pst. som kreves inn. Men vi bør også se for oss at 1 pst. når det gjelder inndrevet skatt, utgjør ca. 3,5 milliarder kr, så det er ganske mye penger det her er snakk om. Det er også riktig at man ser en lokal forankring som viktig, men hvor lenge kommer den høye innkrevingstakten som man har i kommunene, til å vare? Det som skjer nå, er at kommunene etter hvert oppdager at de tjener forferdelig lite på å kreve inn all skatten. De ser at de tjener mer på å redusere antallet årsverk, og at det gir en raskere gevinst. Det er en del som har begynt å tenke den tanken, og det er det som har fått meg til å stille spørsmålet til statsråden, og jeg spør: Vil han ta kontakt med innkrevingsavdelingen i Skattedirektoratet for å kunne følge opp denne saken videre?
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-01-19:
Jeg skal ikke gå i disputt med statsråden om antallet milliarder når det gjelder den ene prosenten. Det er tydelig at det er litt forskjellige oppfatninger ute og går. Jeg har lyst til å illustrere dette med et eksempel. Jeg kommer selv fra en minsteinntektskommune – ja, Moss er blitt en minsteinntektskommune, og det er paradoksalt å tenke på at byer som Bergen, Trondheim, Kristiansand og Drammen er blitt minsteinntektskommuner, men slik er det blitt med det nye inntektsoverføringssystemet. Moss hadde en tvangsinnfordring på 17,5 mill. kr, som ble utført med noen få personer, og det viser seg at av de tvangsinnfordringene de hadde på etterskuddsskatt, arbeidsgiveravgift, forskuddstrekk osv., er det 60 pst. som tilfaller staten, 27 pst. går til kommunene og ca. 15 pst. til fylkeskommunene. Fordi de i Moss kommune har en innkrevingsprosent på over 99, har de foreslått å redusere personalet på kemnerkontoret med en person, for på det tjener kommunen 400 000 kr. Når det blir flere kommuner som oppdager det samme, vil man kunne få en svakere innkreving, og det er egentlig det jeg ønsker at finansministeren skal følge bedre opp og ha øye på videre fremover. Jeg tror ikke dette er noe som kan forandres over dagen.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
«11. januar 2000 hadde NRK eit fjernsynsprogram om ulovleg fjørfeimport. Produsentane sin eigen samvirkeorganisasjon Prior Norge vart uthengd som ein av syndebukkane. Dette må gjere norske produsentar sinte, når vi veit at landbruket sjølv betaler inn avgift av levert slakt til eit reguleringsfond. Eg veit at politiet er inne i bildet, men eg ønskjer statsrådens svar på korleis vi som forbrukarar og produsentane kan få ny tillit til norsk fjørfeproduksjon»
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Eg takkar statsråden for svaret. Det høyrest trygt ut, men eg vil likevel følgje opp med nokre synspunkt som forbrukar. For det eksemplet eg tok fram, er berre toppen av eit isfjell. Smugling og ulovleg import går føre seg i stor stil, og da blir det naturleg å spørje: Kvifor er det slik? Er det f.eks. berre den auka kornprisen som vi fekk i fjor, som er årsaka til at prisen på dei norske matvarene blir så høg at vi finn denne marknaden? Slike eksempel som «Brennpunkt» tok opp, der Godt Norsk-merkinga kom dårleg ut, gir heller ikkje signal om å velje norsk. Sjølv om statsråden nå sa at merkinga og kontrollen er god, vil det alltid vere slik at ingen ting er så godt at det ikkje kan bli gjort betre. Har statsråden dei verkemidla og kan gjere dei grepa som i tilfelle er nødvendige?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Eg takkar statsråden for svaret. Men det er ikkje til å unngå at frustrasjonen er stor i næringa også. Opplysninga om at eigen samvirkeorganisasjon er med på å undergrave levebrødet til bøndene, gjer dei opprørte. For den avgifta som dei blir innkravde som norske produsentar til eit reguleringsfond, gjer sitt til den dårlege lønsemda som landbruket i snitt har. Det blir stor skilnad mellom dei gode formåla og slik det verkar i praksis. Nå har eg registrert at Prior har gått ut og sagt at dei avviser at dei har vore med på fusk, og det er bra. Men likevel: Har statsråden verkemiddel som kan nyttast for at slikt ikkje skal skje, og vil han i tilfelle bruke dei?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
«Ifølge oppslag i tf Folkebladet 27. november 1999 får ikke Kristian Rasmussen, som er valgt inn i kommunestyret i Sørreisa kommune, permisjon fra sin førstegangstjeneste som han avtjener i Harstad, for å delta i kommunestyremøte. Ifølge pressekontaktoffiser Stensrud i Kystartilleriet på Trondenes skal man ifølge permisjonsdirektivet normalt søke seg fri fra politiske verv mens man avtjener førstegangstjenesten. Mener statsråden dette er i tråd med målet om å øke det lokalpolitiske engasjementet?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Som statsråden var inne på, er det på en måte to plikter som her står opp mot hverandre. I kommunelovens § 40 så står det at man har en rett og plikt til å delta i kommunestyremøte, mens man likevel i Permisjonsdirektivet oppfordrer til at man normalt skal søke permisjon fra det politiske vervet i hele førstegangstjenesten. Likevel står det jo i Permisjonsdirektivet at man kan få permisjon så lenge det er forenlig med opplæringa og utøvelsen av tjenesten. Det er altså et skjønn som skal benyttes her. Statsråden viser til det konkrete tilfellet, og det er riktig at vedkommende har fått permisjon en rekke ganger, men problemet har vært at han har følt at det har vært veldig vanskelig hver gang, og at det har vært en slags tilfeldig utøvelse av skjønnet. Mitt spørsmål er om statsråden oppfatter at dette er viktig for å øke det lokalpolitiske engasjementet spesielt blant ungdom? For det er jo slik at det er svært få ungdommer som engasjerer seg politisk, og det er også veldig få ungdommer som deltar i kommunestyremøtene. Mener statsråden at dette øker engasjementet?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Jeg vil bare prøve å oppsummere det statsråden svarte nå, at hun ikke mener at reglene skal endres, men at det er helt klart at man må være fleksibel når det er folkevalgte som ønsker å kombinere det folkevalgte vervet med å avtjene verneplikten, og at statsråden også kan være villig til å sende signaler om det nedover i systemet.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-01-19:
Det foreligger ingen lovbestemt rett til permisjon fra førstegangstjeneste for å ivareta verv i eksempelvis kommunestyret. Normalt skal den vernepliktige søke om permisjon fra vervet for hele førstegangstjenestens lengde. Det kan imidlertid gis permisjon for å ivareta slike verv når det er forenlig med opplæringen og utførelsen av tjenesten. Slik permisjon må den lokale sjefen vurdere ut fra det samlede fravær vedkommende vil få i perioden, konsekvenser for den utdanning og tjeneste som vedkommende skal ha, og betydningen for avdelingens beredskap og øvrige tjeneste totalt. Her er det to viktige hensyn som må ivaretas: tjenestenes tarv og ivaretakelse av et offentlig verv under avtjening av førstegangstjenesten. Jeg ønsker engasjerte soldater, og er positiv til at unge norske menn og kvinner engasjerer seg i offentlige ombud og verv. Når det gjelder Kristian Rasmussens tilfelle er ikke forholdet så negativt som oppslaget i Folkebladet kan gi inntrykk av, da tjenestestedet har innvilget mange av hans permisjonssøknader. Dette viser Forsvarets vilje til å legge forholdene til rette for at soldatene skal kunne ivareta et lokalpolitisk engasjement. Jeg vil nevne at den aktuelle bestemmelse i Permisjonsdirektivet har vært til behandling i Landsutvalget for Tillitsvalgte i Forsvaret i november 1996, og i den forbindelse ble det fattet følgende enstemmige vedtak: «Landsutvalget for Tillitsvalgte i Forsvaret mener at hvis det ikke er praktisk mulig å forene utøvelse av politiske verv med gjennomføring av førstegangstjenesten, må den vernepliktige søke om fritak fra vervet. » Gjeldende bestemmelse er således i samsvar med de vernepliktiges syn. Det er heldigvis sjelden at slike saker skaper problemer. Bestemmelsen skal praktiseres slik at soldaten i utgangspunktet får fri, så langt det er praktisk mulig. Det vil imidlertid kunne forekomme spesielle situasjoner hvor tjenesten vil bli klart skadelidende ved fraværet. I slike tilfeller er det naturlig at det møter en vararepresentant, som ellers når man har gyldig fravær. Jeg har tillit til at Forsvarets personell forvalter regelverket med nødvendig fleksibilitet. Gjeldende praksis gir etter mitt syn en grei avveining som ivaretar både hensynet til lokalpolitisk engasjement og til gjennomføring av den pålagte militærtjenesten.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-01-19:
Vi står her for så vidt overfor to plikter i samfunnet: å la seg velge til f.eks. et kommunalt politisk verv og det å avtjene verneplikten. Det er vanskelig å gi en helt klar beskrivelse av hvilke situasjoner som skal gi det ene eller det andre svaret, her må den lokale sjef i hvert enkelt tilfelle foreta en vurdering. Jeg har en holdning som går ut på at man skal ha engasjerte ungdommer. Og hvis det er nødvendig å sende ut noen politiske signaler til systemet og til lokale sjefer i forbindelse med å ta slike vurderinger, kan jeg godt gjøre det. Men jeg har altså ikke mulighet til å gi noen direktiver til de lokale sjefene, for her er det avveininger som må gjøres ut fra det aktuelle tidspunkt, også det aktuelle tidspunkt i avtjeningen av verneplikten. Jeg håper det er mulig å forene disse to for meg positive samfunnspliktene som ligger i dette spørsmålet, og jeg har tiltro til at det går an å gjøre det hvis man er tilstrekkelig fleksibel.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «En mangemillionær kjørte i oktober 1999 gjennom politiets fartskontroll i 141 kilometer i timen. Retten la i formildende retning vekt på at føreren kjørte en bil som har gode kjøreegenskaper ved høy fart. Mener statsråden at denne rettsavgjørelsen gir grunn til å vurdere endringer i regelverket?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2000-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er fullt klar over de begrensningene som statsråden har i slike saker. Vi har likt å tro i Norge at vi har et rettsvesen som ikke gjør forskjell på folk, sjøl om vi har forskjellig status, både økonomisk og ellers. Men hvilken oppfatning har statsråden: Gjøres det forskjell på folk i det norske rettsvesen i dag, og kan ministeren, hvis det er tilfellet, ta noen initiativ for å begrense den utviklinga?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-01-19:
Som spørsmålsstilleren vil være kjent med, har jeg prinsipielt ikke anledning til å kommentere domstolens avgjørelser i enkeltsaker. Saken refererer seg også til en dom i første instans som ennå ikke er rettskraftig. Det norske systemet for straffutmåling bygger på at dommeren skal utmåle straffen i hvert enkelt tilfelle etter en konkret vurdering. Vi har få lovregler som sier noe om hvilke momenter man kan legge vekt på ved straffutmålingen. Derimot gir andre rettskildefaktorer, som forarbeidene og rettspraksis, veiledning, særlig høyesterettspraksis. Høyesterett uttaler seg riktignok ikke så ofte om reaksjonsfastsettelsen generelt, men knytter drøftelsen til forholdene i den enkelte sak. Ved å undersøke hvilke momenter Høyesterett har lagt vekt på i ulike saker, får en holdepunkter for hvilke momenter som kan tas i betraktning, og for hvilke som har spesielt stor vekt. Det norske systemet har lang tradisjon, og Stortingets justiskomite gav sin tilslutning til systemet i sin innstilling til Kriminalmeldingen i 1980. Etter min oppfatning har de synspunkter som kom fram der, også gyldighet i dag. På denne bakgrunn kan jeg ikke se at den nevnte sak medfører noe behov for å vurdere endringer i regelverket på dette området.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-01-19:
Noe av spørsmålsstillerens resonnement forutsetter at både representanten og jeg skulle gå inn i alle enkeltheter i saken. Det tilkommer det ikke oss å gjøre her. Derimot forutsetter jeg at de kompetente organer som vurderer f.eks. ankespørsmål i en slik sak som denne, gjør det – både ut fra den rettskildetradisjon jeg viste til, og ut fra den konkrete enkeltsaken. Jeg har også registrert at det rundt spørsmålet er reist en offentlig debatt, og den debatten er i seg selv, i et åpent system som det norske, en prosess som alle borgere, enten de er dommere, stortingsrepresentanter eller statsråder, følger med i. Jeg har bl.a. registrert at professor Mæland for sin del har gitt uttrykk for synspunkter på om denne saken skulle vært pådømt i forhørsrett, eller hatt et annet forberedelsesgrunnlag. Men jeg, som alle andre, registrerer synspunktene, og har ingen andre kommentarer enn de jeg kom med i det første svaret til representanten.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Vegdirektoratet har nylig sagt nei til forskuttering av planlagt ny riksvegtrasé Lunner–Gardermoen(Rv 35 stamvegrute 17) (Rv 35 stamvegrute 17) Vil statsråden medvirke til at Vegdirektoratets beslutning omgjøres?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg takker for svaret. Denne veien var egentlig tenkt å stå ferdig i forbindelse med åpningen av Gardermoen. Man får jo et helt annet trafikkmønster når man kommer slik i etterkant – og nå får man kanskje enda et års utsettelse, som er beklagelig. Det spriker litt her mellom disse etatene. Vegkontorene i Akershus og Oppland sier at de antar at man vil få den trafikkøkningen som var forventet, og så sier Vegdirektoratet noe annet. Jeg er for så vidt godt fornøyd med at samferdselsministeren vil ta dette opp i begge fylkestingene, det vil jeg si, og jeg håper at han da legger vekt på dette. Men her er det sprik mellom Vegdirektoratet og to vegkontorer. Vil ministeren se på dette, og kanskje få en uavhengig instans til å se på disse tallene?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-01-19:
Jeg er veldig glad for at statsråden vil gå for det «som gagner bilistene best». Hvis noen har sett denne vegen, ville det bli klart at man må begynne å bygge i dag. I St.prp. nr. 85 for 1997-98 opererer man med en lånerente på 7 pst. i 2000 og 2001 og på 8 pst. etter 2001. Så har Vegdirektoratet uten begrunnelse endret lånerenten for hele perioden til 8,5 pst. – står det i papirene. Det er en ganske dramatisk endring av lånerenten, som egentlig vil slå ut på hele beregningen. Og man har da tatt inn at vi kan tåle en trafikksvikt i ÅDT på hele 130 hvis man forholder seg til de rentebetingelsene man hadde først. Hvorfor har man endret denne lånerenten så dramatisk, fra 7 til 8,5 pst.?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Delvis bompengefinansiering av ny riksveg 35 fra Lunner til Gardermoen i Oppland og Akershus ble vedtatt av Stortinget i november 1998. Bompengefinansieringen utgjorde ved behandlingen 130 mill. 1998-kr av en totalsum på prosjektet på 570 mill. 1998-kr, og var forutsatt fordelt over treårsperioden fra 1999-2001. Statlige bevilgninger skulle først komme fra 2001 til 2003. Finansieringsplanen i St.prp. nr. 85 for 1997-98 la opp til anleggsstart mot slutten av år 2000, og med vegåpning høsten 2003. En forskottering av prosjektet som foreslått vil gjøre det mulig med prosjektåpning høsten 2002, dvs. et år tidligere enn forutsatt. Jeg vil imidlertid vise til at det etter at hovedflyplassen nå er åpnet, er mulig å beregne trafikken med noe større grad av sikkerhet enn tidligere. Vurderinger som er gjort av Vegdirektoratet, tyder på at det nå kan bli vanskelig å oppnå det trafikknivået på den nye vegen ved åpningen som var forutsatt i stortingsproposisjonen. Vegdirektoratet har derfor konkludert med at anlegget kan gjennomføres som vedtatt av Stortinget, men at det ikke er rom for en forskotteringsløsning. Jeg er kjent med at vegsjefen i Akershus i brev til Vegdirektoratet har tilrådd å gå videre med forskotteringssøknaden. Jeg viser også til at fylkestinget i Akershus i sak 33/99 behandlet forskotteringssaken. I vedtakets punkt 1 heter det: «1. Før fylkestinget vedtar forskuttering og øket betinget refusjon for rv 35 Lunner–Gardermoen, må det foreligge fornyede kvalitetssikringer av trafikkgrunnlaget som er i overensstemmelse med St.prp. nr. 85(1997-98) (1997-98) Jeg vil påpeke at prosjektets finansieringsplan allerede bygger på at bompengemidlene kommer før de statlige midlene, noe som begrenser muligheten for en forskottering. Ut fra fylkestingets vedtak og at det nå foreligger justerte tall for trafikkutviklingen, er det naturlig at saken får en rask fornyet behandling i de to fylkeskommunene før det blir tatt en endelig avgjørelse i saken.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Det kan bekreftes at det er ulike tilrådinger. Vegdirektoratets avgjørelse ligger for så vidt i spørrerens utforming av spørsmålet. Det som er vurdert i denne saken, er endringer i årsdøgntrafikken kontra det som ble signalisert i stortingsproposisjonen og Stortingets vedtak. Det ligger nok også i avgjørelsen en vurdering av hva som gagner bilistene best, både i forhold til framdrift og forskottering, og økning i perioden da bompenger vil måtte betales. Slik jeg ser det, er det her en ulik oppfatning av hva som tjener bilistene og brukerne best, og her kan det være nødvendig at man i de to fylkeskommunene kommer med en rask tilråding – og dermed kan de konkludere på et enda bedre og bredere grunnlag.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg må nok innrømme at jeg ikke har tid nok til å gå inn på bakgrunnen for akkurat den delen av spørsmålet fordi det er litt innfløkt. Men la meg bare komme med et par viktige vurderinger som har ligget i den konklusjonen Vegdirektoratet har kommet til i sin vurdering. De sier bl.a. at dersom trafikken bare er på 1 900 kjøretøyer i 1998-tall, tilsvarende 2 100 kjøretøyer i 2004, vil nedbetalingstiden for basisalternativet endre seg fra 13 til 15 år. Videre sier de at prosjektets finansieringsplan legger til grunn at bompengefinansieringen kommer før den statlige finansieringen, og bompengeandelen er bestemt så høy som mulig innenfor en rimelig bompengetakst på 25 kr, som ikke vil gi noe særlig avvisning til dagens fylkesveg. Fylkesvegen forutsettes fortsatt åpen for gjennomgangstrafikk. Nedbetalingstiden var beregnet til 13 år i basisalternativet – her lå det en liten reserve. Og så har man da begrunnet hvorfor man har konkludert som man gjør. Nå venter jeg altså på tilrådingene fra de to fylkestingene, og så konkluderes det endelig.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Som ansvarlige for økonomien er det styret i NSBs oppgave å fastlegge strategien for hvordan selskapet på best mulig måte skal nå kundene for å få solgt flest mulig billetter. Slik jeg ser det, vil det i den forbindelse være naturlig at det foretas avveining mellom kostnadene ved administreringen av salget og muligheten for inntekter. På denne bakgrunn føler jeg meg sikker på at det er styrets hensikt å utvikle serviceapparatet på en slik måte at dette tilfredsstiller kundenes behov. Dette gjelder også i forhold til jernbanereisende i Løten-området. Ved stortingsbehandlingen av St.meld. nr. 19 for 1998-99, Om NSB BAs virksomhet, jfr. Innst. S. nr. 138 for 1998-99, ble det fastsatt avkastningskrav overfor NSB som innebærer krav til driftsmessige forbedringer innen NSBs person- og godstrafikk, herunder kostnadseffektivisering som bl.a. kan ha betydning for salgs- og distribusjonsapparatet. Til orientering kan jeg opplyse at når det gjelder den aktuelle saken på Løten, har NSB i påvente av en total gjennomgang av salgs- og distribusjonskostnadene meddelt agenten at reduksjonen i provisjonen ikke blir gjennomført fra 1. januar 2000, som tidligere varslet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Jeg tar med meg representanten Eirin Faldets gode råd og påpekinger, og skal bringe det videre til styret i NSB. Jeg er enig i et vesentlig poeng, at god service er stikkordet for både offentlige etater og offentlig eide bedrifter – selvfølgelig på lik linje med privateide bedrifter. Jeg tar også med tilrådingen og reklamen for private agenter som en god løsning i forhold til omsetning av billetter, i tillegg til at de er gode ambassadører på det stedet de har sitt arbeid og sin forretning. Jeg deler representanten Eirin Faldets syn på dette.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-01-19:
Dette er en svært spesiell sak, som har pågått siden 1989. Saken dreier seg om en landingsplass som ble bygd til tross for at fylkesmannen i Nordland hadde uttalt at landingsplassen hadde en ugunstig beliggenhet og at en alternativ landingsplass burde utredes, og til tross for avslag fra Luftfartsverket. Bakgrunnen for avslaget var at landingsplassen kun ligger ca. 10 meter fra nærmeste hus, og at støybelastningen for denne naboen derfor ville bli uholdbar. Senere utførte støyberegninger har bekreftet dette. Etter at landingsplassen var ferdig bygd, ble det gitt nye opplysninger fra sykehuset om at landingsplassen kun ville bli benyttet én gang pr. 14. dag. På bakgrunn av dette svært lave tallet fikk landingsplassen en tillatelse fra Luftfartsverket, men med svært strenge vilkår. Et av vilkårene var at bruken skulle være som oppgitt, dvs. én landing pr. 14. dag. I ettertid har det vist seg av vilkåret for antall landinger konstant er blitt overskredet. Det er registrert mellom 10 og 20 landinger pr. måned i perioden 1996 til 1999. Disse landingene foregår både dag og natt. Dersom sykehuset i den opprinnelige søknaden hadde oppgitt tallet som i ettertid har vist seg å være reelt, ville landingsplassen ikke fått tillatelse fra Luftfartsverket. Fra 1996 og fram til stenging av landingsplassen har sykehuset og fylkeskommunen gjentatte ganger blitt anmodet om å finne alternative løsninger, slik at både hensynet til de sterkt støybelastede naboene og hensynet til transport av pasienter kunne ivaretas på en tilfredsstillende måte. Kommunen har i flere år opplyst at prosessen med å bygge ny landingsplass er satt i gang, og midlertidige tillatelser er flere ganger gitt for å gi mulighet til ferdigstillelse. Likevel har det vist seg gang på gang at arbeidet med landingsplassen har stoppet opp. Gjennom fem år har svært lite skjedd for å bedre støyproblemene. Flyplassen på Stokka ligger ca. 10 minutters kjøring fra sykehuset, og sykehuset har selv sagt at dette er overkommelig dersom ambulansen er tilstrekkelig bemannet. Ellers kan det nevnes at mange sykehus ikke har helikopterlandingsplass nær sykehuset. Sentralsykehuset i Bodø har selv stengt landingsplassen de hadde på taket for å bruke flyplassen i Bodø. Jeg vil til slutt si at dette har vært en vanskelig sak med to svært aktverdige interesser, miljø på den ene siden og hensynet til liv og helse på den andre siden. Hensynet til liv og helse har gjort at landingsplassen, til tross for store miljøulemper, har fått tillatelse til bruk i alle disse årene. Likevel syntes det til slutt uunngåelig at Luftfartsverket nektet videre godkjenning av landingsplassen, da situasjonen har vært den at sykehuset og fylkeskommunen har unnlatt å ta tak i problemet etter uttallige oppfordringer både fra Luftfartsverket og fylkesmannens miljøvernavdeling.