trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-04:
Jeg kan ikke la dette med ydmykhet gå uten at jeg returnerer den, for jeg må bare si at jeg er forundret over at man ikke viser en viss ydmykhet overfor de fenomenale rammebetingelser som norsk økonomi hadde i internasjonal sammenheng i de åtte årene mellom 2005 og 2013. Da gikk stort sett oljeprisene oppover, bortsett fra en «dip» ned i finanskrisen, men vi opplevde en periode der bytteforholdet vårt, målt etter Finansdepartementets statistikker, utviklet seg bedre enn noen gang i norsk historie – noen gang i norsk historie! Det er nettopp det som gjør at vi bør ha en ganske stor ydmykhet overfor den omstillingsprosessen vi nå skal inn i, med mindre vi tror at oljeprisen skal opp igjen og utvikle seg på samme måte som før. Det førte jo nettopp til at det meste av de jobbene som ble skapt, var i en oljerelatert sammenheng. Nå kan vi ikke basere oss på det lenger. Det er en helt annen utfordring denne regjeringen her står overfor, enn det man gjorde da. Så jeg vil gjerne returnere det med å si at jeg synes det også bør være en ydmykhet fra de rød-grønne for at man hadde fenomenale rammebetingelser internasjonalt, og en ydmykhet overfor at man etterlot seg en utfordring som denne regjeringen må ta fatt i, og som man egentlig bare bidro til å forsterke i sin periode.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2015-06-04:
La meg starte med å takke saksordfører Omland for arbeidet med innstillingen. Jeg merket meg at han i sitt innlegg sa at man må sikre norsk industri konkurransekraft. Det er jeg helt enig i, men regjeringen har også en ambisjon om å øke den konkurransekraften, og det tror jeg er viktig. For det er jo helt riktig, som representanten Gunnar Gundersen i sitt innlegg pekte på, at det var en manglende satsing på norsk industri under den forrige regjeringen. Det var også årsaken til at vi den gangen fremmet et representantforslag for å få en melding til Stortinget, men som de rød-grønne den gangen stemte ned. Det er mange næringer og sektorer man kan putte ordet «industri» etter. Det er ferdigvarer, helse, fisk, landbruk, legemiddel, farmasi, mineral, kraft osv. Det er klart at når man da skal lage en melding, vil den meldingen kunne trekke opp de store linjene, og felles for alle disse er at de er i sterk konkurranse, sterk internasjonal konkurranse. Og da må vi se på de forholdene som gjør at vi samlet sett kan gi gode verktøy til disse næringene, og da er jo, som tidligere nevnt, dette med skatt og avgifter helt avgjørende. Formuesskatten er nevnt, den kan ikke nevnes for ofte, og jeg synes det ville vært et spenstig grep å kunne gjøre noe med den. Denne regjeringen har gjort veldig mye og gjør veldig mye hele tiden, for det er, som flere har sagt, viktig at man er på ballen hele tiden når det gjelder å legge forholdene til rette for næringsliv og industri. Denne regjeringen gjør det hver eneste dag og denne statsråden gjør det hver eneste dag – styrker norsk næringsliv og norsk industri. Det siste som ble lagt fram, er en ny maritim strategi, som ble hyllet av en samlet næring, så det viser at regjeringen og statsråden er på ballen hver eneste dag. Det er ganske interessant å merke seg at representanten Pollestad er bekymret for kraftsituasjonen i Midt-Norge. Det var jeg bekymret for også under den forrige regjeringen. Den forrige regjeringen gjorde altså i realiteten ingenting for å styrke den situasjonen, men jeg er glad for at Pollestad, i likhet med meg, har tillit til at denne regjeringen kommer til å løse den utfordringen, som de rød-grønne ikke løste.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-06-04:
Stortinget har tidligere behandlet fiskerimeldinga, landbruksmeldinga, forskingsmeldinga og petroleumsmeldinga, og i dag blir det flertall for en stortingsmelding om styrking av norsk industri. Som medforslagsstiller til representantforslaget om tiltak for å styrke norsk industri, som vi behandler i dag, må jeg si meg glad for at regjeringa nå vil komme med en industrimelding til Stortinget. Allerede høsten 2014 ga trontalen oss det utvetydige budskapet: «Oljeaktiviteten vil ikke lenger være motoren for vår økonomiske vekst.» Den maritime klynga i Møre og Romsdal, som ligger mitt hjerte nærmest, går trolig inn i en periode som blir forretningsmessig krevende de kommende årene. Vi bør ha en visjon om å etablere verdens mest effektive og miljøvennlige sjøtransport i norsk farvann. Gjennomsnittsalderen til de norske fergene og hurtigbåtene er på nærmere 30 år, og mange av dem er rene utslippsbombene. I spørretimen 4. mars i år utfordret jeg statsministeren på hvordan regjeringa vil kunne stimulere til et grønt skifte innen den maritime næringa. Statsministeren antyder i svaret jeg fikk, at dette er et arbeid som bør skje mellom ulike departementer, ulike næringer og andre for å se på effektive tiltak. Noen konklusjon på om det mest effektive er å få fortgang i hurtigbåtbygging, inngå nye kontrakter i fergesamband eller bygge broer i dette landet, særlig på Vestlandet, ga statsministeren ikke i spørretimen. Derfor vil bl.a. sammenhengen mellom styrking av norsk industri og utvikling av grønne tiltak innen drivstoffteknologi bli til en helhetlig politikk via en industrimelding. Den 20. mai i år meldte NRK Møre og Romsdal om at Det Norske Veritas har analysert 52 fergestrekninger, og hvis disse erstattes med elferger, vil dette kunne kutte de totale utslippene med om lag 40 pst. Elferger gir innsparing på drivstoffutgiftene, som igjen gir konkurransefordeler i kontrakter ved bygging av nye og banebrytende fergefartøy. Regjeringa og Kristelig Folkeparti har som mål at Norge skal være blant Europas mest innovative land, og industrien er blant de viktigste områdene i en slik utvikling. Jeg ser at tida løper fra meg. Jeg skulle gjerne kommentert Ove Bernt Trelleviks bekymring: Jeg tror regjeringa vil takle å gjøre begge deler, både å legge fram en melding og ha tiltak som er viktige i denne situasjonen. Vi tror også at det ikke bare er den maritime næringa som er viktig. Vi ser også at vi har mye kompetanse i hele landet, og denne kompetansen må ikke forvitre. Det gjelder treforedlingsnæringa, som i år har hatt mange utfordringer, det gjelder metallnæringa og møbelnæringa. Ja, her er mange utfordringer og mange muligheter.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Jeg kunne gjerne først si meg enig med siste taler, men jeg tror det er viktig at vi i utformingen av den framtidige nærings- og industripolitikken ser på hva som er hovedgrunnen til at vi har hatt så stor suksess innenfor vår industripolitikk, til tross for et høyt internasjonalt lønnsnivå, og det tror jeg er spesielt den evnen vi har til omstilling og til det å finne kreative og smarte løsninger. Dette gjelder spesielt to områder. Det ene er at vi har organisert bedriftene slik at det er kort vei internt i bedriftene, men også det at vi har evnen til å gå på tvers av bransjer og å bruke kompetansen. Dette ser vi spesielt på Vestlandet – fra maritim næring til offshore vedlikehold, og nå til marin næring og sjøfart – hvor man da bruker den teknologien for å se på om det er muligheter for å få flere av anleggene til sjøs og deler av produksjonen til land. Men som medlem av helse- og omsorgskomiteen ønsker jeg først og fremst å bruke tiden til å løfte fram en ny bransje hvor det er et stort potensial, og det er innenfor helseindustri. For det har vært utfordrende å se at vi, når vi investerer så mye i forskning innenfor dette området, ikke klarer å kapitalisere mer. Selv om det finnes noen flotte historier, så mener vi at det er et stort potensial, og ikke minst HelseOmsorg21 peker på det. Vi har også nisjer der vi ligger helt i verdensklassen, som innenfor persontilpasset medisin, som er neste sak på dagsordenen her i dag. Arbeiderpartiet tror ikke at det hjelper med næringsnøytralitet. En må gå inn og se på hva som er de spesielle utfordringene innenfor de enkelte næringene. Spesielt innenfor farma og utvikling av medikamenter – innenfor klinisk forskning – tar det utrolig lang tid å ta hensyn til fordeling av risiko og verdikjeden. Så jeg er veldig glad for at Venstre var med på å sikre flere midler til en såkornordning. Det tror vi er et viktig element. Jeg vet at Sarsia-fondet i Bergen har gjort veldig mye bra på dette området. Men det handler også om å se litt på kulturen internt innenfor helse. Det er utrolig mange flinke folk, men de tenker liksom ikke næring. Det å premiere dem som løfter fram dette feltet, tror vi også er viktig. Så må man også se sammenhengen mellom bioøkonomi og marin næring og knytte dette tettere sammen. Der ligger det også et potensial. Det gledelige er at innenfor dette feltet har Arbeiderpartiet, sammen med Høyre, løftet dette i vår komité. Så vi håper at man i arbeidet framover klarer å koordinere de ulike områdene og løfte dem fram, for dette er en næring som er i sin spede begynnelse, iallfall i norsk målestokk, men den har stort potensial.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Mens regjeringen jobber med opptrappingsplanen på rusfeltet, får vi bekymringsmeldinger, bl.a. om at det er nedskjæringer i LAR-tilbudet i spesialisthelsetjenesten. Den økonomiske rammen gjør at de får færre folk som kan følge opp. Vi får også tilbakemeldinger om at det er forsinkelser i implementeringen av LAR-tilbudet i fengslene, og vi får tilbakemeldinger om at kommunene må skjære ned også innenfor helse og psykisk helsevern på grunn av den akutte situasjonen i kommunene. Så spørsmålet til statsråden er: Hva gjør statsråden, parallelt med at han jobber med planen, for å sikre at så ikke skjer?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Da har jeg lyst til å gjenta spørsmålet, for jeg er fullt klar over hva som er intensjonene i statsbudsjettet osv., men vi får disse bekymringsmeldingene, som jeg antar også tilflyter representanter fra andre partier. Hva gjør ministeren for å følge opp dette viktige feltet overfor både kommuner, fengsel og spesialisthelsetjenesten?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Arbeiderpartiet fikk en rekke spørsmål knyttet spesielt til forsøk med heroinassistert behandling, og jeg ønsker å bruke det siste innlegget til å presisere at her handler det om et felt hvor vi i utgangspunktet egentlig har lite kunnskap, et felt der vi tror det er bred enighet om – som også statsråden var inne på – at vi skal søke mer kunnskap og prioritere mer forskning. Da gjelder det å få mer kunnskap om hvem som får effekt av heroinassistert behandling, og hvilke indikatorer som skal gjelde for dem som skal få denne behandlingen. Så det er kun et forsøk for å se hva som har effekt. Vi mener at det er litt useriøst å si at dette betyr at det skal være lettvint å få tak i heroin. Vi må ikke glemme at vi har overlatt ansvaret for LAR til spesialisthelsetjenesten, de fremste medisinske miljøene, og at de skal sørge for at dette skjer innenfor forsvarlige medisinske og etiske rammer, har i alle fall Arbeiderpartiet og også de andre partiene, antar jeg, som støtter forslaget, full tillit til. Vi vet også at det foregår veldig mange ulike forsøk på andre områder. Det er mange områder hvor en kanskje kan lykkes enda bedre. Det heier vi selvfølgelig på. Vi har også fått gode resultater tilbake fra det medisinsk-faglige miljøet i Bergen, som i alle fall veldig mange av oss kjenner best. Så gjør de også forsøk på et stoff som har tilnærmet den samme kjemiske formel som rent heroin. Da blir det jo litt spesielt at det er navnet «heroin» som er utslagsgivende, og ikke at det har et annet navn. For det handler nok en gang om et område som for ti år siden fikk pasientstatus. Vi har veldig mye å hente på å få dem under medisinsk behandling, og miljøet i Bergen har hele tiden sagt at det er snakk om å bruke heroin – og kanskje andre medikamenter som de vil ha større effekt av – for å få dem gradvis under medisinsk-faglig behandling. Men hvis en ikke gjør noe med helsen deres, er det veldig vanskelig å gjøre noe på de andre livsområdene for å øke livskvaliteten deres og gi dem likeverdig behandling.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Arbeiderpartiet mener i utgangpunktet at det er riktig og rett at departementet har delegert ansvar for å bestemme hvilke legespesialiteter vi skal ha, og innholdet i utdanningen. Vi er også enig i at det er behov for å styrke dagens spesialistutdanning. Samtidig ser vi at det kommer flere og flere spesialiteter, og behovet er kanskje å få samkjørt utdanningen, fordi veldig mange av pasientene har ganske mange ulike diagnoser. Det er en utvikling som går i to retninger. Vi merker oss at det er flere krevende og prinsipielle endringer som nå er til behandling i utformingen av den framtidige modellen. Arbeiderpartiet mener derfor at det vil være klokt av regjeringen å forankre den framtidige utdanningsmodellen her i Stortinget, for en slik radikal omlegging vil ha stor betydning for utviklingen av norsk helsetjeneste i framtiden. Arbeiderpartiet viser også til proposisjonens henvisning til anmodningsvedtaket fra helse- og omsorgskomiteens behandling av Ot.prp. nr. 83 for 2008–2009, der komiteen ba regjeringen legge fram en egen sak om organisering og vilkår for den framtidige ordningen med spesialistgodkjenning. Derfor fremmer vi forslag her i Stortinget om at regjeringen legger fram for oss en egen sak om en framtidig modell for organisering av spesialistutdanningen. Som saksordføreren var inne på, har vi merket oss at det er faglig uenighet om utformingen av en framtidig spesialitet i akuttmedisin. Legeforeningen valgte også å ta opp denne utfordringen i sitt høringsinnspill. Flere av våre store sykehus har også prosesser på gang for å styrke mottakene både med organisatoriske grep og med kompetanse i akuttmottak. På samme måte er vi opptatt av å sikre god kvalitet på den mer desentraliserte akuttberedskapen. Akutthjelp er en særdeles viktig del av vårt helsetilbud. Arbeiderpartiet viser til ministerens uttalelse i media om at valg av spesialisering innen mottaks- og akuttmedisin vil bli fremmet for Stortinget som en del av den nasjonale helse- og sykehusplanen til høsten. Vi mener at når det er så stor uenighet faglig sett, er det viktig at vi får framlagt i det åpne rom et solid kunnskapsgrunnlag som både ser på de ulike internasjonale utviklingstrekk og ny kunnskap, og – selvfølgelig – vurderer det opp mot hvordan vi har organisert vårt helsetilbud her i Norge, og hvordan det kan bli mer attraktivt å spesialisere seg i akuttmedisin. Det er helt avgjørende at vi har rett kompetanse til å gi riktig hjelp og klarer å prioritere dem som trenger hjelpen først. Akkurat når det gjelder akuttmedisin, der det er så kort tid til å avgjøre noe som kan få store konsekvenser for utfallet, er det helt avgjørende at det er forent her i Stortinget, og at vi tar den rette avgjørelsen. Med det fremmer jeg Arbeiderpartiets, Senterpartiets og SVs forslag til saken.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Dette spørsmålet er kanskje ikke så veldig overraskende; det gjelder akuttmedisin: Kan du forsikre Stortinget om at vi får framlagt et bredt kunnskapsgrunnlag for valg av framtidig modell når det gjelder akuttspesialitet?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Jeg takker for svaret, og jeg tror at vi er veldig enig i beskrivelsen. Jeg savner kanskje litt svar når det gjelder effektevaluering av Nav-tiltak. Jeg har bakgrunn fra den etaten, og jeg vet at det er ganske mange milliarder som brukes over år, og mange skjebner, så det er litt påfallende at man ikke har brukt mer ressurser på å se hva som gir effekt. Det handler om å få enkeltindivider tilbake i arbeid igjen, og ikke minst om fellesskapets ressurser. Men så er det store oppdraget: Hvordan klare å forene innenfor helse det å tenke og bruke arbeid på en annen måte, og det samme med Nav – å tørre å nærme seg helse mer? Man blir sykmeldt fra arbeid, og så skal man snu hodet og tenke at arbeid også skal være helsefremmende. Jeg har snakket med dem som forsker på dette feltet, og de er veldig optimistiske med hensyn til hva de nå har opplevd. Det viser også tallene så langt at det er grunn til, selv om det kommer nye resultater framover. Det handler mye om kultur innenfor helsevesenet og om kultur innenfor Nav. I går var jeg på Sørlandet, og det var en som oppsummerte, som sa at kulturen er så grådig at den spiser enhver visjon, enhver reform, til lunsj. Jeg mener at her kan vi spise det til frokost. Så hvordan klare å få den forståelsen og klare å endre på kulturen? Det merker jo også de som nå jobber innenfor disse tiltakene, at det er særdeles stor skepsis, kanskje størst innenfor helsevesenet, så det blir neste utfordring.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Jeg vil takke alle som har bidratt i debatten. Jeg var klar over at det er ganske bred enighet, men det som er utfordringen – som jeg egentlig også tok opp – er hvordan en skal klare å få til en endring fra hvordan det er i dag. Når det gjelder primærhelsemeldingen, er det løftet fram en visjon om mer tverrfaglighet. Jeg tror at innenfor dette feltet vil det være behov for enda mer – det blir som mastodonter – skal vi klare å enes på en annen måte. Jeg nevnte i sted også dette med kultur. Den eneste sterke motvekten når kultur opptrer negativt, er god og tydelig ledelse. Det er en utfordring både for ministeren og for oss her på Stortinget hvordan en skal ta i bruk den nye kunnskapen innenfor dette feltet, for å klare å bryte ned noen av barrierene og så løfte dette fram. Jeg tror vi må tenke ganske nytt og bredt, skal vi klare å endre dette – ellers vil en fortsette med småprosjekter på siden. De føler seg ganske ensomme, de som sitter og jobber med disse prosjektene – beklageligvis – selv om det er en glede hver gang de lykkes. Men det er veldig mye motstand mot dette, ikke minst fra andre klinikere. Vi må også gjøre noe med hvordan vi rapporterer, og med systemet. Det vil også ha en innvirkning. Jeg er fullt klar over at det er arbeidsministeren som har ansvar for Nav, men samtidig er det de med helseutfordringer som går på disse tiltakene. Her burde det være en overlapping, og tilbakemeldingen er at mer effektevaluering må til. I første runde er det viktig at vi også her klarer å få på plass en ordning for og en forståelse av at det er den enkeltes ressurser som skal mobiliseres, både helsemessig og i forhold til de andre ressursene som er rundt. Dette er en litt annen måte å tenke på enn det som har vært fram til nå, og som jeg også ser spirer i veldig mye av det arbeidet som vi gjør på alle andre områder. En må altså komme videre. Vi er litt utålmodige, og det skal vi være. Så her håper jeg fortsatt på et godt tverrpolitisk samarbeid.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
På den ene siden er jeg veldig klar over at Helsedirektoratet er svært positiv til bruk av musikkterapi, men jeg vet også at man innenfor psykisk helsevern og rusbehandling er litt på leting etter hva som lykkes. Og når ministeren mener at det er ett tiltak blant 80, virker det som om dette har relativt liten betydning, og at man vil vente for å se på videre forskning før man presser det ut. Så jeg opplever at det ikke var den framoverlente holdningen som jeg hadde håpet på. Og hvis vi ser litt tilbake på den drøftingen vi hadde i forrige sak, er det mye konservatisme, kanskje spesielt i helseprofesjonene, og det å tilrettelegge for en helt ny profesjon innenfor et etablert system, som det er innenfor helsefeltet, med all den profesjonsstyringen som er der, er utfordrende, så der har vi politikere et ansvar for å løfte fram ny kunnskap. Selvfølgelig skal det forskes parallelt på det, men når det har gitt så positiv effekt på et område hvor vi er litt søkende, spesielt innenfor rus og psykisk helsevern, håper jeg at man kan være litt mer framoverlent framover. Det er ikke minst veldig mange som ønsker å utdanne seg denne veien, og kanskje det å få inn litt bredere kompetanse innenfor helse på disse områdene vil ha betydning ikke bare for pasientene, men også for arbeidsmiljøene. Jeg håper det kommer litt større engasjement når det gjelder bruk av musikkterapi, og så skal vi være flinkere til å dokumentere effekten av det når vi oppsøker de miljøene som har kommet langt med det, og de institusjonene som har testet det ut, og så får vi alle, som politikere, gjøre vår del av jobben og følge det opp. Men nå venter jeg på debatten fra de andre kollegene mine, og så får jeg heller se på oppsummeringen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Takk for en god debatt. Jeg visste at interessen for musikkterapi var til stede blant samtlige partier i komiteen. Jeg vil gjenta at det er en tydelig forskjell i behov mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten når det gjelder bruk av musikkterapeut. I primærhelsetjenesten blir det bygd opp på en helt annen måte, hvor de skal behandle noen tunge pasienter, men først og fremst gi veiledning til annet helsepersonell, pårørende og frivillige. Det er ingen som har sagt at dette er det eneste mirakelmiddelet. Men det som er unikt, er at det er en relativt ny måte å tenke på, og da vet alle at det krever mye når det gjelder implementering av ny kunnskap, men det er kunnskapsbasert, som flere har vært inne på. Musikk er så sterkt når det brukes rett, men det er også veldig sterkt hvis det brukes feil. Så det å ha kyndige musikkterapeuter innen rekkevidde, at det er de som gjør jobben der hvor en kommer så nært inn på, er helt avgjørende. Så vil jeg gjenta at vårt helsevesen er basert på prinsippet om et likeverdig tilbud. Det er ca. 300 musikkterapeuter i dag, storparten av dem jobber innenfor eldreomsorg. Nå bygges psykisk helsevern og rusbehandling opp. Det er ca. 20 innenfor psykisk helsevern og en håndfull innenfor rusbehandling. Skal vi klare å få tilstrekkelig antall musikkterapeuter, må vi gjøre noe med utdanningskapasiteten. Og det er en økende interesse for å søke denne veien. Vi bør også se på hvordan vi skal få implementert en ny profesjon og ny kunnskap ute. Så vi bør ha mer forskning, mer av den praksisnære forskningen – hvordan dette virker ute. Vi kommer til å følge opp denne saken i løpet av høsten, ikke minst ved å besøke de institusjonene som er kommet lengst på området, som jeg nevnte i interpellasjonen. Jeg håper å få flere i komiteen med på det også. Takk for en veldig god debatt.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Vi har hundre års industrierfaring og -historie bak oss, som det er viktig å bygge opp under, og også å bidra til nye hundre år. Industrien har faktisk etablert seg ute på bergene, inne i fjordene, inne i landet og i byene, så det er jo sånn at man finner massevis av spennende løsninger, og man skaper sine nisjer og benytter seg av de komparative fortrinnene man har. Mange av dem opererer i et globalt marked, noe som gir muligheter, men som også kan være ganske krevende. Det krever mye av næringsaktørene selv, ansattes kompetanse må matche, men det krever også mye av oss som politikere. Jeg merket meg at Gunnar Gundersens omskriving av historien ble framlagt her, der han sa at man ikke gjør noe som helst – eller at man ikke gjorde noe – fra de rød-grønnes side når det gjelder aktiv næringspolitikk. Da må jeg bare minne om at det ble skapt 350 000 nye arbeidsplasser mens de rød-grønne styrte landet. Nå er vi altså i en situasjon der vi har den høyeste arbeidsledigheten på ti år, så jeg tror kanskje at ydmykhetsgraden burde vært justert lite grann. I 2013 la de rød-grønne fram en stortingsmelding som fikk navnet «Mangfold av vinnere». Den ble lagt i skuffen da den nye regjeringen kom på plass. Det var en stortingsmelding for omstilling og for ny vekst, og vi tok tak i ikke bare de næringene som hadde komparative fortrinn i utgangspunktet, som energi, marine næringer, maritim miljøteknologi og reiseliv, men vi bygde opp under IKT-næringen og ikke minst helseindustrien, som har vært nevnt tidligere her. Det er utrolig viktig å ha det fokuset også framover. Hvis man skal legge fram en ny stortingsmelding, er det viktig å se på generelle rammebetingelser for industrien, men også å ha fokus på en aktiv næringspolitikk konkret rettet mot de enkelte næringene, for noen trenger mer spesifikke løsninger. Hvis formuesskatten var det som løste alt, burde vi jo sett en veldig stor vekst nå, men Finansdepartementet har problemer med å legge fram dokumentasjon på at dette har skapt ny vekst per nå. Så også det må vi vel ha tålmodighet for å se resultatet av. Så til Fremskrittspartiets Korsbergs uttalelse om at de rød-grønne ikke gjorde noe på energiområdet. Da kan jeg minne om den saken som vi har fått over oss i dag tidlig. Når det gjelder Statkraft, var det nettopp de rød-grønne som bidro til å legge til rette for de grønne sertifikatene som faktisk lå på bordet, slik at man offensivt kunne imøtekomme den situasjonen med havneutbyggingen tidligere. Så her må representanten muligens ha sovet litt i timen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-06-04:
Først av alt har jeg lyst til å takke for et godt samarbeid i komiteen om denne saken. Det hette i barnesangen at vi er forskjellige utenpå, men inni er vi like. Det er nok en sannhet med modifikasjoner. Vi er faktisk ulike både på utsiden og på innsiden. Vi er alle forskjellige, vi er alle unike, og medisin og behandling virker – og kan virke – ulikt på oss ut fra de gener vi faktisk har. Persontilpasset medisin er en betegnelse på et sett av diagnostiske metoder som i større grad tar sikte på å møte enkeltpersoner ut fra deres gener, muligheter, enn tradisjonell medisin. Persontilpasset medisin søker å finne behandling og mulighet for forebyggende behandling tilpasset den enkelte, og det er egentlig kjempefantastisk. Formålet med denne behandlingen er å gi behandling som bedre samsvarer med pasientens biologi. Man skreddersyr behandling, noe som også kan forebygge og gi færre bivirkninger for den enkelte. De regionale helseforetakene under ledelse av Helse Sør-Øst fikk våren 2013 i oppdrag å utrede akkurat dette. Rapporten ble ferdigstilt i 2014, og den inneholder bl.a. nasjonal strategi, genomundersøkelser for pasienter med sjeldne sykdommer, bred genomundersøkelse med en genpakkeanalyse og forskning – bare for å nevne noe. Utvalget anbefaler en trinnvis utforming av tilbudet, at det først skal innføres på pasientområder der pasientnytten er åpenbar, og deretter kunne utvides. Gruppen la vekt på tre ting: Utdanning og kompetanseutvikling Etablering av nasjonal anonymisert database over genetisk informasjon Oppbygging av teknologi, teknologisamarbeid med nasjonale faglige nettverk Det å innføre genundersøkelser på bredt grunnlag i helsetjenesten reiser samtidig betydelige juridiske og etiske spørsmål. Resultatet av sånne undersøkelser er sensitive og må behandles forsvarlig, sånn at ulovlig og uetisk bruk av disse dataene forhindres. Hvem, hvordan og hvilke opplysninger skal helsepersonell ha tilgang til, og hvilke opplysninger skal pasienten selv ha tilgang til? Dette er store og sammensatte problemstillinger. Persontilpasset medisin gir også mulighet til å vurdere risikoen for sykdom før man som pasient har kliniske symptomer eller tegn. Hva vil denne genopplysningen gjøre med livskvaliteten for et menneske som vet at en har gener som kan utvikle, men som ikke sikkert utvikler, sykdom? Samtidig gir det pasientene mulighet til å forebygge og forsinke eller hindre en eventuell sykdomsutvikling. Vi som samfunn og helsevesenet må manøvrere oss i disse vanskelige dilemmaene både juridisk, etisk og faglig. Da er all denne kompetansen sentral i en persontilpasset medisinutvikling, noe Kristelig Folkeparti er opptatt av skal lykkes, men med en god bunn som legger til rette for det. Kristelig Folkeparti støtter seg til flertallet i komiteen, som viser til at Helsedirektoratet allerede har fått i oppdrag å utarbeide en nasjonal strategi. Kristelig Folkeparti stemmer derfor nå imot enkeltforslagene fordi vi tror dette vil komme som en del av den kommende strategien.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-06-04:
Kristelig Folkeparti ønsker en offensiv rusomsorg, hvor mennesker får raskere hjelp og et mangfoldig behandlingstilbud. Og Kristelig Folkeparti er utrolig glad for at det skal komme en helhetlig rusplan. Det er vanskelig å bli rusfri. Det er utrolig mange som mister motivasjonen for å bli rusfri mens de står i kø og venter på å få behandling. Og mange kjenner på at tilbudene ikke henger sammen – avrusing, behandling, ettervern, rehabilitering. Under dialogmøtet for et par uker siden om den kommende rusmeldingen var det mange organisasjoner på rusfeltet som jobber med dette som tok til orde for at det for rusmiddelmisbrukere må finnes tilbud uten medikamentell behandling. Statsministeren påpekte den dagen viktigheten av LAR-behandlingen, men påpekte også at pendelen kanskje hadde svingt litt for mye i retning av kun medikamentell behandling som det eneste tilbudet en fikk. Da vi i helse- og omsorgskomiteen behandlet Dokument 8:102 S for 2013–2014, som var Senterpartiets forslag om å evaluere LAR-ordningen, var bakgrunnen for og intensjonen med LAR at når pasienter hadde prøvd alt og ikke hadde lyktes, skulle LAR-tilbudet være det de skulle få. Så opplever vi at mange ruspasienter sier at det er det motsatte av det som var intensjonen med LAR som skjer. For å komme inn i LAR skulle en ha prøvd alt, inntakstrappen skulle være høy og det skulle være lett å komme ut. Mange opplever nå det motsatte: Det er lett å komme inn i LAR og fryktelig vanskelig å komme ut. Vi må bevare troen på at den enkelte kan ha nytte av behandling, at den enkelte faktisk kan ha et mål om å bli rusfri og legge til rette for behandlingstilbud som gjør det mulig. Forslagene om å tillate heroinbasert behandling forsvares med at det er et skadebegrensende tiltak som skal hjelpe de tyngste brukerne – jeg har stor omsorg for dem. Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten understreker i 2011 at det er et stort frafall fra heroinbasert behandling, hvor indikasjonene nettopp har vært at den skal være for pasienter med svakt nettverk, dårlig helse og svak sosial funksjon. Dermed sier egentlig forskningen at dette ikke er veien å gå. Kristelig Folkeparti tenker at tillater vi heroinbasert behandling for noen få, tror vi det blir det samme som var tanken med LAR, at inngangen skulle være høy, men vi tror at det vil sette flere i en hverdag der dette blir en last og en belastning. Kristelig Folkeparti er bekymret for at det skal bli det samme som under LAR, at mange kommer inn og at det er vanskelig å komme ut. Kristelig Folkeparti mener at ressursene heller må brukes for å legge til rette for individuell tilpasset behandling. Det er viktig med tiltak som møter tunge rusmisbrukere der de er, også dem som ikke ønsker behandling, at vi faktisk ser den enkelte, og at vi legger til rette for hjelpetiltak, lavterskeltilbud og ikke minst helsehjelp og botilbud. Sånn som mange har det i dag, er faktisk uverdig, og vi klarer ikke å møte dem på noen som helst måte. Kristelig Folkeparti støtter forslagene fra Arbeiderpartiet og Venstre.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-06-04:
Behovet for endring av nye og andre spesialiteter vil alltid komme med ny kunnskap, ny forskning og nye behandlingsmetoder, og når teknikk endres. Kristelig Folkeparti merker seg det som er foreslått av spesialistutdanningsløp, fra Helsedirektoratet, og at det vil bestå av tre ting: én felles kompetanseplattform for alle spesialiteter, én felles faglig kompetanseplattform der hver spesialitet har sine enkeltløp ut fra sin spesialitet, og en gjennomgående kompetansemodul i tillegg. Dette har Kristelig Folkeparti tro på. Kristelig Folkeparti har også tro på at dette skulle vært gjort innen andre helseprofesjoner, for når vi har en felles plattform og tar det som er det spesielle, for seg selv, er det mulighet for flere til å kunne ha flere spesialiteter – fordi en har en felles plattform. Det tror Kristelig Folkeparti er bra. Vi har også tiltro til at dialogen mellom Legeforeningen og departementet vil være god, og at en faktisk får til en struktur som alle kan gjøre seg nytte av. Kristelig Folkeparti er også glad for at komiteen mener det er viktig med kompetanseheving i akuttmottak, og det har hatt stor plass i diskusjonen i komiteen. Helsetilsynet påpekte i 2008 at pasientene ikke ble tatt godt nok imot i norske akuttmottak, og rapporten «Mens vi venter …» sa noe om forsvarlig pasientbehandling i norske akuttmottak, og at det var særlig mangel på breddekompetanse innen akuttmedisinen. Legeforeningen støtter ambisjonen om heving av kompetansen i akuttmottak med utvikling av den generellmedisinske spesialiteten. Kristelig Folkeparti støtter flertallet i at dette må komme i helse- og sykehusplanen. Vi tror dette er en sentral del av sykehusplanen, og at det henger nøye sammen med både prehospitale tjenester, legevakttjenester og ikke minst hvordan vi organiserer Sykehus-Norge. Vi vet også at de har en egen akuttmedisinsk spesialitet i både Sverige, Finland og andre europeiske land, hvor de har integrert dette godt. I begynnelsen – det vet vi også – var det motstand i disse landene mot dette fra egne legeforeninger, spesielt med tanke på: Hva da med mindre sykehus? Effekten av dette i Sverige har vist seg som mindre kø, større pasientsikkerhet, og at mindre sykehus står i kø for å få denne spesialiteten i tillegg. Så det ble ikke sånn at det ikke var brukbart i mindre sykehus, og at det var en større sentralisering. Kanskje Norge har noe å lære av det som Sverige, Finland og andre europeiske land har gjort på dette området. Kristelig Folkeparti avventer det som kommer i helse- og sykehusplanen, og ser fram til det. Kristelig Folkeparti følger komiteens tilråding i denne saken.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Tusen takk til statsråden for et godt svar på representantforslaget. Det synes å være ganske bred enighet i denne salen om persontilpasset medisin og satsingen på den. Det er betryggende å høre planene statsråden har for strategien, og hva den skal inneholde. Da må jeg følge opp med at en satsing på denne strategien også kanskje krever en finansieringsplan, som Arbeiderpartiet har vært inne på i forslaget sitt. Kan da statsråden enten bekrefte eller avkrefte at strategien også følges opp med en finansieringsplan?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Flere miljøer, også legemiddelindustrien, påpekte i høringen om saken at persontilpasset medisin er et område der vi i Norge har et stort fortrinn for å satse på en utvikling av helseindustrien. Er statsråden enig i at persontilpasset medisin kan være et grunnlag for utvikling av norsk helseindustri?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-06-04:
Siden statsråden selv var inne på den økonomiske situasjonen for sykehusene i innlegget sitt, har jeg lyst til å minne statsråden på at hans parti før valgkampen i 2013 lovte minst 12 mrd. kr til sykehusene i løpet av fire år. Vi vet at for inneværende år kom 2 mrd. kr mer. Man er nødt til å ha 3 mrd. kr i året i gjennomsnitt for å oppfylle løftet på 12 mrd. kr. Kan statsråden bekrefte at det kommer minst 3 mrd. kr til sykehusene på statsbudsjettet for neste år?
Sveinung Stensland (Høyre), 2015-06-04:
Det er det offentliges ansvar å gi hele befolkningen likeverdig tilgang til nødvendige helse- og omsorgstjenester. Formålet med ordningen for dekning av utgifter til pasientreiser er at reiseutgiftene ikke skal være til hinder for at pasienten kan motta nødvendig undesøkelse eller behandling. Dagens ordning krever at pasientene tar vare på kvitteringer og annen dokumentasjon og sender det inn manuelt. Saksbehandlingen hos pasientreisekontorene er tidkrevende. Denne endringen innebærer en kraftig forenkling med standardsats, færre dokumentasjonskrav og elektronisk innsending av refusjonskrav. Dette vil komme både pasientene og helseforetakene til gode. Det blir enklere for pasienten, og administrasjonskostnadene blir lavere. Dette er altså et tiltak som passer godt inn i regjeringens arbeid for et enklere Norge og fjerning av tidstyver. Dette er en viktig forbedring og forenkling for norske pasienter. Forslaget om å innføre en ny standardsats som hovedregel ved dekning av utgifter til pasientreiser vil dempe rapporteringsbyrden som i dag ligger på pasientene. Samtidig minsker den administrative jobben rundt behandlingen. Det finnes unntak fra hovedregelen, men de er godt begrunnet og ivaretar hensynet til dem som av forskjellige grunner vil bli uheldig rammet av en ny hovedregel for refusjon. Som saksordføreren redegjorde for, blir det med en så stor forenkling og en ordning som i mindre grad baserer seg på skriftlig dokumentasjon av utlegg og mer på tillit, riktig å lovfeste hjemler for tilbakekreving og tvangsinndrivelse av feilutbetaling av stønad til pasientreiser. Dette vil bli gjort etter mønster av tilsvarende bestemmelser i folketrygdloven. Et samlet storting er enige om at dette skal innføres. Vi vil skape pasientenes helsetjenester. Likeverdig tilgang til nødvendige helse- og omsorgstjenester gjennom gode ordninger for dekning av utgifter til pasientreiser er viktige brikker for å oppnå nettopp dette. Med det vedtaket vi fatter i dag, gjør vi tilværelsen enklere for et tusentalls norske pasienter.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Først vil eg seia at det er veldig bra at Arbeidarpartiet fremjar dette forslaget, fordi persontilpassa medisin er ikkje eit område innan medisin som vi har debattert ofte. Slik sett er det eit viktig forslag. Persontilpassa medisin representerer det norske helsevesen på sitt beste og er eit veldig viktig satsingsområde. Ein kan stilla sikrare diagnose og sikrare prognose, og ein kan skreddarsy behandlinga. Dette vil verta eit tilbod som veldig mange kan få bruk for i framtida etter kvart som det vert utvikla. Saka gjer greie for at det skjer mykje godt arbeid, og at det er mykje positivt som skjer i helsevesenet på dette området. Fleire har vist til at dei regionale helseføretaka under leiing av Helse Sør-Øst våren 2013 fekk i oppdrag å utgreia persontilpassa medisin i helsetenesta. Denne rapporten var ferdigstilt i 2014 og inneheld ei rekkje tilrådingar og føreslåtte føringar for å implementera persontilpassa medisin i helsetenesta. Så har Helsedirektoratet fått i oppdrag å utarbeida ein slik nasjonal strategi. I denne saka synest eg at statsråden gjer godt greie for korleis regjering og departement har tenkt å følgja opp denne saka vidare. Ein ventar no på at direktoratet skal utarbeida den nasjonale strategien med utgangspunkt bl.a. i den rapporten som fagmiljøa hadde tilrådd. Så får ein koma tilbake til den politiske oppfølginga, men eg og Senterpartiet har tillit til dei prosessane som er i gang og ser det ikkje som nødvendig å stemma for forslaga frå Arbeidarpartiet i denne saka, sjølv om vi sjølvsagt deler intensjonane som ligg bak. Eg har ein merknad og vil peika på det som har kome fram om forslag nr. 4, som no heldigvis er trekt av Arbeidarpartiet. Eg hadde tilrådd Arbeidarpartiet å trekkja det dersom dei ikkje hadde gjort det sjølv, så det var jo positivt. Her har det kome noko usikkert inn i siste omgang. Det er vanskeleg for oss å sjå korleis vi skal stilla oss til det på ein måte, men vi har i innstillinga vist til rapporten frå helseføretaka. I den trykte versjonen står det at eit av tiltaka som vert tilrådd, er å etablera eit nasjonalt kompetansesenter for persontilpassa medisin. Det som vert hevda frå dei som sit i gruppa, er at dette var ikkje deira tilråding. Tilrådinga var at det bør etablerast eit nasjonalt nettverk av regionale kompetansesenter for persontilpassa medisin. Argumentasjonen for at ein på dette området ikkje treng eit nasjonalt kompetansesenter, men eit nasjonalt nettverk av regionale kompetansesenter, er at ein ventar at persontilpassa medisin får stor betydning for mange område innanfor helsetenesta og dermed også koma til å omfatta svært mange pasientar, slik at denne kompetansen må finnast på tilnærma like vilkår i alle helseregionar. Eg synest at den tilrådinga er veldig klok og veldig forståeleg, og eg håpar at statsråden ordnar opp i dette, slik at Helsedirektoratet no når det skal utarbeida den nasjonale strategien, får fram det som var den reelle tilrådinga frå fagmiljøet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Det kjem på mange felt forslag om å laga nasjonale kompetansesenter, og som eg nemnde frå talarstolen, har komiteen vorte gjord merksam på at når det gjeld anbefalingane i rapporten frå den nasjonale utgreiinga som har vore om helseføretaka, er det ein del av dei som sat i gruppa, som ikkje kjenner seg igjen i dei, og hevdar at ein ikkje har anbefalt eit nasjonalt kompetansesenter, men regionale kompetansesenter. Eg forventar ikkje at statsråden kan svara spesifikt, men eg vil gjerne ha ein kommentar frå statsråden, for eg synest det er veldig spesielt å få sånne tilbakemeldingar – vi må kunna stola på at det som er ei fagleg tilråding, er ei fagleg tilråding. Og har statsråden gjort seg nokre meiningar om behovet for eit nasjonalt kompetansesenter, eller om dette skal leggjast regionalt?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Takk for svaret, men spørsmålet var om at i den informasjonen vi har fått, vert det hevda at det har skjedd ein faktisk feil i anbefalingane frå gruppa gjekk frå kvarandre, til rapporten er komen i trykken, og at vi av dei vi har vorte kontakta av – først i samband med denne saka – vart gjorde merksame på at det er eit konkret forslag om at det bør etablerast eit nasjonalt kompetansesenter. Det som statsråden las opp, står nok også – vil eg tru, eg har ikkje det framfor meg – men vi er vorte merksame på at det er ei tydeleg endring. Eg vil ha ein kommentar: Dersom det no er ein feil som har skjedd, vil statsråden gå inn og sørgja for at dette vert klart opp i?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Eg meiner å ha lese at regjeringa vil innføra betalingsplikt for rus- og psykiatripasientar i ei av desse varsla meldingane. Statsråden får korrigera meg, men dersom det er tilfellet, kan statsråden gjera greie for korleis ein tenkjer seg at dette skal innførast når vi veit at tre av fire kommunar ifølgje Helsedirektoratet meiner dei har for lite ressursar no til å løysa behova til innbyggarane? Korleis skal ein då implementera ei ny betalingsplikt, og korleis meiner statsråden ein skal definera ein utskrivingsklar ruspasient?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Senterpartiet støttar lovendringane og ønskjer dei velkomne. Dette er det mange som har tatt kontakt med oss om, og det er sånn sett ei veldig viktig opprydding. Det er foreslått ei ordning som vert enklare. Det vert ein standardsats, og det vert færre dokumentasjonskrav med elektronisk innsending. Så det verkar som at det er ei bra løysing, og at ein òg har gjort vurderingar av kva som kan verta den rettaste løysinga og den enklaste måten å praktisera det på – dette er jo ikkje heilt enkelt. Men vi støttar det som er regjeringa sitt forslag om ei felles kilometergodtgjersle osv. Eg har berre nokre få kommentarar. Det eine gjeld overnattingsgodtgjersla, som komiteen har trekt inn. Vi er opptatte av eigendelar, og at ein skal få tilbake kostnader for reise. Det er ei manglande rettferd i dagens system med at ein får ei støtte til overnatting på vel 500 kr i døgnet, som ikkje er nok. Så nokre pasientar må betala ganske mykje i eigendel av eiga lomme. Det andre eg vil ta opp, er det som pasientombodet i Finnmark har påpeikt i høyringsrunden, med at det er urimeleg at pasientar med få reisealternativ må venta svært lenge, f.eks. til billegaste flyavgang. Det har òg vore ein del episodar som har vorte omtalte, som verkar veldig urimelege. For vi må hugsa på at vi ofte snakkar om sjuke pasientar, der unødvendig lang reise faktisk er ei ganske stor tilleggsbelastning. Det står omtalt – i alle fall i merknadane – at det òg er mange som har erfaring med at viss ein bestiller drosje via pasientreisekontora, altså via helseføretaka, er det ikkje uvanleg at det kan vera ganske lange ventetider. Da er det òg snakk om eldre sjuke, som dette er ei belastning for. Så det er viktig at ein sikrar at desse systema er effektive, og at det ikkje vert urimeleg lang ventetid. Det var mine korte kommentarar. Senterpartiet støttar lovendringa.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Føremålet med ordninga er at reiseutgiftene ikkje skal vera til hinder for at pasientane kan ta imot nødvendige undersøkingar eller behandling. Det er alle einige om. Eg har eit spørsmål til dette med overnattingsgodtgjersle, som ikkje er i denne saka, men likevel heng saman med ho. Det må òg vera eit føremål at pasientar ikkje vert hindra i å ta imot nødvendig helsehjelp på grunn av at dei har for høg eigendel på overnattingsgodtgjersle. Denne har vorte auka, og i dag er han på 520 kr. Spørsmålet mitt er om statsråden synest at ei overnattingsgodtgjersle på 520 kr er bra nok.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-04:
Statsråden sa i innlegget sitt at dette lovforslaget ikkje legg føringar for framtidig legespesialisering, men ein har lagt føringar i regjeringsplattforma, og som representanten frå Venstre sa, vil ein ikkje frå Stortinget detaljstyra kva for legespesialistar vi skal ha i Noreg, men ein gjer altså det i regjeringsplattforma. Det har kome fram ein del kritikk, iallfall innvendingar frå fagleg hald mot ein slik spesialitet. Eg refererte frå talarstolen det som Den norske legeforening sa, at dette er ein spesialitet som er god, og som vil passa på dei store universitetssjukehusa, men som ikkje passar på dei aller fleste sjukehusa i Noreg. Så spørsmålet mitt vert: Korleis har statsråden tenkt å ta desse innvendingane til følgje? Kan det vera ein spesialitet som vert differensiert, eller vil det verta eit krav å ha dette ved alle sjukehus?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-06-04:
Jeg vil først få takke Arbeiderpartiet for invitasjonen til å debattere denne saken i Stortinget. For Venstre sin del har vi heller ikke hastverk med å vedta enkeltvise forslag nå. Det pågår et stort arbeid blant mange aktører på det relativt store, og litt ukjente, fagområdet vi her står foran. Det er jo uomtvistelig at det her kan gis store muligheter for pasientene, og det er hyggelig å være helsepolitiker og få være med på – og få innsikt i – å skulle foreta prioriteringer innenfor et slikt fagområde. Samtidig innebærer det også store utfordringer for oss som politikere; det blir tøffe prioriteringer vi står foran de neste årene. Slik sett kommer denne debatten, også her, inn i debatter om noen viktige stortingsmeldinger og debatter som vi skal ha det neste året om prioriteringer, om legemiddelmeldingen vi snart skal ha, og for så vidt også innenfor bioteknologi, som snart kommer. Flere har vært inne på de mange aspektene som dette handler om, bl.a. implementeringen i helsetjenesten, organisering, som flere har vært inne på. Jeg registrerer at et av tiltakene som dette utvalget, i regi av Helse Sør-Øst, peker på, er etablering av en nettbasert plattform for å spre kunnskap om dette, som et av de første tiltakene, og ikke bare å etablere noe fysisk ett eller flere steder. Utdanning og kompetanse er jo en viktig del av dette fagområdet, og som flere har pekt på, åpner det seg store muligheter knyttet til forskning og utvikling, og i kjølvannet av det også næringsrelaterte muligheter. For Venstre sin del vil vi peke på at det er viktig å ha fokus på pasientene og ta med brukerne her underveis. Det er også da viktig å ta med i debatten at det er ulike pasientgrupper vi står overfor, og at de har større og mindre organisasjoner i ryggen. Kreftforeningen er en stor aktør, som har muskler til å bistå pasientene og til å delta veldig aktivt. Cystisk fibrose-pasienter er et eksempel på en pasientgruppe som har svært små ressurser, og som det også er viktig å lytte til, og som kanskje er en av de gruppene som aller først kan få nytte av den type medisiner. Som folkevalgte politikere er det viktig, synes vi, å bringe det perspektivet til torgs, slik at også de pasientgruppene som ikke nødvendigvis har de sterkeste talsgruppene i ryggen, blir ivaretatt.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-06-04:
Først av alt vil jeg si at for Venstres del vil vi fortsette å samarbeide godt med regjeringa om de store utfordringene og de store tiltakene. Så må vi respektere at vi kan være litt uenige om noen enkelttiltak. Jeg kan bistå statsråden litt, f.eks. ved igjen å takke for at han grep inn med hensyn til nedlegging av Fekjær, noe som viser et eksempel på at statsråden og regjeringa følger med på hva som skjer der ute, og ikke aksepterer at et tilbud skal bygges ned. Men så til LAR-programmet: Det er en utfordring at mange unge kvinner som går fra heroin til LAR, blir gravide. Jeg synes det er trasig at vi ikke greier å hjelpe flere. De har utfordringer med å håndtere sin egen situasjon. I tillegg skal de gi omsorg til et lite barn. Jeg synes vi gir for få langtidsvirkende prevensjon. Hva vil statsråden gjøre for å øke det tilbudet?