Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-12-13:
Jeg har studert komiteens merknader og lyttet til debatten med stor interesse, og jeg er glad for at komiteen bidrar til å sette et svært viktig politikkområde i fokus. Det er uproblematisk å være enig med komiteen i at hovedprinsippet for de framtidige forhandlinger skal være å prioritere gjenoppbygging av bestander. Dette har også vært hovedprinsippet for norsk ressursforvaltning i flere tiår – under skiftende regjeringer og under skiftende storting, enten det har vært en arbeiderparti-, senterparti, eller Høyre-statsråd i Fiskeridepartementet. La meg også nevne gjenoppbyggingen av bestanden av norsk vårgytende sild, som hadde kollapset tidlig på 1970-tallet. I dag er det Nord-Atlanterens største fiskebestand. I samme moment kan nevnes gjenoppbyggingen av loddebestanden i Barentshavet og gjenoppbyggingen av makrellbestanden i Nord-Atlanteren. Det viser at målrettet forvaltning basert på bærekraft – slik vi er enige om både Stortinget, komiteen og Regjeringen, og slik norsk fiskeriforvaltning har stått og står for – gir resultater. La meg også få benytte anledningen til å redegjøre for noen overordnede parametre ved Norges inngåelse av fiskeriavtaler med andre land. På grunn av at de fleste av våre viktigste fiskebestander er delt med andre stater, én eller flere, er det ikke opp til Norge alene å fastsette kvotenivåer eller avgjøre forvaltningsstrategier. Det må vi forholde oss til på en konstruktiv måte. Vi må akseptere at Norge i forhandlinger med andre aktører, enten det nå er EU, Russland eller andre, ikke alene kan få gjennomslag for sine synspunkter i enhver sammenheng. De forskjellige aktørene har ikke nødvendigvis de samme målsettingene ved utøvelse av sin fiskeripolitikk. Følgelig vil vi heller ikke ha de samme beskatningsstrategiske mål for fiskebestandene. Derfor handler fiskeriforhandlinger ikke bare om å fastsette det vi kan kalle den «riktige» kvoten og bli enige om den «riktige» fordelingen, men like mye om å forene ulike mål som hvert for seg i hvert sitt land også oppfattes som «riktige». Disse «sannheter» kan kun forenes i en forhandlingsløsning gjennom kompromisser. I kompromisser må alle parter gi, fra tid til annen også Norge. Her er det viktig å ha både et kortsiktig og et langsiktig perspektiv. Målet er imidlertid hele tiden det samme: bestander vi kan høste på, og bestander som kan beskattes og samtidig fornyes. Når Norge har inngått en kvoteavtale med Russland for 2001 og 2002 som har satt et kvotenivå som er høyere enn de anbefalte føre var-grensene, er ikke det i motstrid til komiteens understrekning av at Norge i ethvert fiskeripolitisk samarbeid må la hensynet til en bærekraftig forvaltning veie tyngst. Uten en fiskeriavtale med Russland, som ville vært status uten enighet om kvoten, ville fisket på småfisk øst i Barentshavet ha økt. Det ville ha bidratt til reduserte muligheter for å lukke store småfiskområder i vernesonen rundt Svalbard. Det illustrerer at i slike forhandlinger vil det alltid være nødvendig å veie det ønskelige mot det mulige, men en må ikke la det beste bli det godes fiende. Jeg er således helt enig med representanten Bendiks H. Arnesen, som så riktig understreker viktigheten av å ha en avtale, når alternativet er ingen avtale og dermed ingen forvaltning. For øvrig deler jeg også representanten Arnesens syn på dette med sjøpattedyrene, uten at jeg her skal gå nærmere inn på det. La meg også kvittere ut representanten Solholms forslag om at forskerne kunne gå om bord i fiskefartøyene og på den måten få forsknings- og fangsttokt som kunne gi interessante erfaringer, ved å trekke på fiskernes praktiske innsikt og forskernes faglige innsikt. Det er et forslag som jeg gjerne skal følge opp og drøfte med de impliserte parter. Samarbeidet mellom Norge og EU om ressursforvaltningen i Nordsjøen har de senere år utviklet seg positivt. Norge og EU ble i 1999 enige om forvaltningsstrategier for bunnfisk i Nordsjøen. Disse strategiene fastlegger bestandsnivåer og tiltaksgrenser som basis for fastsettelse av kvoter, og bidrar således til å legge grunnlaget for en bærekraftig forvaltning. Disse strategiene har blitt fulgt ved de senere kvotefastsettelsene for bunnfisk i Nordsjøen. Særlig alvorlig har situasjonen vært – som flere har understreket – for torsk. For 2001 ble kvotenivået for denne bestanden redusert med 40 pst. Som følge av torskekrisen har Norge og EU inngått avtaler om forbedring av beskatningsmønsteret i Nordsjøen. Det gjelder økning i maskevidden i trål og snurrevad, permanent stenging for industritrålfiske av et større oppvekstområde for bunnfisk i Norges økonomiske sone samt strengere regler for fiskeredskap. Når det gjelder komiteens referanse til «praktiserende bifangstregler», antar jeg at det siktes til EUs påbud om utkast. Norge har som kjent et slikt forbud mot utkast, og det er riktig at dette fremdeles står som et uløst problem i fiskerisamarbeidet mellom Norge og EU. Sett fra norsk side er EUs praksis i strid med en fornuftig og bærekraftig forvaltning, noe vi fra norsk side gir klart uttrykk for i våre samarbeidsfora med EU. Det vil vi fortsatt gjøre så lenge EU har denne praksis. Angående forvaltningen av nordsjøsild vil jeg vise til den bilaterale sildeavtalen som ble inngått mellom Norge og EU i 1997. Denne avtalen har utgjort et viktig element for å få kontroll med uttaket av ungsild. Avslutningsvis vil jeg bare uttrykke tilfredshet med den oppmerksomhet fiskerispørsmål er blitt til del i de senere år. Det avspeiler den svært viktige posisjon fiskerisektoren i dag har i det norske samfunn, og jeg håper fremtidige debatter om slike meldinger som den vi behandler i dag, skal være et forum hvor man får synspunkter fra Stortinget. Og jeg vil tillegge det stor vekt. I så måte har fiskeriministeren og næringskomiteen felles interesser, og jeg tar i det videre arbeidet med meg komiteens synspunkter i innstillingen, så vel som det som er sagt i debatten. La meg helt til slutt understreke det saksordføreren sa om at hun var overbevist om at Fiskeridepartementet var beredt til å bære frem de grunnholdninger komiteen har. Det kan jeg forsikre om at departementet er.