Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Det er en del som har undret seg over at Høyre har flyttet på såpass mye i dette reviderte nasjonalbudsjettet, og har forsøkt å bruke en slags form for formalprosedyre på at det ikke burde gjøres. Men jeg vil gjerne understreke at når det er gjort, er det fordi det oppfyller en av de mest sentrale målsettinger ved årets budsjett, det Regjeringen selv kalte sitt overordnede mål, og det var å beholde stramheten. Og skal man nå dette som Regjeringen for et år siden kalte sitt overordnede mål, er man faktisk nødt til å gjøre grep i den størrelsesorden som Høyre har gjort. Renten er riktignok i ferd med å gå rett vei, men vi ligger fortsatt betydelig over det europeiske nivået og tilnærmingen kommer ut i fremtiden. Derfor må det understrekes at for hver dag disse differansene består, for hver dag renten ikke kommer ytterligere ned, betaler enkeltpersoner, bedrifter og kommuner mer enn nødvendig. Det er derfor vi har ment at det er riktig å fastholde denne overordnede målsetningen. Det har vært snakket litt om de forhandlinger som har vært ført. Til det er det å si at det ikke egentlig har vært noen forhandlinger. De samtalene vi har hatt med regjeringspartiene, har dreid seg om å få regjeringspartiene til å fremme forslag i overensstemmelse med den avtalen vi inngikk i høst. Derfor ble det oppretting når det gjelder Forsvaret, når det gjelder innsatsstyrt finansiering av sykehusene, og når det gjelder Politiet. Det kan man vel egentlig ikke si er forhandlinger, det er simpelthen å rette feil i budsjettopplegget. Men vi må konstatere med skuffelse at regjeringspartiene ikke har vært villig til å gå inn i reelle forhandlinger om de tingene vi ønsket å legge på bordet, for nettopp bl.a. å møte den overordnede målsetting som Regjeringen understreket i fjor. Det må vi bare konstatere, og det er underlig at finansministeren bebreider Stortinget for sluttresultatet, når regjeringspartiene selv ikke har vært villig til å ta noe som helst grep for å møte den situasjonen. På den måten understreker finansministeren Regjeringens rolle som sekretariat mer enn som ledende organ, og det har jo vært en av innvendingene til måten regjeringspartiene har forvaltet sitt mandat på. Selv om det er mye som går bedre, er jeg uten videre enig med Thorbjørn Jagland i at det ikke må få oss til å sette kortsiktigheten i førersetet. Problemet er at når utviklingen går i riktig retning, blir man så opptatt av og begeistret over dette, at man glemmer at det er enkelte viktige grep som må gjøres for fremtiden, og i vårt budsjettopplegg er det tatt slike grep for fremtiden. Vi understreker at vi må satse mer på norsk skole. Bare i begrenset grad kan skolen forbedres gjennom mer penger, men på kjerneområdet er faktisk også penger en viktig faktor, og kjerneområdet er å heve læreryrkets status og forbedre lærernes situasjon. Derfor er mer penger til etterutdanning en del av det som ligger i forslaget. Jeg tror at Arbeiderpartiet er på fullstendig feil vei når de gjør kampen mot privatskoler til det store poenget. Riktignok sa Jagland i replikksvar til meg i sted at han ikke kunne skjønne hvorfor vi la sånn vekt på den betydning privatskolene kunne ha, når de var så få. Men det er omtrent som saltet i grøten. Det er nødvendig å ha det der, men det har en funksjon selv om man ikke putter oppi en hel kilo, ja, kanskje poenget nettopp er ikke å putte oppi en hel kilo. Vi legger vekt på infrastruktur, på veibygging. Jeg legger merke til at Senterpartiet i avisene går inn for dette, men det er altså i avisene. Også på dette området dobbeltkommuniserer Regjeringen. I praksis gjør de ikke noe på dette området. Vi tar på alvor at vi taper markedsandeler ute, og vi fremmer forslag for å bedre sokkelens konkurransedyktighet. På det området er Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet enige, og Regjeringen har sin vane tro tenkt å ha meninger om dette til neste år.