Trine Skei Grande (Venstre), 2013-04-29:
Lise Christoffersen er oppgitt over at vi ikke gir oss. Nei, vi kommer ikke til å gi oss. Vi kommer ikke til å gi oss før vi har fått endret praksis i forhold til barn. La meg sitere Knut Storberget, tidligere justisminister: «To–tre år i et barns liv er et hav av tid.» Vi kommer ikke til å gi oss før vi får endret dette. Høyesterett har hatt en sak til behandling like før jul som omhandler vektlegging av asylbarns tilknytning til Norge. Vi vet at den aktuelle familien ikke fikk opphold etter behandlingen i Høyesterett, og jeg syns at det i lys av det er viktig å behandle dette på nytt. I dommen skriver førstevoterende: «Generelt er rettsområdet preget av vanskelige avveininger av utpreget politisk karakter. Dette gjelder ikke minst for de to sentrale motstående hensynene i vår sak, nemlig hensynet til barnets beste og innvandringsregulerende hensyn.» Landets høyeste domstol har sagt sitt. Nå er ballen faktisk på den politiske banehalvdelen. Derfor er det relevant å løfte denne saken på nytt. Stortingsmeldinga Barn på flukt, som ble lagt fram av regjeringa i fjor, var en ren drøftingsoppgave, der man ikke ville endre noe, men laget noen nye ord sånn at det ikke skulle være så vanskelig for SV å gjøre som i dag, nemlig å stå og argumentere for merknadene sammen med Fremskrittspartiet. Alle faginstanser og høringer var ganske enstemmige og «unisone» i sin tilbakemelding, som det står i saksdokumentet, og at dette ikke var bra nok. Det er dette som er grunnlaget for at vi fremmer et Dokument 8-forslag. Et av de forslagene som her er viktig, handler om den viktige avgjørelsen det er for et barn om det skal få lov til å leve opp i Norge, eller om det skal sendes tilbake til et land hvor det aldri har vært. Her ser vi helt klart at de innvandringsregulerende hensynene stadig vekk blir gitt forrang ved vurderinga. Det syns vi er flaut. Førstevoterende i Høyesterett uttalte i dommen fra september i fjor om Barn på flukt: «Hovedinntrykket av meldingen er at regjeringen slutter seg til dagens regelverk og mener at dagens praksis bør videreføres, men med noen nyanser.» Det syns jeg er godt sagt, og det er veldig presist. Det viser at vi ikke får gjort noen endringer, sånn som en påsto det ble gjort med meldinga. Dette er avgjørelser som er veldig viktige for de ungene det gjelder. Det handler om framtida deres, om livet deres, i et land som Norge, og vi viser til at menneskerettighetene våre strekker seg så langt at vi kan sette hensynet til lengeværende asylbarn foran innvandringsregulerende hensyn. Mange av dem er født i Norge, de har norske venner, de snakker norsk, de kjenner ikke noen annen kultur enn den norske. Dette er barn som etter alle praktiske formål er norske. Det er ingen tvil om at det politisk har blitt kommunisert at ulovlig opphold ikke bør tillegges vekt, sjøl om dette gjelder barn som ikke har tatt de valgene sjøl. Annenvoterende i Høyesterett uttalte i desember: «Det er etter mitt syn ikke riktig å tillegge det selvstendig vekt at manglende utreise eventuelt er en «grov overtredelse av utlendingsloven» som kan gi grunnlag for utvisning av foreldrene. En slik selvstendig vektlegging av selve lovovertredelsen, er uforenlig med forutsetningen om at også botid etter endelig avslag skal telle med. Det kan rett og slett ikke være slik at jo sterkere tilknytningen er, desto tyngre blir de innvandringsregulerende hensyn som taler mot at oppholdstillatelse innvilges – at den økte tilknytningen nærmest «nulles» ut.» Dette er det som ikke vant flertall i Høyesterett, men det er et veldig godt poeng. Grove overtredelser av utlendingsloven, det ikke å reise ut, blir veid opp mot botid i landet, noe som fører til at disse to hensynene blir nullet ut med det perspektivet vi har i dag. Jeg er helt enig med annenvoterende i Høyesterett når han mener at dette ikke kan tillegges den samme vekt, da det heller ikke er barns valg fortsatt å bli i Norge. Jeg vil selvfølgelig til slutt si at vi stemmer for alle forslagene Kristelig Folkeparti har fremmet i komiteen, og jeg er veldig glad for den jobben de har gjort der.