trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-06-08:
Eg vil starta med å takka forslagsstillarane. Eg vil særleg takka saksordføraren, som både heldt eit godt innlegg, som eg sluttar meg til, og sette ord på det at det kan vera litt strevsamt å sitja på Stortinget. Ein kan verta andpusten av det. Senterpartiet er oppteke av å utvikla oppdrettsnæringa. Me meiner at oppdrettsnæringa er ei næring med eit stort potensial. Det er ei viktig distriktsnæring, og det er ei næring som sikrar inntekter til landet. Difor treng me vekst i oppdrettsnæringa. Skal me få til det, er det ikkje nok at myndigheitene legg til rette for det, og at selskapa vil det – me treng òg å ha kommunane med på laget. Ein har i lang tid hatt forventningar til havbruksfondet. Under denne statsråden har det vore særdeles dårleg vekst i oppdrettsnæringa, og det er kome lite pengar inn på fondet. No er tålmodet slutt. Det gjeld òg for fleirtalet i Stortinget. No vil me ha på plass ei avgift som sikrar kommunane inntekt, og dette er eg heilt sikker på er ei ordning som næringa vil verta svært godt fornøgde med når dei har fått moglegheit til å veksa, og når dei ser at kommunane stiller opp og legg til rette areal. Havbruksfondet er ein god idé. Havbruksfondet kan gje store inntekter til kommunane, men det finst grenser for kor lenge ein kan venta. Representanten Oskar J. Grimstad er veldig bekymra for innretninga av denne ordninga. Først er han bekymra fordi det er ei avgift. I neste omgang er han bekymra for at folk skal sleppa unna å betala denne avgifta. Til det er det å seia: Denne avgifta og detaljane skal utgreiast, og ein skal finne fram til ein god måte å innrette det på før det vert innført. Det er òg eit teikn på at det nærmar seg valkamp, når Framstegspartiet er på talarstolen og er bekymra for vekst i talet på byråkratar. Eg føreset at det fleirtalet som er i komiteen og i innstillinga, òg vil sikra fleirtal for denne ordninga i Stortinget i dag. Det vil føya seg inn i ei rekkje viktige saker der Stortinget har anvist retning på tvers av det statsråden har føreslått. Me har ei sak til behandling i komiteen om trekking av pliktsystemet for torsketrålarane. Me hadde nyleg ein debatt om den såkalla instrukssaka, der statsråden vart tydeleg instruert av Stortinget. I dag ser det ut som at statsråden lid eit nederlag i spørsmålet om arealavgift. Det er ein god dag for kysten. Me treng vekst i næringa, me treng arbeidsplassane, me treng skatteinntektene, og me treng verdiskapinga. Men det vil ikkje skje viss ikkje kommunane òg er med på laget. Det er det å finna dette samspelet som er så viktig. Det er ikkje eit eintydig signal frå næringa om at ho er negativ til dette. Skal me nå målet som er sett, om ein kraftig vekst i oppdrettsnæringa, må me ta nye grep. Me kan ikkje berre gjera som Høgre og Framstegspartiet har føreslått i dag, nemleg lova nye utgreiingar og nye prosessar. No er det på tide at Stortinget set foten ned. Difor støttar Senterpartiet dette forslaget.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Vi er alle representanter som er valgt inn på et verdigrunnlag. Som Arbeiderparti-representant er mitt verdigrunnlag frihet, likeverd og solidaritet. Noen ganger synes jeg det er litt all right å ta den verditesten på de sakene vi jobber med. Blir det større frihet for folk gjennom å tvinge 1,2 millioner mennesker inn i Viken? Nei. Er det frihet når kommuner tvinges inn i et samarbeid de ikke vil ha? Nei. Har innbyggere, kommuner og staten vært likeverdige parter i arbeidet med denne reformen? Nei. Verdier må være noe mer enn ord på et ark, de må bety noe. Høyres verdigrunnlag er bl.a. frihet og medbestemmelse – ord. Fremskrittspartiet snakker om frihet, lojalitet og folkelighet – ord. Venstre snakker om frihet og liberalisme. Dette må bety noe mer enn ord på et ark. Ordet «frivillig» består av to ord, «fri» og «villig». Det må være paradoksalt for Høyre-representantene, Venstre-representantene og Fremskrittsparti-representantene her i salen – som alle har et annet politisk verdigrunnlag enn jeg – at ordet «frihet» nå byttes ut med «tvang». Jeg etterlyser også engasjement for «bananen» hos posisjonen, for det er jo det den nye regionen Viken er, en «banan» rundt Oslo. Det er 370 kilometer fra Hallingskarvet ned til svenskegrensen. Hvorfor er det ingen hos posisjonen som forsvarer den? Hvis en skal tvinge noen innbyggere inn i en region som de ikke vil ha, bør en i det minste ha en god grunn. Jeg registrerer også at Høyres parlamentariske leder har vært fraværende i denne debatten. Det er i og for seg forståelig, for det å tvinge Hallingdal inn i Viken gjør seg kanskje ikke så godt på hallingdialekt. Mitt inntrykk av omorganiseringer i offentlig sektor er at resultatet overselges. Nav-reformen, politireformen og jernbanereformen er alle, etter min mening, eksempler på det. Vi har en tendens til å framheve bare fordelene. Det skjer også nå. Nye grenser på et kart skal løse mange problemer – sørge for tannhelse til eldre, fergekaier i nord og på Vestlandet, gi veier, næringsutvikling og bedre skoletilbud, for å nevne noe som er dratt fram i debatten i dag. Også jeg er for frivillige kommunesammenslåinger, men jeg vil advare mot å overselge slike reformer, for endringer og bedre tjenestetilbud skjer ikke av seg selv. Hvis en skal få til det, trengs det både tålmodighet, innsats, penger og vilje. Det viser Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen at de ikke har.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
For noen år siden kunne vi høre representanter fra Senterpartiet være pådrivere for å få til en regionreform, for å styrke demokratiet og for å styrke distriktene. I dag er Senterpartiet imot en slik reform, fordi de mener den svekker demokratiet og svekker distriktene. Jeg mener fortsatt at regionreform er en god idé. Vi har to partier i regjering som i utgangspunktet ønsker to forvaltningsnivåer i Norge: stat og kommune. Vi har en regjering som hvis den hadde hatt flertall på Stortinget uten Kristelig Folkeparti og Venstre, hadde innført en forvaltningsmodell som ville ført til at flere oppgaver og mer ansvar måtte flyttes opp til staten. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å opprettholde tre nivåer, og jeg er glad for at det sikres gjennom dagens vedtak i Stortinget. Jeg er glad for at vi får en reform som også innebærer at det regionale nivået blir sterkere og bedre i stand til å overta nye oppgaver fra storting, regjering og direktorat. Det handler om å flytte makt nedover. Det er god politikk for distriktene og for demokratiet. Det handler om å bygge videre på de fortrinnene som dagens fylkeskommuner har, og samtidig gjøre regionene i stand til å fylle rollen som regionale utviklingsaktører på en bedre måte. Men så må jeg være ærlig og si at den regionstrukturen som blir vedtatt i dag, er ikke en optimal struktur, slik jeg ser det. Da tenker jeg på vedtaket om å slå sammen Buskerud, Akershus og Østfold til en stor Viken-region rundt Oslo, med 1,2 millioner mennesker, mens Vestfold og Telemark blir en liten region ved siden av. Det var ikke denne løsningen Vestfold, Telemark, Akershus, Østfold eller Kristelig Folkeparti ønsket seg, men det var den løsningen Høyre og Fremskrittspartiet har stått på for å være med på den reformen som nå blir vedtatt. Jeg mener at Buskerud, Vestfold og Telemark ville vært en mer hensiktsmessig konstruksjon, både fordi disse tre fylkene i stor grad utgjør et felles bo- og arbeidsmarked i dag, fordi mange statlige inndelinger allerede binder disse tre fylkene sammen til en region, og fordi vi da ville fått et mer hensiktsmessig styrkeforhold mellom regionene på Østlandet. Derfor er jeg opptatt av at den såkalte grensekommisjonen, som skal se nærmere på strukturen på Østlandet, får mandat til å gjøre hensiktsmessige endringer, som kan bidra til at intensjonen i regionreformen i større grad blir oppfylt. Men jeg er glad for at vi nå får en regionreform, fordi jeg mener det vil styrke demokratiet og distriktene.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Dette kunne ha vært saken hvor man fikk sammenslåing av en rekke kommuner, med stor oppslutning i de berørte kommunene, blant folk det gjelder og i denne sal. I stedet har vi fått en reform som nesten ingen forstår motivasjonen for, som startet med ønske om frivillighet, sette i gang nabopraten, starte lokale prosesser, men som ender opp med, når regjeringen har utført et slett politisk håndverk, at det benyttes tvang overfor de kommunene som ikke gjør sånn som regjeringspartiene ønsker. Vi ser også at representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet har problemer med å stå opp for det de i dag gjør. Veldig mange glimrer med sitt fravær, og i den grad Høyre-representanter er oppe her, er det bemerkelsesverdig hvor opptatt de er av andres standpunkt, framfor å forsvare de grepene de nå gjør. Og i den grad de snakker positivt om reformen, er det stort sett antallet kommuner de snakker om, ikke innholdet, ikke hvordan dette skal føre til mer demokrati, hvordan dette skal utvikle lokalsamfunnene og Kommune-Norge, men at det fører til færre kommuner, som om det var det høyeste målet. Spørsmålet jeg stiller meg når jeg hører debatten her, er: Hvorfor er det sånn at Høyre og Fremskrittspartiet ser seg nødt til å bruke tvang? Hvorfor kunne de ikke ha nøyd seg med å slutte opp om de kommunene som i dag sier at de ønsker frivillig sammenslåing? Da ville vi fått en reform som hadde stor oppslutning i Stortinget, som ville ha ført til gode prosesser lokalt, og som ville gjort at Kommune-Norge hadde fått en rekke gode erfaringer knyttet til sammenslåing, som ville ha gjort at flere kommuner ville ha latt seg inspirere til å gå i drøfting med naboene sine. I stedet får vi en sak som møter betydelig motstand, og som er en negativ sak for lokaldemokratiet. Et eksempel på det er fra min hjemregion, hvor en kommune som Leka, der innbyggerne opplever at de har et godt tjenestetilbud, som er glad i kommunen sin, som ønsker å styre utviklingen sin selv, får tredd ned over ørene en reform som de ikke ønsker. Det er alvorlige anslag mot lokaldemokratiet, og det oppleves ydmykende for innbyggerne. La meg slå det helt tydelig fast: De kommunene som ønsker frivillig sammenslåing, vil få full oppbakking av en Arbeiderparti-ledet kommune, men for de kommunene som fatter vedtak om at de ønsker det tvangsvedtaket som nå gjennomføres, opphevet, skal vi sørge for at det ønsket blir etterkommet.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Det var interessant å høre på representanten Lauvås, som sier at vi var så sure, vi som var oppe fra opposisjonens side. Jeg har i hvert fall ikke tenkt å være sur. Forrige opposisjonspolitikers innlegg var det vel heller ikke akkurat mye futt og smil over. Det var det stikk motsatte, for å si det forsiktig. Det er ikke noen tvil om at jeg ikke ønsker fylkeskommuner eller regioner, og det gjør ikke Fremskrittspartiet heller. Det er primærpolitikken vår, men det er faktisk slik at man forhandler fram en avtale og får til noen løsninger, og det ønsker Fremskrittspartiet å gå inn for. Hva handler egentlig denne debatten om? Det kan jo høres ut som det bare handler om kommunene, men det handler faktisk om innbyggerne som bor i kommunen, om å gi innbyggerne de beste tjenestene og sørge for at når man trenger hjelp, når man trenger tjenester, så skal man få de beste tjenestene. Og det skal være god fagkunnskap blant dem som skal levere tjenestene. Denne uken har fylkestinget i Telemark hatt møte. Det var et to dagers møte, og så var det én dag på å reise hjem etter møtet. Én dag behandlet vi saker, og én dag var det safari i Tinn for å se på verdensarven. Det er fantastisk flott, men jeg vet ikke om det er det man bør bruke skattebetalernes penger på – å drive på den måten, reise med båt og tog og være på industriarbeidermuseet. Det er kjempeflott og fint, men det er kanskje ikke sånn man bør bruke skattebetalernes penger. Da kan det hende at det kanskje kan være greit å være sammen med Vestfold, som er litt annerledes når det gjelder hvordan man arrangerer og avholder fylkestingsmøter, for kanskje å bruke pengene på de gode tjenestene til innbyggerne i stedet for å bruke pengene på å reise – at fylkespolitikerne skal flotte seg med skattebetalernes penger og kose seg på safaritur for å se på spennende ting. Det er selvfølgelig å sette det litt på spissen, men jeg synes det er greit å se hvordan man driver fylkeskommunene rundt omkring. Og er det sånn at det er et kjempeengasjement der ute, at det er de store fakkeltogene for å bevare fylkeskommunen? Jeg som fylkespolitiker sitter på alle nivåer og er kanskje til og med inhabil i dag, men jeg opplever faktisk at det ikke er det store engasjementet der ute for å bevare fylkeskommunen. Jeg hørte representanten Terje Aasland i stad, da han sa at det har vært tvang av Vestfold og Telemark. Da vil jeg lese fra høringsuttalelsen fra Telemark fylkesting, punkt 2: «Den framforhandlede intensjonsavtalen mellom Vestfold og Telemark er preget av et felles ønske om balansert utvikling i de to fylkene, og danner et godt grunnlag i den videre prosessen. For å kunne utføre betydelige økte oppgaver på hensiktsmessig vis, mener Telemark fylkeskommune likevel sammenslåing av Buskerud, Vestfold og Telemark som den mest aktuelle løsningen.» Dette er altså ikke tvang. Jeg tror alle bør lese vedtakene før man går ut og kaller det tvang.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2017-06-08:
Det slår meg, når jeg hører denne debatten, at man kanskje hadde fått litt mer ut av dette hvis de partiene som er så imot det man gjør nå, hadde deltatt aktivt i prosessen. Da ville man ha kunnet spille inn dette på et langt tidligere tidspunkt enn på den dagen vi skal debattere. Jeg tar ordet fordi Sverre Myrli har utfordret meg på dette med regionreformen i Oslo og Akershus, Buskerud og Østfold. For det første har jeg lyst til å minne om at vi hadde en regionreform, som endte, i 2010. Da var det rød-grønt flertall. Alle partiene i regjeringen var for reformen. Man hadde to støttepartier på Stortinget som begge var for reformen. Man hadde 19 fylkesordførere, hvorav 18 var for reformen. Og hva kom ut av det? Ingenting – man greide ikke å skjære gjennom, og et av hovedpunktene den gangen var Oslo. Det er slik at Oslo alltid vil være litt annerledes. De er organisert på en annen måte. De er både fylke og kommune og har en helt annen organisasjon, så man må kunne leve med det i midten. Når det gjelder den store befolkningen i Viken-regionen, harselerer man med avstanden mellom Hallingskarvet og Hvaler. Men det er faktisk 1,2 millioner mennesker i denne regionen, som er bundet sammen med jernbanenettet på Østlandet. Det kommer til å gå tog til Hønefoss. Hvert tiende minutt er det avgang fra Drammen til Oslo. Det går tog til Halden og Fredrikstad og binder dem sammen. Det er felles bo- og arbeidsmarked. Det som gjør at det blir et stort areal, er at en av forutsetningene for denne reformen er at man ikke skal inn i oppstykking av eksisterende fylker. Man tar utgangspunkt i fylkene slik som de er, og Buskerud har et stort areal, mens Østfold og Akershus har et relativt lite areal. Man kan godt harselere med det, men det er faktisk en ganske slagkraftig region man danner. Jeg var kanskje mer opptatt av at noen i denne salen ville si at den blir for slagkraftig. En stor region med 1,2 millioner innbyggere, med flere universiteter, med godt utdannede folk, med tettbebyggelser, med nærhet til vitenskapelige institusjoner, med kulturinstitusjoner: Dette er en slagkraftig region. Men hvis man skal snakke om Hallingskarvet og Hvaler, virker det for så vidt latterlig, men man må ikke glemme at kjernen i det er et ganske tett befolket område, og det er det det egentlig dreier seg om. Så vil man kunne regulere grensene i ettertid.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Det har vært en spesiell debatt å følge, for det har vært en rørende omsorg for lokalpolitikerne her. Det har vært en stor debatt om hvilken prosess man har hatt rundt saken. Det har hatt mye fokus i innleggene fra spesielt Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Men det jeg savner i debatten, er fokuset på innbyggerne. Hva er det som faktisk gagner innbyggerne? For Fremskrittspartiet og meg er det langt viktigere å ha gode tjenester for innbyggerne enn at vi skal ha flest mulig lokalpolitikere. For man kan stille seg spørsmålet: Hva er lokaldemokrati? I denne sal er det tydelig at Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener at jo flere lokalpolitikere man har, jo flere rådmenn man har, jo flere kommunalsjefer man har, jo mer er det et virkelig lokaldemokrati. For meg er lokaldemokrati når den enkelte innbygger får bestemme mest mulig over sitt eget liv, men det er tydeligvis Arbeiderpartiet og Senterpartiet uenig i. Men jeg har også den fordelen at jeg er tidligere lokal- og fylkespolitiker, og jeg husker veldig godt da Åslaug Haga i sin tid la frem regionalmeldingen. Da ønsket Senterpartiet å gå lenger enn det vi gjør i dag med regionene. Da var målet å gå fra 19 til 6–8 regioner. Det at den daværende rød-grønne regjeringen ikke hadde samme handlekraft som dagens regjering har, får heller være. Jeg har som sagt også vært lokalpolitiker, i Moss, og der har jo Arbeiderpartiet – i både Moss og nabokommunen Rygge – vært det partiet som virkelig har gått i bresjen for en sammenslåing, selv om det tidvis også har vært upopulært. Ja, Arbeiderpartiet gikk sågar så langt at selv i opposisjon salderte de budsjettene med betydelig innsparing på en kommunesammenslåing. Men man kan snakke om nyere tid også. Fylkesordføreren i Østfold, Ole Haabeth fra Arbeiderpartiet, skrev følgende ord i leserbrev i flere aviser i april 2016: «Fylkeskommunene på Østlandet er villige til å lage større regioner, ta mer ansvar og styrke sin rolle som en målrettet samfunnsutvikler.» Det mener altså fylkesordføreren i Østfold, og da er det interessant å høre Arbeiderpartiets og Senterpartiets representanter her i denne sal fra Trøndelag og Finnmark, som mener at de tydeligvis vet bedre enn deres egen fylkesordfører i Østfold. Ideelt sett ønsker verken Fremskrittspartiet eller jeg noen regioner eller fylker. Vi mener det er et totalt unødvendig ledd, men det er veldig bra at vi er kommet et godt stykke på veien gjennom nå å klare å gå fra 19 til 11. Vi klarer i hvert fall å halvere, og jeg ser frem til den dagen vi også er kvitt de elleve.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Noe eksakt antall kan jeg ikke gi her og nå, men det er jo ingen hemmelighet at flyktninger har særordninger. Jeg var inne på det i mitt hovedinnlegg. Det ene går på opptjeningsrett til grunnpensjon, der øvrige nordmenn har 40 års opptjeningstid, mens flyktninger får den retten fra dag én. Jeg synes det er litt underlig: Arbeiderpartiet har jo så langt prøvd å unngå den offentlige debatten i dette viktige spørsmålet. Jeg lurer litt på hvorfor Arbeiderpartiet mener at flyktninger skal ha særordninger? Jeg vil anta at Arbeiderpartiet er enig i at det er særordninger, for det innrømmer de i merknaden, og de innrømmet det også i asylforliket. Da ba de regjeringen ta tak i det, men det har de nå valgt å gå bort fra og har snudd nok en gang.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Vi har vært klare på at alle typer ytelser ikke skal gis automatisk fra dag én i Norge. Det er viktig, for det er viktig at folk skal ha det kravet på seg at de skal måtte være ute i arbeid – at det er grunnregelen. Så har vi også et sikkerhetsnett for dem som faller utenfor, for dem som ikke kan jobbe, og det sikkerhetsnettet skal vi fortsatt ha. Men det sier seg selv at hvis man mottar passive ytelser, gjør det noe med lysten for enkelte til å komme seg ut i arbeid.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Fremskrittspartiet er for en god grensekontroll, og man vet også at regjeringen har innført flere tiltak for bl.a. å styrke grensekontrollen. Det pågår også arbeid i Schengen. Og vi ser resultatet. Man vil ofte bedømme en politiker ut fra hva vedkommende sier, men jeg er mer opptatt av å bedømme politikere ut fra hva de faktisk gjør. Da partiet til representanten Lundteigen satt i regjering, hadde Norge en naiv innvandringspolitikk. Vi hadde en betydelig tilstrømning til Norge. Så kom heldigvis Fremskrittspartiet og Høyre i regjering, og vi har fått til betydelige innstramninger, langt flere innstramninger enn Senterpartiet noen gang har ønsket. Sågar valgte Senterpartiet å stemme ned flere av innstramningene, men heldigvis fikk vi gjennomslag for mye. Vi har de konkrete tallene – vi har fått redusert tilstrømningen til Norge.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Jeg var i mitt hovedinnlegg innom at Arbeiderpartiet signerte en avtale om et asylforlik, og der ba de regjeringen gå gjennom disse særordningene og sørge for at det stilles aktivitets- og opptjeningskrav. Hva er grunnen til at Arbeiderpartiet nå bryter den inngåtte avtalen og ikke følger opp det de selv signerte på?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Saken handler i all hovedsak om flyktninger, men vi er jo innom flere begreper. Hvis man tar deler av innvandringsstrømmen som kom til Europa, så vi da personer som kom til trygge land, men som valgte å gå videre og helt til Norge. Mener representanten Christoffersen at nivået på velferdsytelser i et land ikke har noen betydning for hvor man velger å reise?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Først til svaret undertegnede fikk. Jeg tror det er relativt få som er enig med representanten Christoffersen i at nivået på velferdsytelser ikke gjør Norge mer attraktivt enn land som har lavere velferdsytelser. Men mitt neste spørsmål er: Hvordan tror representanten Christoffersen at en norsk person vil føle det hvis vedkommende har jobbet i utlandet noen år, kommer tilbake, utsettes for en ulykke og ikke har rett på uføretrygd, mens en flyktning vil ha rett på uføretrygd fra dag én hvis en lignende ulykke skulle skje? Hvordan tror representanten Christoffersen at den personen vil føle det?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Det begynner å bli sent på kvelden, eller det er vel snart ikke kveld lenger. Kristelig Folkeparti var med på asylforliket – signerte asylforliket – der man ba regjeringen gjennomgå særordningene. Kristelig Folkeparti var da enig i at flyktninger hadde særordninger. Jeg vil anta at når man ber regjeringen gjennomgå det og komme tilbake til Stortinget med en sak, er det naturlig at man ønsker å følge det opp. Hva har endret seg fra da Kristelig Folkeparti signerte asylforliket og fram til i dag?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
I asylforliket står det både flyktninger og asylsøkere. En annen ting Kristelig Folkeparti signerte på, var at man skulle gå gjennom og se på økt bruk av botidskrav. Hvilke forslag i dag om økt bruk av botidskrav kommer Kristelig Folkeparti til å stemme for?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Fattigdom er en alvorlig utfordring, og der er vi helt enig med Kristelig Folkeparti i at den må bekjempes. Fremskrittspartiet tror at den beste veien ut av fattigdom er å sørge for at flere mennesker kommer ut i arbeid og blir integrert. Det er en av grunnene til at vi innfører botidskravet på fem år for kontantstøtte, fordi vi mener det vil styrke integreringen. Så er representanten Bekkevold bekymret for at forslagene vil skape mer fattigdom. Jeg synes det er litt spesielt at nå når vi ønsker å fjerne særfordeler og skape like regler for alle som bor i Norge, skal det skape fattigdom. Mener representanten Bekkevold at det er verre for en nordmann å leve på norske velferdsytelser med de reglene enn det er for en flyktning?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Det at representanten Lundteigen og Senterpartiet står for en naiv innvandrings- og integreringspolitikk, er allment kjent. Jeg tror flere i denne sal husker godt da representanten Lundteigen åpnet for at Norge kunne ta imot opp mot 100 000 innvandrere til Norge, og det skulle han finansiere ved at offentlig ansatte skulle få redusert sin lønn eller droppe lønnsvekst. Men det er én ting jeg er enig med representanten Lundteigen i, og det er at alle som er i Norge, skal behandles med verdighet. Det tror jeg alle i denne sal er enig i. Men representanten Lundteigen mener tydeligvis at de ordningene som gjelder for alle andre i Norge, ikke er verdige nok, i og med at han mener at flyktninger skal ha særregler. Mitt spørsmål til Lundteigen er: Hva er det som er uverdig med de reglene som øvrige nordmenn må forholde seg til?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Det har jeg gjort, og det skal jeg fortsette med, bl.a. nå til representanten Bergstø, som snakket om at forslaget fra regjeringen i dag er store hugg i velferdsstaten. Det hun kaller «store hogg i velferden», er at vi ønsker å innføre like regler for alle i Norge. Representanten Bergstø snakket om universelle ordninger, det er akkurat det vi legger opp til – at vi skal ha ett sett regler i Norge og ikke ha særbehandling. Så snakker også representanten om at folk flykter fra krig og uro. Ja, det er en selvfølge. Men vi vet at når man først har kommet til et trygt land, er det mange som går videre – fra Østerrike til Tyskland til Danmark til Sverige og til Norge. Mener representanten at velferdsnivået i et land ikke har noen betydning for hvor flyktninger eller innvandrere velger å bosette seg?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Det har vært en relativt forutsigbar debatt. Det var få som egentlig hadde ventet at Gahr Støre eller Slagsvold Vedum hadde tatt seg tid til å være med i denne viktige debatten. Jeg registrerer at de har valgt å utebli fra den. Det vi tydelig ser, er at Arbeiderpartiet og Senterpartiet prøver – og jeg tror de har de beste hensikter – men jeg er redd de gjør flyktningene en bjørnetjeneste. Å tro at å gi mennesker passive ytelser uten at det skal stilles krav vil hjelpe dem i samfunnet, å tro at det hjelper mennesker som i mange tilfeller også har hatt forferdelige opplevelser, tror jeg er feil. Jeg registrerer også at representanten Martin Kolberg sa at Arbeiderpartiet står ved flyktningavtalen. De har bare en litt annen forståelse av den. Men det står i asylavtalen at regjeringen skal gjennomgå særordningene for flyktninger og asylsøkere i folketrygden og sørge for at det stilles aktivitets- og opptjeningskrav der det er naturlig. Arbeiderpartiet gjør det motsatte i dag, med ett unntak – kontantstøtten. Men på alle andre områder følger ikke Arbeiderpartiet opp det. Hvis Arbeiderpartiet mener at regjeringen har forstått asylavtalen feil, da må Arbeiderpartiet som landets største parti kunne komme her og fremme alternative forslag til hvordan de ønsker å fjerne særordningene. Det gjør ikke Arbeiderpartiet. De har heller gått i kompaniskap med Senterpartiet og velger en naiv politikk. Representanten Andersen hørtes nesten ut som om hun mener det kun er flyktninger som sliter på arbeidsmarkedet, og at det kun er flyktninger som sliter med fattigdom i Norge. Det er mange nordmenn som sliter med å komme inn på arbeidsmarkedet. Det er mange nordmenn som sliter med fattigdom. Er det én ting jeg tror de synes er dypt urimelig, er det at flyktninger har særfordeler som ikke de har. Det vil ikke hjelpe de fattige nordmennene, tvert imot vil det bidra til å skape økt polarisering og en stor frustrasjon, som Fremskrittspartiet deler, for vi ønsker som sagt ett sett regler i Norge. Vi er imot særfordeler for flyktninger, innvandrere eller andre grupper.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det har vært en interessant debatt å følge. Når det gjelder kommunesammenslåingsdelen av debatten, vil jeg si at Vestfold, som jeg representerer, er et av de fylkene der det virkelig skjer mye. Noen kommuner har allerede slått seg sammen, og mange slår seg sammen. Men det har vært veldig interessant å følge diskusjonen om den såkalte regionreformen. Det er jo ikke noen regionreform, det er en sammenslåing av fylkeskommuner. Signalene fra Vestfold har vært veldig klare: Det er ikke noe gærent med Telemark, men vi vil ikke gifte oss med dem, i hvert fall ikke hvis regionene ikke skal ha helt andre oppgaver enn de har i dag. Det er ganske spesielt – som representanten Myrli og flere har vært inne på – at en ikke hører noen fra regjeringspartiene eller fra regjeringas støttepartier, heller ikke i Vestfold og Telemark, som mener at dette er en god idé. Ja, faktum er at i denne salen er det jo nesten ingen som mener at dette er en god idé. Regjeringspartiene tar avstand fra løsningen, og Kristelig Folkeparti tar avstand fra løsningen, og noen stemmer nå imot løsningen. Det er ganske spesielt. Ja, det er nesten litt dramatisk at Stortinget på den måten går inn i en løsning som ingen vil ha, i et såpass viktig spørsmål som det er: hvordan landet vårt skal være organisert framover. Etter de mange spørsmålene som har vært om hva de nye regionene skal gjøre, hva de nye fylkene skal gjøre, hvilke oppgaver de skal ha, og påvisningen av at det er flere sammenslåinger som ingen vil ha, synes jeg – i den delen av spørsmålet – at jeg blir minnet om historien om keiserens nye klær. Keiseren er statsråden, og alle i denne salen ser at når det gjelder innhold og ønskelighet av regionreformen, er keiseren naken. Det ser vi alle sammen. Men allikevel har altså partigruppene pisket folk på plass sånn at vi allikevel kan komme til å fatte et vedtak om at keiseren har klær på seg. Det er altså ikke bra for Stortinget – synes jeg – at vi fatter vedtak som egentlig ingen vil ha. Trøsten er at til høsten blir det nye koster som skal feie, nye folk som skal styre. Vi i Vestfold vet at vi skal ha et godt naboforhold til Telemark framover, men hvis fylkene ikke vil slå seg sammen, skal de slippe. Valget avgjør det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det nærmer seg slutten på en lang og viktig debatt, men ved tampen er det grunn til å stille spørsmålet: Har man besvart oppgaven? Statsråden snakker varmt om dem som trenger kommunenes tjenester, men når en kommune er nødt til å si opp en hjemmehjelp, eller ikke har nok penger til en helsesøster på en skole eller ikke nok til barnevernet, er det veldig sjelden at det er størrelsen på kommunen som avgjør. Det er om vi har satt kommuneøkonomi, skole, eldreomsorg eller helse foran f.eks. store skattekutt. Det er den store, viktige debatten når det gjelder gode tjenester for folk. Men det er selvfølgelig sånn at større enheter kan være fornuftig. Derfor er det veldig mange lokalpolitikere landet over som har tatt dette på alvor og diskutert og funnet ut at dette er bra for dem. Tre fjerdedeler av sammenslåingene stemmer Senterpartiet for, sa statsråd Sanner. Arbeiderpartiet stemmer for enda flere. Samtidig sier Sanner at vi nærmest stopper hele reformprosessen, så det må være den siste fjerdedelen, eller femte- eller sjettedelen som avgjør om dette er en suksess eller en fiasko. Det er en veldig merkelig framstilling. Sannheten er at det er særlig Arbeiderpartiets lokalpolitikere mange plasser som har vært pådrivere for gode, frivillige, lokalt forankret sammenslåinger. Spesielt på regionområdet er det Arbeiderpartiets politikere som har gått foran. Men der statsråden har sviktet så kapitalt, er at denne reformen skulle fylles med et innhold, at man skulle få flere oppgaver, større ansvar og større handlekraft og gjennomføringsevne lokalt. Nå har jeg vært kirkeminister to ganger, så jeg setter stor pris på at statsråden og Høyre skryter av vigselsretten og at dette er en stor reform, og at det blir desentralisert. Men ærlig talt, vi kunne fått til veldig mye mer. Det er her reformen har skåret seg. Vi skulle gjort en skikkelig jobb med å finne ut hvilke oppgaver løses best lokalt. Vi skulle gjort en skikkelig jobb med å rydde opp i de statlige regionene slik at de falt overens med de folkevalgte regionene, slik at en kunne hatt en folkevalgt dialog. Vi skulle fått dette bedre til. I stedet virker disse få tvangssammenslåingene – for det er jo ikke mange, ærlig talt – tilfeldige og sammenrasket. Helt like situasjoner i forskjellige fylker behandles helt forskjellig, og en avis avslørte at det var en urovekkende samstemmighet mellom flertallspartienes hjemkommuner og der man har unnlatt å bruke tvang. Slik kan man ikke styre et land. Til slutt: Statsråden sier at det er viktig å ha slike debatter. Det er flott. Men sannheten er at slike store reformer har Norge ofte gjort med bred tilslutning. Pensjonsreform, skattereform, den type ting gjør vi sammen. Her har altså statsråden bidratt til en dyp splittelse, knappe voteringer og et flertall som kanskje ikke står seg så lenge som tre måneder. Det er heller ikke måten å gjennomføre store reformer på. Det er synd.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Regjeringen har altså bestemt seg for å lovfeste enkelte profesjoner, som flere har vært inne på her. Flere har også nevnt at problemet kanskje ikke er dem som er lovfestet, men at mange veldig viktige profesjoner, som kanskje blir viktigere i årene som kommer, ikke er lovfestet. Jeg vil spesielt nevne helsefagarbeidere, men også, som flere har nevnt her, aktivitører, vernepleiere, musikkterapeuter, logopeder. Da er mitt spørsmål til helseministeren: Ser han ikke at det kan bli en ubalanse mellom det tilbudet kommunen gir, og det eksakte, reelle behovet som en stadig mer mangfoldig befolkning trenger?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg ble veldig glad da jeg hørte første delen av svaret fra statsråden. Han svarte faktisk på spørsmålet, men så kunne han ikke dy seg for å angripe, som han jo mer og mer har brukt spørreinstituttet til. I alle fall, takk for første delen av dette svaret. Men jeg vil spørre en gang til, og det går på stillingens størrelse. Vi vet at ett problem er at det er veldig mange små stillinger. Kan det ikke da tenkes, som det også tidligere har blitt sagt i denne sal, at det å oppfylle lovkravet betyr at en har én 20 pst. stilling her og én 25 pst. stilling der, som for så vidt også mange kommuner har i dag, men som denne lovfestingen ikke gjør noe bedre. Hva tenker statsråden om dette?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
I mange ulike debatter har regjeringspartiene – og statsråden – latt det falle ord om at Arbeiderpartiet har gått bort fra at det skal stilles kompetansekrav for ansatte i pleie- og omsorgssektoren, men det er direkte feil. Det kan herved avkreftes. Vi mener så absolutt at det skal stilles krav om kompetanse, men det kravet må gjelde alle yrkesgrupper i kommunehelsetjenesten. Det vi er skeptiske til, er å lovfeste bestemte profesjoner, som denne proposisjonen legger opp til, og at noen da ikke blir lovfestet, for vi mener at en mer profesjonsnøytral lov regulerer kommunens plikter på en mer dynamisk og bedre måte. En sånn måte å organisere tjenestene på, kan ivareta større bredde i tilbudet, samtidig som det åpner for at kvalitetsindikatorer og kompetansekrav får større plass i beskrivelsen av de tjenestetilbudene som kommunen skal ha. Det gir mulighet til lokale tilpasninger, større handlefrihet og en organisering av tjenestene som tar utgangspunkt i lokale behov. Det var jo en hel rekke profesjoner som var lovfestet tidligere. Det fungerte ikke så veldig godt. Det var et valg mellom å kaste bort halvparten eller to tredjedeler, og så la noen være igjen, eller å gjøre det til en profesjonsnøytral lov og heller stille krav til kompetanse. Det var det som var utgangspunktet for det vi gjorde den gangen. Mange pasienter og brukere vil ha behov for helse- og omsorgstjenester som krever bidrag fra flere profesjoner. En profesjonsnøytral lovgivning vil understøtte tjenesteytelse på tvers og kan bidra til samarbeid mellom deltjenester. En profesjonsnøytral lovgivning kan også motvirke at lovfestede profesjoner framstår som viktigere enn de som er eksplisitt lovfestet. Lovfesting av enkeltprofesjoner vil i tillegg kunne svekke kommunenes evne til å være nytenkende. Regjeringa stiller ikke krav til størrelsen på de stillingene man har lovfestet, f.eks. knyttet til innbyggertall. En 20 pst. fysioterapistilling kan oppfylle lovkravet, selv om behovet er langt større. Det vil ikke gi særlig mer offentlig finansiert fysioterapibehandling til befolkningen, for å si det som det er. En viktig kvalitet ved helse- og omsorgstjenestene er at man har nok folk ansatt. Kompetanseløftet 2015 som kom under Stoltenberg II-regjeringa, ga over 22 000 nye årsverk i kommunal pleie og omsorg over åtte år, hvor mer enn 80 pst. hadde relevant utdanning. Da er det bekymringsfullt å se at samtidig som oppgavene øker i kommunene, går årsverksveksten ned. I løpet av de fire siste årene har veksten vært på kun 1 500–2 000 årsverk per år, mens under den rød-grønne regjeringa hadde man et snitt på 2 800 nye årsverk. Og så går det tregt med etter- og videreutdanningen, som delfinansieres med statlige midler. Vi ønsker at staten skal ta en større del av det.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Representanten Trøen snakker om å reversere. Fra Arbeiderpartiets ståsted er vi opptatt av å endre, forsere og reversere alt etter hvordan ordningen og lovverket fungerer for de tjenestene som vi ønsker å gi befolkningen. Det er det som skal være styrende for det vi gjør. Det er litt fristende å si at ved å gjøre det man gjør innen tannhelse, rekommunaliserer man den nå mot alle faglige råd. Det er kanskje ikke noe bedre. Det blir i alle fall spennende å se hvordan det går. Det må være hvordan dette fungerer for det levde livet ute i kommunene, som skal være bestemmende for hva Arbeiderpartiet kommer til å gjøre. Det er det vi skal måle tjenestene på. Hvis lovfestingen som er gjort nå, er nok, er det veldig bra. Det fungerte ikke sånn sist. Vi må ta mange, mange flere grep, ikke minst overfor de profesjonene som ikke er lovfestet, og som veldig fort kommer i skvis, men som befolkningen trenger. Det er f.eks. veldig merkelig at ikke helsefagarbeiderne er lovfestet hvis man først skal sørge for å lovfeste noe. Det vil den eldre befolkningen trenge i mye større grad enn det vi ser i dag. Helsefagarbeiderne er en profesjon som veldig mange steder blir erstattet med ufaglærte, men man kan ikke erstatte en sykepleier med en ufaglært som skal gjøre sykepleieroppgaver man trenger autorisasjon for å gjøre. De aller fleste kommunene har sykepleiere. De aller fleste kommunene har leger. De aller fleste kommunene har fysioterapeuter, psykologer eller avtale om slike tjenester. Det vi trenger mer av, er f.eks. aktivitører og ernæringsfysiologer, som vi har snakket mye om i denne salen med en aktiv helse- og omsorgskomité til stede. Jeg vil bare si at det er hvordan lover og regler fungerer i det levende livet ute i kommunene der folk bor, som blir avgjørende for hva Arbeiderpartiet kommer til å gjøre når vi forhåpentligvis får regjeringsmakt i høst.
Sveinung Stensland (Høyre), 2017-06-08:
Ting tar tid – og da tenker jeg ikke bare på stortingsdebatter – men denne saken har gått veldig fort igjennom i komiteen. Vi fikk den fra regjeringen 5. mai, og vi har ekspedert den raskt igjennom. Det er en samlet komité, med unntak av Senterpartiet, som er enig i å endre patentloven og legemiddelloven for å ta inn pediatriforordningen, noe som gleder meg stort. Denne saken stoppet i den forrige regjeringen, den har stoppet på Island, den har stoppet i Liechtenstein – den har stort sett stoppet overalt, men da vi fikk den i helsekomiteen, skled den fort igjennom. Det innebærer at de selskapene som ønsker å satse på forskning på legemidler for barn, får utvidet patenttid. Det vil gi mer forskning på legemidler for barn og flere legemidler for barn, og ikke minst viser det at Norge tar patentrettigheter på alvor. Så dette er en gledens dag for både dem som er opptatt av norsk forskning, norsk industri og ikke minst norske barns tilgang på legemidler. Så må vi ha forståelse for at Senterpartiet ikke synes dette er en god idé fordi bøteleggingskompetansen blir lagt til ESA – i den grad noen fortjener bøter fordi de forsker frem legemidler for barn.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Jeg er glad for at statsråden sier at det ikke er umulig å innføre en slik avgift, men at han har noen betenkeligheter, og at han heller ikke anbefaler å innføre en slik avgift nå. Jeg har også forståelse for at statsråden ønsket et mer åpent vedtak fra stortingssalen, ut fra hans argumentasjonsrekke. Mitt spørsmål går på det som statsråden avsluttet sitt innlegg med, knyttet til muligheten for å innføre en slik avgift senest i juli 2018. Det er over et år til vi skriver 1. juli 2018. Når kan en slik avgift vedtas, når vi nå skriver juni 2017, med de tidsfristene som statsråden har å forholde seg til?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Det er riktig, det statsråden sier, at det står at en skal komme tilbake til Stortinget i statsbudsjettet for 2018, men det er ikke noen tvil om at når det gjelder saken om vederlag, har vi nå ikke bare en mindretallsregjering som er imot, vi vet også at det er sterke krefter ellers som er imot det. Derfor har man vært villig til å ta et nytt stopp i Stortinget, for om et år tror jeg dette stortinget skal behandle revidert, og det er det tatt høyde for av saksordføreren for å kunne ha det pressmidlet at denne gangen har vi satt retning, stortingsflertallet har sagt at dette ønsker vi, men vi gir oss også mulighet for at vi skal lykkes. Så skal vi også helt klart ha ordninger og innretninger som står seg både i forhold til EØS-avtalen og til WTO. Det er det ikke noen tvil om. Men at ikke en avgift kan innføres i løpet av et års tid, er mer enn oppsiktsvekkende.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Fra meg, som også er saksordfører i denne saken: Det er slik at det flertallet ber om i dag, er at det settes i gang et arbeid fra regjeringens side med å utrede en avgift per kilo eksportert ubearbeidet fisk, og at de kommer tilbake til Stortinget med det i forbindelse med statsbudsjettet for 2018, med mål om at den blir innført om et års tid, senest 1. juli 2018. Dette er en ny avgift som flertallet ønsker skal innføres, som det har vært sagt. Og som det står tydelig i innstillingen, er det en ny avgift som vi ber om skal utredes.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Jeg har sagt det ved flere anledninger i denne salen, og jeg sier det igjen: Norge er et vakkert land med store ressurser som vi skal forvalte godt. I dag er det særlig fiskeriressursene våre vi er opptatt av. Med en langstrakt kyst som både er vakker og rik på fisk, er vi også et populært reisemål og en populær destinasjon for fiskeglade folk. Tidligere denne våren behandlet vi reiselivsmeldingen, hvor et samlet storting viste at vi ønsker å satse på reiselivet vårt, og at vi skal legge til rette for økt verdiskaping i denne næringen. Dette gjelder også for turistfiskenæringen. Når det er sagt, må vi også ha to tanker i hodet samtidig – for vi ønsker vekst i denne næringen, men vi må også sikre at vi har oversikt over fiskeressursene som blir tatt opp gjennom næringen, slik at vi har kontroll over beskatningen av ressursene. Derfor støtter Kristelig Folkeparti forslaget om at det skal innføres et krav om registrering av turistfiskebedrifter og om rapportering av fangst. Dette skal skje på en måte som ikke gir næringen mye merarbeid eller økte kostnader. En av utfordringene knyttet til turistfiske er at det blir igjen mye fisk etter at filetene er skåret og pakket. Dette fører til at mye fisk blir kastet. Kristelig Folkeparti ønsker at vi skal bruke hele fisken, og derfor støtter vi forslaget om å be regjeringen utarbeide omregningsregler slik at antall kilo blir regnet i rund fisk. Ved en inkurie framgår ikke dette av innstillingen, men jeg meddeler nå at Kristelig Folkeparti støtter dette forslaget, slik vi også gjorde i behandlingen av representantforslaget fra SV i høst.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Ein trur nesten ikkje det ein høyrer frå denne talarstolen. Her likebehandlar ein altså ei eksportavgift, som går til marknadsføring i utlandet for å auke salet av norsk laks, med ei fiskal avgift, som går rett til statskassa, og som ikkje premierer eller i det heile ikkje profilerer norsk fisk i utlandet, og likestiller dei. Det er to vidt forskjellige ting. Det handlar om å løfte næringa. Næringa er med og betaler for å marknadsføre seg, mens den avgifta som sannsynlegvis, dessverre, blir vedtatt i dag, er ei fiskal avgift som går rett i statskassa og ikkje i det heile gir noko bidrag til næringa. At ein kunne dra parallellar mellom desse to, trudde eg ikkje var mogleg. Igjen ser vi at SV vel å tolke innlegg og leggje ord i munnen min som eg ikkje sa. Eg seier, og eg skal gjenta det, at no gir ein incitament til kommunane, slik som Miljøpartiet Dei Grøne seier – at no må vi få merdane på plass langs kysten, men ein må passe på å ikkje bearbeide fisken, for då blir det ikkje inntekter til kommunane. Så auk produksjonen, få fisken ut av landet, helst ubearbeidd, slik at han kan bearbeidast i Polen, i Danmark eller i andre land innanfor EU. Her straffar ein altså norsk vidareforedling. Til sjuande og sist: Eg trudde ikkje det var mogleg å dra parallellar mellom ei marknadsføringsavgift og ei fiskal avgift, slik Arbeidarpartiet gjer frå denne talarstolen.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Turistfiskenæringa er i dag lite regulert, og forvaltninga manglar påliteleg kunnskap om det samla uttaket frå havet. Dåverande Fiskeri- og kystdepartementet sette på denne bakgrunn hausten 2010 ned ei arbeidsgruppe for å vurdere moglege forvaltningstiltak overfor den raskt veksande turistfiskenæringa langs kysten i Noreg. Rapporten har vore på allmenn høyring, og høyringsinnspela var i hovudsak positive til dei mest sentrale forslaga i rapporten, som registrering av turistfiskeverksemder, rapportering av fangst, forslag til endringar i havressurslova § 22 og ny forskrift om turistfiskeverksemder m.m. Formålet er å få ei betre oversikt over det samla uttaket av viltlevande marine ressursar, og ein samla komité støttar dette. Fiskeriforbodslova regulerer retten for utlendingar til å drive fiske og anna fiskerirelatert verksemd i norsk territorialfarvatn. Forslaget om å oppheve fiskeriforbodslova går ut på å flytte føresegnene i lova til havressurslova. Hovudformålet er å forenkle regelverket ved å oppheve ei lov som ikkje er naudsynt, og samle føresegner om fisket i sjø i ei felles lov, noko som er fornuftig, og som vil forenkle. Fleirtalet i komiteen, alle unntatt medlemen frå Sosialistisk Venstreparti, registrerer at forslaget frå regjeringa vil påleggje næringsdrivande ei ny administrativ byrde i form av registrering og innrapportering. I høyringa er det tatt til orde for at ordninga må gjennomførast på ein praktisk og lite byrdefull måte for aktørane, og alle partia elles i komiteen er einige om dette. Så har diskusjonen gått om volumet den enkelte skal kunne fiske, og eit mindretal har tatt til orde for at dette skal vere rekna i rund fisk, mens det er brei einigheit om å «inkludere troféfiske i grensa for kor mykje fisk som kan takast ut av landet». Men framfor alt vil vi med denne reguleringa få eit oversyn over ressursuttaket og totaluttaket, og når ein får nødvendig oversikt over dette, vil ein kunne kome tilbake og gjere nødvendige endringar i volum og om dette skal vere årlege uttak. Til slutt: Eg må innrømme at eg ikkje forstår argumentasjonsrekkja til Arbeidarpartiet når dei held innlegga sine, der dei prøver å skape eit inntrykk av at det er stor ueinigheit også i denne saka, om denne reguleringa. Det faktiske forholdet er at det er brei einigheit. Det er litt ueinigheit om det som eg var inne på: Skal ein seie at dette er eit årleg uttak? Skal ein rekne det i rund fisk? Skal ein rekne det i filetert fisk? Dette er jo mindre ting – som eg var inne på – i forhold til det at ein får eit oversyn over totalressursuttaket, på den same måten som profesjonelle fiskarar må registrere kvar kilo dei tar ut. Når ein får det totale oversynet her, kan ein også få ei betre forvaltning, og då kan ein kome tilbake igjen og sjå på kva som er nødvendig: Skal det vere rund fisk? Skal det vere filetert fisk? Korleis vel vi å ha det i framtida? Men den endringa og det forvaltningsregimet som vi legg opp til no, er etterlyste – og er gode tiltak.