Monica Mæland (Høyre), 2015-06-01:
Denne saken er viktig. For det første berører den mistanke om ulovlige forhold i VimpelCom, et selskap Telenor har gjort betydelige investeringer i. For det andre berører saken grunnleggende problemstillinger knyttet til den statlige eierskapspolitikken. For det tredje berører den noen sentrale spørsmål knyttet til departementets rolle. Korrupsjon er straffbart, og det er alvorlig når det er mistanke om korrupsjon i VimpelCom, som er et selskap Telenor har betydelige investeringer i. Det har jeg tydelig gitt uttrykk for tidligere, men jeg gjentar det gjerne her i salen i dag. Dette er en alvorlig sak. Det tror jeg vi alle er enige om, og derfor mener jeg også at det engasjement som kontroll- og konstitusjonskomiteen har vist i denne saken, er viktig, og at høringen bidro til å belyse relevante problemstillinger. Nærings- og fiskeridepartementet forvalter statens eierskap i Telenor. Det gjør vi innenfor de rammene som Stortinget har satt. Så sent som i februar i år ble rammene for eierskapspolitikken behandlet i Stortinget. Som jeg har understreket, betyr det at staten stiller tydelige forventninger til selskapene, at styrene i selskapene har ansvaret for de forretningsmessige disposisjonene, og at staten, som eier, følger opp selskapenes utvikling i en løpende eierdialog. Det har vi gjort i denne saken. La meg få kommentere noen av merknadene i innstillingen fra komiteens flertall. Flertallet mener at departementet kunne vært mer aktiv og pågående i sin dialog med Telenor. Disse representantene sier at det er uklart for dem hvorfor departementet ikke i større grad har skaffet seg innsikt i og lagt press på at Telenor følger de retningslinjer og forventninger som staten som eier har. Flertallet sier at de sitter med et inntrykk av at departementet ikke prioriterer det departementet selv sier det legger vekt på – arbeidet mot korrupsjon. Det er jeg uenig i. Jeg har tidligere, både skriftlig og muntlig, detaljert gjort rede for overfor komiteen for departementets håndtering av saken, både under tidligere næringsministre og i min tid som statsråd. Mitt ansvar som statsråd er å være tydelig med hensyn til hvilke forventninger staten som eier har til selskapenes rutiner og systematiske arbeid for å forhindre korrupsjon, og følge dette opp innenfor etablerte rammer for rolledeling. På spørsmål om det er lagt et tilbørlig press på Telenor om å følge statens forventninger med hensyn til VimpelComs inntreden i Usbekistan viser jeg til at VimpelComs inntreden i Usbekistan skjedde før min tid. Det må likevel ikke være tvil om at Nærings- og fiskeridepartementet under min ledelse har økt oppmerksomhet om selskapenes arbeid for å hindre korrupsjon. Problemstillinger knyttet til Telenors investering i VimpelCom og påstandene knyttet til VimpelComs investering i Usbekistan har også vært tatt opp i eierdialog med Telenor en rekke ganger. Det er gjort både i ordinære kvartalsmøter og i særskilte møter. Departementet har også bedt om skriftlige redegjørelser. I møtene har departementet etterspurt og fått informasjon, og departementet har også understreket statens forventninger, bl.a. når det gjelder samfunnsansvar og arbeidet mot korrupsjon. Jeg vil også vise til at problemstillinger knyttet til korrupsjon generelt har hatt betydelig oppmerksomhet i departementets eierskapsutøvelse i min tid som statsråd. Jeg innkalte i fjor til et eget møte med styreledere i selskaper med statlig eierandel om nettopp korrupsjon, og betydningen av å unngå korrupsjon har hatt stor oppmerksomhet i eierdialogen med enkeltselskaper. Vi har også lagt fram en eierskapsmelding hvor vi har skjerpet forventningene til styret på dette punktet. Komiteens flertall slutter seg til hovedpunktene i eierskapsmeldingen som ble behandlet av Stortinget i februar i år. Dette er rammer som det har vært tverrpolitisk enighet om over lengre tid. Det er også rammer som setter noen grenser for hva staten kan og bør gjøre. Komiteens flertall hevder også at jeg ukritisk har stilt meg bak Telenors vurderinger i denne saken. Departementets rolle i denne saken har vært å vurdere hvordan styret i Telenor har håndtert sitt ansvar og sin rolle. Det har selvsagt vært nødvendig å innhente informasjon og få svar på spørsmål fra Telenor for å gjøre denne vurderingen. Den informasjonen og de vurderinger som jeg har innhentet fra Telenor, har jeg også formidlet hovedpunktene i videre til komiteen. At jeg har videreformidlet og dels referert til informasjon fra Telenor, betyr selvsagt ikke at departementet ikke har gjort en selvstendig vurdering av informasjonen. Jeg vil f.eks. vise til mitt brev til komiteen datert 24. februar i år, hvor jeg på spørsmål fra komiteen om en vurdering av styremedlemmer i VimpelCom som var nominert av Telenor, sin håndtering av saken, bl.a. kommenterte: «Ut fra hva som har kommet frem så, langt, kan det synes som ytterligere spørsmål kunne og burde vært stilt fra styrets medlemmer, både da investeringsbeslutningen ble fattet og i ettertid da problemstillingene har kommet opp». Taushetsplikt har fått mye oppmerksomhet i denne saken, også i innstillingen fra komiteen. Flertallet viser til at jeg skal ha delt Telenors oppfatning av at de var underlagt taushetsplikt overfor både offentligheten og Stortinget. For det første er det ikke slik at Telenor har påberopt seg taushetsplikt i denne saken. Det er det styremedlemmer i VimpelCom som har gjort. For det andre er taushetsplikt for styremedlemmer i børsnoterte selskaper velkjent og er bl.a. begrunnet ut fra legitime interesser for selskapet og dets aksjonærer. Det er det enkelte styremedlem som selv har påtatt seg et personlig juridisk og økonomisk ansvar ved å gå inn i et styre og derfor selv må vurdere hvor langt taushetsplikten rekker i konkrete tilfeller. Det kan ikke departementet gjøre. Jeg konstaterer at tidligere styremedlem i VimpelCom, Jon Fredrik Baksaas, valgte å sette taushetsplikten til side da han forklarte seg i komiteens høring om saken i januar. Det er et forhold han selv er rettslig ansvarlig for, og med det en vurdering han selv skal og må gjøre som styremedlem. Jeg har oppfordret selskapet og selskapets representanter til å være så åpne som mulig i denne saken. Næringslivet står selvsagt ikke hevet over politikken og demokratiske institusjoner. Men hvis staten ønsker å være eier i kommersielle selskaper sammen med andre eiere, må det skje på de premisser som er vanlige i markedet og innenfor allment anerkjente prinsipper for god eierstyring og selskapsledelse. Denne grunnleggende tankegangen er også reflektert i hovedrammen for den statlige eierskapspolitikken, slik det framgår av eierskapsmeldingen, og som har ligget til grunn for vekslende stortingsflertall og regjeringer gjennom en årrekke. Det bør forventes så stor åpenhet som mulig fra sentrale tillitspersoner i selskaper med statlig eierandel, både i denne typen saker og generelt. Men det innebærer ikke at vi kan ha en generell forventning om at disse personene skal bryte juridiske forpliktelser som de er underlagt gjennom tillitsverv i selskaper, og hvor de risikerer søksmål hvis de bryter slike plikter. Jeg konstaterer at deler av komiteen synes å være av den oppfatning at både departementet og komiteen skal tre inn i rollen som etterforskende myndighet og komme til bunns i hvorvidt det har foregått straffbare forhold eller ikke. I denne saken pågår det en omfattende etterforskning i tre land for å klargjøre sakens forhold. Departementet skal etter min oppfatning ikke drive etterforskning av eventuelle straffbare forhold. La meg avslutningsvis få kommentere at flertallet hevder at det er uheldig at jeg ikke ser verdien i at Stortinget, som demokratisk institusjon, engasjerer seg i en så alvorlig sak. La meg derfor understreke at jeg mener det er positivt at Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité har engasjert seg i saken og derigjennom har bidratt til å få belyst viktige problemstillinger. Det uttrykte jeg også tydelig i komiteens høring. Jeg mener også at det viktig og forståelig at det rettes oppmerksomhet mot departements eierskapsutøvelse i en sak som denne. Samtidig må det være slik at det må være de rammene som er lagt til grunn for statens eierskapspolitikk og -utøvelse, og som Stortinget selv har sluttet seg til, som må legges til grunn for en vurdering av departementets håndtering i saken. La meg også avslutningsvis være tydelig på at jeg selvsagt både respekterer og forholder meg til flertallet i denne saken, selv om jeg har benyttet min demokratiske rett til å hevde min uenighet.