trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
Jeg skal ikke lage noen lang debatt av dette. La meg bare først si at utgangspunktet vårt er at det er uheldig for næringens konkurransebetingelser dersom det innføres særnorske regler. Så er det en del av det som er foreslått fra Regjeringen som vi kommer til å gå imot og fremme egne forslag til, fordi vi føler at det ikke ivaretar norsk skipsfartsnæring på en god måte. Som jeg redegjorde for i en tidligere debatt i Stortinget i dag, har vi fått en rekke innspill fra organisasjoner og også fra enkeltpersoner og næringer som har reist en rekke spørsmål om dette regelverket, hvor klart regelverket er, og hvordan det vil slå ut. Jeg vil bare vise til de merknadene som framkommer i innstillingen, og tar opp de forslag Fremskrittspartiet enten står alene om eller er sammen med andre partier om.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-12-02:
På vegne av saksordføreren, Ola Borten Moe, som sitter i Lagtinget, har jeg gleden av å legge fram Innst. O. nr. 10 fra næringskomiteen. Det viktigste i den lovproposisjonen som Regjeringen fremmer, er utvilsomt forslaget om at det nå skal føres tilsyn med sjøfolks arbeids- og levekår. Det innebærer at det nå opprettes et tilsynsregime for skip over 500 tonn i internasjonal trafikk mellom to havner. Skip skal nå ha et eget sertifikat som viser at flaggstaten har godkjent at arbeids- og levekårene om bord er i tråd med de krav som stilles i ILO-konvensjon nr. 186, som Norge nå ratifiserer. I regelen har rederiene arbeidsgiveransvar for sine sjøfolk. Men det finnes også eksempler på at rederiene har hyret inn andre selskaper som driver skipene. Arbeidsgiveransvaret ligger da hos vedkommende selskap. Det har hendt at vedkommende selskap ikke har oppfylt sine forpliktelser overfor ansatte sjøfolk. De foreslåtte endringene i sjømannsloven innebærer at rederiet nå får ansvar for å sikre sjøfolks rettigheter når dette ansvaret ikke oppfylles av vedkommende sjømanns arbeidsgiver. Viktig er også innføringen av en lovfestet klagerett for sjøfolk, dersom de føler at forskrift eller lovfestet rett ikke er oppfylt. Klagen skal i regelen rettes til rederiet, men det åpnes nå adgang til å klage til tilsynsmyndigheten. Rederiet har også en plikt til å undersøke klagene og etablere en reell klagebehandling. Lovendringene, og da spesielt tilsynsregimet, har også en kostnadsside. Sjøfartsdirektoratet får en merbelastning tilsvarende 3,5 årsverk. Næringen får en merutgift i størrelsesorden 25 mill. kr i forbindelse de nye maritime arbeids- og levekårsertifikatene. Det er etter mitt syn avgjørende, og i tråd med konvensjonens innhold, at sjømannsloven utvides til å gjelde utenlandske skip når disse befinner seg i norske farvann, i norsk økonomisk sone og på kontinentalsokkelen. Et av hovedpoengene med ILO-konvensjon nr. 186 er å utligne sjøfolks arbeids- og levekår verden over og hindre sosial dumping i internasjonal skipsfart. Nå er det et stykke igjen dit, men det er viktig at store skipsfartsnasjoner går foran. Jeg synes det er bra at Liberia og Bahamas, som tradisjonelt betegnes som stater med bekvemmelighetsflagg, allerede har ratifisert konvensjonen, og at EU nå følger etter. Konvensjonen og de lovendringene vi vedtar i dag, trer i kraft 12 måneder etter at 30 stater med en tredjedel av verdensflåten har ratifisert avtalen. I betraktning av tidspunktet for denne debatten og i håp om å la være å provosere opposisjonen, har jeg tenkt å sende resten av mitt innlegg direkte til pressen – selvfølgelig med kopi til sjømannsorganisasjonene!
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
Jeg har ikke tenkt å provosere representanten Gullvåg til noen lang debatt, men som sakens ordfører vil jeg bare komme med noen få kommentarer. Næringskomiteen har hatt til behandling Ot.prp. nr. 67 for 2007–2008, implementering av et EU-direktiv, som innebærer at veterinærer fra EØS-området kan benytte tittelen «veterinær» i Norge uten norsk autorisasjon til midlertidig tjenesteyting. Direktivet gir også dyrehelsepersonell en rett til midlertidig å kunne bruke tittelen «dyrehelsepersonell» i Norge. I proposisjonen foreslås det også at de som skal praktisere som dyrehelsepersonell i Norge, skal stilles overfor et språkkrav, som vil bli nærmere regulert i forskriftene. Endelig konkluderer en enstemmig næringskomité med at det er riktig at regelverk for arbeidstakere i EØS-området blir forenklet, slik at personell med nødvendig kvalifikasjoner ikke møter unødvendige hindringer i utøvelsen av sitt yrke i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2008-02-26:
På vegne av Jan Tore Sanner og meg selv vil jeg få lov å fremme forslag om å sikre klarere og bedre mindretallsrettigheter i Stortingets forretningsorden.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2008-02-26:
Det er nesten litt underlig å høre at man stemmer ned forslag man ikke har forstått noen ting av, men jeg skal la det ligge. Jeg har et spørsmål når det gjelder kvalifiseringsprogrammet, som nå skal innføres over hele landet. I og med at de som skal inn i dette programmet, ikke har andre rettigheter, betyr det at disse personene enten har vært lenge borte fra arbeidslivet eller ikke har rukket å være inne i det i det hele tatt. Samtidig vet vi at svært mange av disse har sammensatte problemer og dårlig helse. Hvilke grep har statsråden tenkt å ta for å sørge for at gode tilbud tilpasset akkurat denne gruppen blir tilgjengelige over hele landet?
Martin Engeset (Høyre), 2008-02-26:
Dette har på mange måter vært en litt merkelig debatt, i den forstand at jeg sjelden opplever så mange godord og så mye honnør fra politiske motstandere og konkurrenter i forhold til et politisk forslag Høyre har fremmet. Desto mer frustrerende er det da at som oppfølging av disse godord og denne honnør opplever jeg altså at ikke statsråden, men hans partifeller her i Stortinget og hans samarbeidspartnere stemmer ned forslagene fra Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg må også si at jeg er nokså skuffet over at statsråden i sitt innlegg gav inntrykk av og nærmest forsøkte å latterliggjøre de forslagene vi fremmer. Det hadde jeg ikke ventet. Men samtidig virker det statsråden nå sier, og det han uttalte til Agderposten 25. januar, som om han der og da forstod våre forslag riktig. For det er faktisk intensjonen, å bruke dette som et utstillingsvindu for hele landet, og der snakket statsråden selv om at han ønsket å gjøre det.
Martin Engeset (Høyre), 2008-02-26:
En av merkverdighetene i denne debatten, synes jeg, har vært at noen har søkt å gi inntrykk av at vårt forslag vil få som effekt at PIA-prosjektet vil komme til fortrengsel for andre gode prosjekter. Da må jeg si at det er i så fall en bevisst misforståelse. Vi har selvfølgelig aldri hatt i tankene at det prosjektet skal fortrenge andre gode prosjekter. Vi har som arbeids- og sosialkomite reist rundt - som det er beskrevet - til en rekke spennende, dyktige attføringsbedrifter og fått presentert en rekke gode prosjekter. Men jeg deler den bekymringen som Karin Andersen gav uttrykk for i sitt innlegg, fordi vi opplever at veldig mange av de gode prosjektene faktisk ikke overlever. Intensjonen med vårt forslag er nettopp å løfte frem et godt prosjekt som så langt har dokumentert meget gode resultater på et samfunnsområde hvor vi alle sliter med å få til gode resultater. Intensjonen vår var å la dette prosjektet bli løftet frem til inspirasjon for andre, at det skulle bli et utstillingsvindu, og at andre kunne trekke lærdom av de erfaringene de har gjort seg ved Durapart. Derfor ble jeg egentlig ganske oppløftet over det statsråden uttalte til Agderposten, men jeg synes i grunnen det er litt liten sammenheng mellom det og det som vi har sett under behandlingen her i Stortinget: Man følger ikke opp de positive uttalelsene. På dette området er vi mer enn på noe annet avhengige av å la de tusen blomster blomstre, la de gode prosjektene få et trygt liv og en trygg finansiering. Ad hoc-arbeid må ikke være det som blir det rådende, men at man greier å videreføre de gode prosjektene som gir resultater, på langt flere steder enn bare på ett. Det var intensjonen med vårt forslag. Jeg synes debatten viser at noen ser ut til å lese forslag som en viss mann leser Bibelen: Man tar alt i verste mening, istedenfor å se på hva man faktisk ønsker å få til. Det synes jeg er trist og lite konstruktivt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-26:
Min oppfatning er at komiteen har fulgt opp de gode intensjonene som Martin Engeset nå var på talerstolen og sa lå i forslaget, ved at vi sier at alle gode metoder bør gjøres tilgjengelige over hele landet. Men det vi føler blir feil, er at Stortinget skal peke ut metode etter metode, som så skal pålegges nasjonalt. Intensjonen i AVI-meldinga, som det var bred politisk tilslutning til, var at det er i møtet mellom NAV-etaten, hjelpeapparatet og den enkelte man skal avgjøre hvilke tiltak som skal brukes. Der er vi ikke ennå. Man mangler kompetanse mange steder. Man mangler ressurser. Man mangler regelverksforenklinger som gjør det mulig. Det er vi enig i må på plass. Det viktige for flertallet i komiteen er å si at det er mange metoder som bør tas i bruk over hele landet. De tusen blomster skal blomstre, sier Engeset. Ja - og det bør være stauder, slik at de kan overleve fra år til år og kan bli brukt om igjen og om igjen. Den måten som man har jobbet på til nå, med prosjekter som får finansiering en stund, og som så forsvinner - nesten uavhengig av om de har vært gode eller dårlige - er en måte som vi må bevege oss vekk fra. Vi må, som statsråden sier, etablere systemer som gjør at hele NAV-apparatet vet om de gode metodene, og som også gjør det mulig å finansiere disse metodene, som vi har som oppgave, og vi må ha regelverk, slik at de gode metodene kan tas i bruk ut fra en individuell vurdering. Det er flertallets hensikt. Jeg tror ikke det er nødvendig på en måte å tillegge flertallet en intensjon om at vi ønsker å være vanskelige og ikke ønsker å få dette til. Det er ikke riktig. Det som er riktig, er at vi tvert imot ønsker å gjøre enda flere metoder tilgjengelige.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-02-26:
I Soria Moria-erklæringen sies det at det skal satses på aktiv attføring, slik det gjøres i Arendal. Kristelig Folkeparti støtter en slik strategi. Vil statsråden gi Durapart penger til et forskningsprosjekt, slik han gikk langt i å love under besøket der? Mange av landets 350 attførings- og VTA-bedrifter sender oss daglig bekymringsmeldinger på grunn av underregulering av attføringstjenesten. Kan statsråden berolige disse med at satsene heves, eller at de får mer penger i revidert budsjett til våren?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-02-26:
Under høringen kom det fram alvorlige bekymringsmeldinger om tilsynet med arbeidsmiljøet i den sivile luftfarten. Arbeidstakerorganisasjonene bad om at Arbeidstilsynet overtar tilsynsansvaret for sivil luftfart når det gjelder HMS-spørsmål i sin helhet. I innstillingen ber en samlet opposisjon Regjeringen om å iverksette en slik overføring. Regjeringspartiene er noe mer forsiktige i formuleringen, men ber Regjeringen om «å gi arbeidet med HMS i luftfarten den nødvendige prioritet». Vil statsråden vise handlekraft og evne til å lytte og gi Arbeidstilsynet tilsynsansvaret for sivil luftfart i sin helhet?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-02-26:
I denne saken samler hele komiteen seg om betydningen av en økt fokusering på problemene med helseskader knyttet til kjemikaliebruk. Venstre blir imidlertid stående alene med sitt forslag om at vi best møter problemene ved å opprette et nytt nasjonalt kompetansesenter med kjemikalieskade og forskning som hovedanliggende. Flertallet i komiteen og flertallet av organisasjonene som meldte seg til høring i saken, er enige om at Statens arbeidsmiljøinstitutt, STAMI, fortsatt skal ha ansvaret som det nasjonale kompetansesenteret for kjemikalieskader. Det kan sikkert stilles spørsmål ved om vi bruker nok ressurser på forskning om og forebygging av helseskader som følge av kjemikaliebruk, men jeg registrerte under høringen at STAMI nyter stor tillit i fagmiljøene. Jeg slutter meg også til statsrådens vurderinger i hans brev til komiteen, hvor han mener det vil virke splittende og lite ressurseffektivt å satse på oppbygging av en ny selvstendig enhet med oppgaver som allerede er tillagt STAMI. Statsråden viser i sitt brev til at Regjeringen legger stor vekt på videre kunnskapsutvikling om helseeffekter av kjemikalieeksponering i arbeidslivet. Saken er satt på dagsordenen i programmet om helse, miljø og sikkerhet i petroleumssektoren, og det vises i statsrådens brev til at det også er etablert et forskningsprogram om årsaker til sykefravær og utstøting fra arbeidslivet. Mer enn vi nå har behov for nye fagmiljøer på området, har vi antakelig behov for å definere innsats og kanalisere ressurser til de forhold som ufordrer folks liv og helse. Tilsynsansvaret for arbeidsmiljøet i luftfarten er kommet til som tema i komiteens behandling av denne saken, fordi det ble sterkt betont under komitehøringen. Dette er forhold som har vært utredet før, og hvor ulike alternativer har vært vurdert. Når saken fortsatt oppleves som problematisk for pilotene, fortjener den fortsatt oppmerksomhet. Også jeg vil derfor understreke flertallets merknad hvor vi ber Regjeringen gi arbeidet med helse, miljø og sikkerhet i luftfarten prioritet.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-02-26:
Intensjonene fra forslagsstillerne om å redusere avgang til uføretrygd gjennom satsing på tiltak for arbeid og livsmestring er gode, og jeg deler dem fullt ut. Men Venstre ønsker en helhetlig vurdering med hensyn til tilskudd til helse- og rehabiliteringstjenester, der en også får vurdert PIA-prosjektet. Venstre vil påpeke at NAV må ta med seg de positive erfaringene fra det prosjektet for å stimulere til liknende prosjekt med helhetstenkning, som flere har vært inne på i debatten så langt. Venstre mener også det er viktig å stimulere til samarbeidsløsninger mellom attføringsbedrifter og lokalt næringsliv eller NAV og lokale aktører. Videre vil jeg peke på det som er blitt sagt av Arbeids- og velferdsetaten, som opplyser at til tross for at deltakere fortsetter i andre tiltak for yrkeshemmede, finnes det ingen evaluering av eller forskning på hva som skjer over tid med deltakere som har gjennomført programmet. Videre sier man at erfaringene med PIA-prosjektet er begrenset, og at tiltaket ennå ikke er evaluert, men tilbakemeldingene er positive. Det sies videre at erfaringene viser at dette tilbudet krever grundigere forberedelser før man er i gang. Det pekes videre på at tiltaket er organisert slik at det er avhengig av spesifikke faktorer som ikke nødvendigvis lar seg overføre til et landsomfattende tilbud. Ut fra dette synes jeg det er naturlig at man avventer Regjeringens evaluering, slik at man får se nærmere på dette, som flere har vært inne på. Ellers deler jeg saksordførerens betraktninger i forhold til denne saken. Jeg kan også nevne at det drives mye godt attføringsarbeid rundt om i landet. Som nevnt har vi som er trøndere, en del erfaring med Friskgårdene. Representanten Sundsbø nevnte i sitt innlegg at disse gårdene gjør et godt arbeid, som er utprøvd over tid. Jeg er ikke i tvil om at PIA-prosjektet også vil kunne bli et landsdekkende tilbud. Men som sagt ønsker jeg å få en evaluering for å se hvordan dette bør gjøres. Jeg tror at mangfoldet innen denne sektoren er viktig, slik at man får mulighet til individtilpasset tilbud, slik at brukeren får et best mulig tilbud. Det er tross alt brukeren som må være i fokus, ikke systemet som sådant. Til slutt vil jeg nevne at noe av det som gjør at vi er nødt til å ha mangfold i tilbudet, og som blir tydeligere og tydeligere, er den store avgangen vi har i forhold til unge uføre, som vi ser dropper ut. Det er tydelig at vi må ha et tilbud som er mangfoldig nok til at vi kan plukke opp flere, slik at vi har mulighet til å skreddersy dette i forhold til brukeren.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-02-26:
Statsråden mente at det var splittende å dele opp fagmiljøet. Jeg skal ikke gå inn på det spesifikt, men på de arbeids- og miljømedisinske avdelingene var det i 2005 en intensjon om at det skulle bygges ut til 90 stillinger. I 2008 er prognosen 52. Tilsvarende i Danmark er 150 ansatte. I Lund i Sverige er det 75, i Göteborg ca. 90 og i Stockholm 71. Samlet blir det ganske mange. I Finland er det ca. 800 ansatte. Er statsråden tilfreds med den innsatsen vi gjør i Norge basert på 52 årsverk, når vi ser over til våre naboland?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Til orientering så har ikke statsråder i det hele tatt stemmerett i Stortinget, så jeg har ikke tenkt å stemme ned noe som helst. Jeg har bare stilt noen - etter min mening - relevante spørsmål knyttet til dette forslaget. Så vil jeg si at det er ingen tvil om at det som også komiteens leder var inne på i sitt innlegg, er et veldig viktig og relevant spørsmål, nemlig: Hvordan greier vi å formidle de gode erfaringene som vi gjør oss fra en rekke ulike tiltak i en rekke forskjellige attføringsbedrifter? Det er ingen tvil om, som komiteens leder også sier, at på det området er vi for dårlige. Vi har for dårlige systemer til at ulike aktører skal kunne lære av hverandre. Hvordan skal attføringsbedrifter kunne høste positive erfaringer ut fra kunnskapene i PIA-prosjektet, og PIA-prosjektet høste positive erfaringer ut fra kunnskap i andre prosjekter? Der er vi for dårlige, og det er blant de temaene som det absolutt er relevant at jeg tar opp med NAV - altså Arbeids- og velferdsdirektoratet - i tiden som kommer, for å få bedre system.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Jeg har stor respekt for Stortingets talerstol og Stortingets representanter. Det er overhodet ikke min intensjon å latterliggjøre noe som helst, og i den grad det er skapt inntrykk av det, er det et feil inntrykk. Jeg forstår nå representanten Engeset dit hen at det som foreslås, er at vi skal fortelle om PIA-prosjektet rundt omkring i landet. For nå sier representanten Engeset at poenget er at man skal gjøre PIA til et utstillingsvindu. Er da forslaget at vi skal lage en stor informasjonskampanje om PIA-prosjektet? Slik jeg opprinnelig forestilte meg det, var det et pålegg om at dette prosjektet skulle etableres rundt omkring. I spørsmålet sitt bidrar ikke akkurat representanten Engeset til å oppklare hva som er intensjonene. Er det et utstillingsvindu i Arendal som skal vises fram, eller skal dette prosjektet etableres over alt?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
For det første er det jo ikke slik at jeg fra Stortingets talerstol kan saksbehandle søknader som har kommet. Vi er i en dialog med Durapart om å få finansiert et forskningsprosjekt knyttet til PIA. Jeg er grunnleggende positiv til det. Om vi greier å komme helt i mål, hva slags summer, og hvor stor andel staten skal ha i det hele, har vi ennå ikke bestemt, men jeg følger de intensjonene som representanten Woie Duesund har, at det er viktig å prøve å få finansiert en forskning rundt PIA. Til det andre spørsmålet er det nok slik at attføringsbedriftene har fått det budsjettet de har å forholde seg til for 2008, og det må de gjøre. Som jeg har sagt til representanten Woie Duesund før, er jeg klar over at det er utfordrende, men ikke umulig. De har greid verre ting før, så budsjettet gjelder.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Jeg er ikke i stand til å ta stilling til det her og nå, men jeg har lest innstillingen. Jeg har også lest det opposisjonspartiene sier der, og jeg kan love representanten Woie Duesund at vi i hvert fall skal gå grundig inn i spørsmålet, og på en eller annen måte skal jeg sørge for å få orientert om våre vurderinger av det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Det er jo fristende å si at heldigvis er det slik at kunnskap deles. Det er veldig fint hvis man bruker mye ressurser på forskning i Finland, Sverige og Danmark, for vi får jo innsikt i den forskningen, siden kunnskapen deles. Også forskningen vi gjør, gir vi videre til de andre landene, så det er ingen ulempe at det forskes mye rundt omkring i Norden og i Europa på dette feltet. Det er alltid en diskusjon om hvorvidt vi kunne forsket enda mer, og det er helt sikkert udekkede behov i så måte. Derfor løfter vi forskningen på viktige områder av dette feltet, f.eks. gjennom å bidra til å styrke de arbeidsmedisinske avdelingene. Hvis det er mangel på ressurser til forskning som er Skjelstads hovedbekymring, skjønner jeg i så fall ikke hvorfor svaret er å bruke ressursene på å splitte et velfungerende forskningsmiljø. Én ting er i alle fall sikkert: Det blir ikke mer forskning av det! Derfor mener jeg at man gjerne kan analysere problemet, men at svaret i hvert fall ikke er det Skjelstad og Venstre gir.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Forslaget om å opprette et nasjonalt kompetansesenter for kjemikalieskader og forskning er det forholdsvis enkelt å ta stilling til. Hele komiteen, med unntak av Venstres representant, mener at en slik etablering vil kreve uforholdsmessig mye ressurser, og at satsing på eksisterende strukturer for slikt arbeid er å foretrekke. Dette synet deles også av fagmiljøer utenfor Stortinget. I sitt brev til komiteen datert 5. desember gjør statsråden rede for Regjeringens satsinger når det gjelder kjemisk helsefare. Her framgår det klart at det nedlegges betydelige ressurser på dette området, både når det gjelder forskning og når det gjelder tilsyn. STAMIs satsing på forskning på kjemiske arbeidsmiljøer er sterk, ved at halvparten av instituttets ressurser går til dette feltet. STAMIs forskning blir også rangert høyt internasjonalt. Jeg vil bruke anledningen til å kommentere en merknad fra opposisjonspartiene, hvor de viser til Innst. S. nr. 197 for 2005-2006. De samme partiene understreket i den innstillingen at muligheten for å gi kjemikalieskadde oljearbeidere en rimelighetsbasert erstatning bør utredes. Dette var også saksordføreren inne på i sitt innlegg. Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, mente da, som de mener nå, at yrkesskadde arbeidstakere bør ha samme rettigheter uavhengig av hvilken sektor de arbeider i, og - la meg tilføye - uavhengig av skadens årsak. Jeg finner grunn til å framheve dette ettersom jeg registrerer at man i ulike sammenhenger hevder at de som har blitt skadet i petroleumsvirksomheten, bør tilkjennes spesielle erstatninger, bl.a. - blir det hevdet av noen - fordi virksomheten har gitt store inntekter til landet. Denne problemstillingen er delikat. Mange har pådratt seg yrkesrelaterte skader i petroleumssektoren, men vi har også mange som blir skadet i landbasert ordinær virksomhet. I Arbeiderpartiet er vi av den oppfatning at vi ikke kan lage spesialordninger som skiller mellom ansatte i petroleumssektoren og arbeidstakere i andre sektorer som har de samme skadene. Fortjenestemarginer og skattebidrag fra bedrift eller bransje kan ikke få innvirkning på erstatninger og erstatningsnivå. Vi vet f.eks. at sykefraværet i kvinneyrkene innenfor helse, sosial og omsorg er himmelhøyt over fraværet i petroleumssektoren. Dette gir en pekepinn om at vi også i disse yrkene vil finne mange som blir så skadet at de må gå over på uføretrygd. For Arbeiderpartiet er det et viktig prinsipp at disse arbeidstakerne skal ha de samme lovmessige rettighetene som alle andre arbeidstakere, oljearbeidere inkludert.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-02-26:
La meg aller først få lov til å takke forslagsstillerne for at de reiser en viktig debatt. Det gjør de ved å fremme dette forslaget, men også ved den interpellasjonen som representanten Skjelstad tok opp tidligere i år. Fremskrittspartiet slutter seg til forslagsstillernes beskrivelse av situasjonen som har vært knyttet til en del alvorlige enkeltsaker. Her kan vi bl.a. peke på oljearbeidere, nordsjødykkere mfl. Jeg vil også få lov til å understreke betydningen av at det utarbeides et system for langtidsoppfølging av utsatte arbeidsgrupper. Saksordføreren var også inne på det i sitt innlegg. Jeg synes det er viktig. Jeg håper Regjeringen griper fatt i dette arbeidet, både når det gjelder helsetilbud og bistand til fortsatt yrkesaktivitet. Her kan man bruke oljearbeiderne som et eksempel, at de får mulighet til å kunne jobbe på land. Det finnes sikkert også andre yrkesgrupper som er utsatt for kjemikalieeksponering. For disse må vi også prøve å finne bistandsmetoder som gjør at de fortsatt kan stå i yrkeslivet, men da i en annen arbeidssituasjon. Jeg håper også at Regjeringen vil sette fart i arbeidet med å utrede muligheten for å gi oljearbeiderne som ble skadet som følge av kjemikalieeksponering, en rimelighetsbasert erstatning. Det er viktig. Det viser også de siste dagers medieomtaler av rapporter. Saksordfører var også inne på det i sitt innlegg, den avdekningen Petroleumstilsynet gjorde allerede i 2005 når det gjaldt oljearbeiderne. Til selve forslaget der man foreslår å opprette et eget nasjonalt kompetansesenter: Fremskrittspartiet støtter ikke det. Vi synes det er riktig at det fortsatt ligger under STAMI, som det også står i innstillingen. Jeg er også redd for at hvis man skulle opprette nye nasjonale kompetansesentre på dette område, ville fagmiljøet bli litt pulverisert, og man kunne kanskje få et dårligere helhetlig forskningsresultat enn om man har det under STAMI. Det fikk komiteen også ganske godt bekreftet da vi var på besøk i STAMI. Man sa at man hadde en strategi fra 2006 til 2015, og at man skulle bruke 50 pst. av ressursene til nettopp forskning på kjemikalieeksponering. Det gir i alle fall meg en trygghet for at man tar denne situasjonen på alvor. Man ønsker å foreta god forskning på dette og følge det opp på en god måte. Det vil så være opp til oss som sitter i Stortinget, å følge situasjonen. Skulle det da vise seg at 50-prosentsstrategien ikke er tilstrekkelig, får vi gi tilbakemeldinger om at den bør trappes opp, og at vi bør ha en større satsing på dette området, heller enn at man starter med nye nasjonale kompetansesentre. Jeg tror det vil være den rette måten å gjøre det på for å få til et bedre resultat i forhold til det som alle partier på Stortinget egentlig ønsker. Helt til slutt vil jeg ta opp det mindretallsforslaget som er referert i innstillingen som forslag nr. 1.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-02-26:
Vi er i stadig større grad omgitt av kjemikalier. Det er nesten umulig å tenke seg en virkelighet uten bruk av kjemikalier. Vi puster inn, har på huden og jobber med kjemikalier, og mye av dette har potensielle skadelige effekter. Kjemikalier er i stor grad knyttet til produksjons- og forbruksmønsteret i samfunnet. Håndtering av kjemikalier berører de aller fleste, både i dagliglivet og på den enkelte arbeidsplass. Mange etterspør i disse tider hvordan de i det daglige kan gjøre en bedre innsats for miljøet, og en bedre håndtering av kjemikalier er en del av denne problemstillingen. Selv om vi i Venstre er teknologioptimister, tror vi ikke at vi kommer unna kjemikalier, heller ikke bruk av farlige kjemikalier. Derfor har det mye å si hvordan vi håndterer dette i det daglige arbeidet, i dagliglivet og på den enkelte arbeidsplassen. Venstre vil oppfordre Regjeringen til et tettere samarbeid med EU på dette området, og vi ønsker at Norge skal være en pådriver for å få oversikt over helseskader knyttet til ulike produkter og kjemikalier. Tidligere erfaringer har vist at undersøkelser gjort i EU ofte er sammenfallende med norske forhold. Tall fra EU kan derfor være interessante for oss, også når det gjelder kjemikaliebruk. Slike tall viser at 21 pst. av arbeidstakerne er eksponert for kreftframkallende stoffer 22 pst. av arbeidstakerne hevder at de puster inn røyk, damp og støv og andre farlige kjemikalier i mer enn en fjerdedel av arbeidstiden 16 pst. behandler eller er i kontakt med farlige kjemikalier i mer enn en fjerdedel av arbeidstiden Disse tallene sier litt om omfanget av bruken. Kjemikalier er en nødvendig del av en lang rekke prosesser og forekommer i alle deler av arbeidslivet. Det kan være ferdig innkjøpte stoffer, eller det kan være stoffer som utvikles under arbeidet. Bilverksteder, mekanisk industri, verkstedindustrien, armert herdeplastindustri og grafisk industri er næringer hvor kjemikaliebruk står sentralt. Disse bransjene omfatter til sammen over 10 000 virksomheter og 110 000 arbeidstakere. I tillegg er det omfattende bruk av kjemikalier i en rekke universitetsmiljøer, i Forsvaret og i landbruket, for å nevne noen områder. En bedre politikk for håndtering av kjemikalier er også en felles internasjonal utfordring. Her burde Norge hatt en pådriverrolle og en mer offensiv politikk. I stedet opplever vi at norsk satsing på området er fragmentert og for dårlig tilpasset de utfordringene vi står overfor.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Selv om man ikke var til stede under høringen, er det imidlertid slik at hele Stortinget har fått seg høringen forelagt i innstillingen gjennom et stenografisk referat. Representanten Vaggen Malviks innlegg dreide seg om noe som saken ikke gjelder, nemlig synspunkter på opsjoner generelt. Det er ikke det som er kontrollkomiteens jobb, og det har vi heller ikke undersøkt, men vi har gått på departementets håndtering av saken. Jeg forstod av innlegget at representanten for regjeringspartiet mente at saksbehandlingen var høyst kritikkverdig, fordi hun insinuerte - jeg må nesten bruke det uttrykket - at tidspunktet for avvikling av opsjoner var valgt for å gi de ledende ansatte størst mulig gevinst. Hvordan kan da Vaggen Malvik forsvare at bedriftsforsamlingen, der staten var representert, den 6. august vedtok at styrets behandling av opsjonssaken var forsvarlig?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Det var ikke det jeg spurte om. Jeg spurte om det er mulig for representanten å ha to synspunkter samtidig, nemlig som representant for regjeringspartiet å forsvare at bedriftsforsamlingen der staten er representert, vedtar at saksbehandlingen er forsvarlig, og at representanten i sitt innlegg nå insinuerer at saksbehandlingen ikke har vært forsvarlig, altså at man har valgt et tidspunkt som bevisst gav de ledende ansatte en større opsjonsgevinst.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Jeg konstaterer at statsråden legger opp til full konfrontasjon med Stortinget i saken om eierskapspolitikk. Han refererte innledningsvis til at det var bred enighet om stortingsmeldingen. Det er riktig. Men ved første anledning han får til å utøve en eierskapspolitikk - det er på utøvelsen man blir bedømt, ikke på prinsippene - er han i full konfrontasjon med Stortinget. Bare til detaljen om møtet mellom Hydro og departementet: Jeg har faktisk den tillit til departementets embetsverk at man har intelligens nok til å stille noen spørsmål, selv om man ikke får alt lagt på bordet. Jeg har et spørsmål til statsråden: Hvorfor kommenterer ikke statsråden sin egen uttalelse fra høringen om uenighet om eierskapspolitikken? Jeg understreket i mitt innlegg at det er en unnlatelsessynd av en statsråd ikke å gjøre Stortinget oppmerksom på en slik uenighet, før det skjer eventuelt i en høring etter avsettelse av styreleder. Hvorfor har ikke Stortinget eller selskapets organer fått kommunisert en slik uenighet tidligere?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Regjeringen har fått full tilslutning i Stortinget til de forslag de har kommet med om endringer i opsjonsprogrammer i statlige bedrifter eller i bedrifter der staten er en stor eier. Regjeringen har på tilsvarende måte fått god backing for prinsipper for god eierstyring, men ved første møte med en praktisering av den gode eierstyringen - og ikke noe tilfeldig møte heller, nemlig, men med et av statens største selskaper - får man altså kritikk fra en samlet opposisjon. Da skulle man kanskje tro at statsråden, for å bevare den brede enigheten, hadde tatt selvkritikk på et punkt eller to, men så skjer altså ikke. Heller ikke en prosess mellom eieren og selskapet som har ført til offentlig skittentøyvask - altså i media - når det gjelder opsjonsprogrammet, tar man selvkritikk på, og jeg spør igjen: Ser statsråden i ettertid at kommunikasjonen med selskapet om opsjonsprogrammet og avsløringen av dette kunne vært gjort på en for selskapet mer hensiktsmessig måte? Spørsmål 2: Når statsråden sier at det var alminnelig god folkeskikk å gi uttrykk for at styreleder bør gå av, på et lørdagstreff og ikke gjennom valgkomiteen forut for generalforsamlingen, er mitt spørsmål: Betyr det at lørdagstreff nå er innført som et ledd i den formelle beslutningskjeden mellom Næringsdepartementet og store statlige selskaper? Det hadde jo vært mulig å vente til valgkomiteen hadde kommet i gang med sitt arbeid. I mitt siste spørsmål til statsråden spurte jeg om årsaken til at en i høringen brukte «uenighet» om industriell strategi. Jeg bad ikke om detaljene i en privat samtale, slik det kunne virke ut fra statsrådens svar - jeg har overhodet ingen interesse av det. Jeg spør hva det er innen industriell strategi det er uenighet om mellom Norsk Hydro ASA og den største eieren, Regjeringen ved Næringsdepartementet. Det er mitt spørsmål.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Jeg tror statsråden er på ville veier hvis han oppfatter en kritikk av hans embetsutøvelse som personlig kritikk. Det er en kritikk av statsråden som politiker og hans handlinger. At en samlet opposisjon ikke kritiserer styret i Norsk Hydro ASA, men kritiserer statsråden, er et bevisst valg. Vi finner ikke noe grunnlag for å kritisere styret eller styreleders fremgangsmåte. Så sier representanten Gullvåg at vi må da forstå at statens eierskapspolitikk ikke er i tråd med hva Reinås står for. Det er et innlegg han burde holdt mot sin egen statsråd. Vi har nå tre ganger forsøkt å få statsråden til å forklare hva som ligger i den uenighet om industriell strategi som han gav uttrykk for i høringen, uten å få noe svar. Så hvis den eierskapspolitikken har noe innhold, er det iallfall ikke mulig å få det frem i denne forsamling og ved denne anledning. Ellers deler jeg fullt ut det synspunkt som Hydros leder gir uttrykk for, nemlig at nå gjelder det å få opp verdiskapingen også i videreforedlingen av aluminium. For å si det sånn: Det er ikke noe nytt synspunkt. At man bare er opptatt av «bunnlinja» i Hydro - vel, vel. Jeg tror jeg kan røpe for representanten Gullvåg den lille hemmelighet, kanskje, at jeg tror også en del regjeringsmedlemmer for tiden er opptatt av bunnlinjen i Hydro. For det nærmer seg budsjettkonferanse, og da er det noen som er interessert i hvordan det går med utbyttet i statens selskaper, og aksjekurs er jo et uttrykk for forventninger om fremtidig verdi, som kan ha stor betydning for det budsjett som skal legges frem for 2009. Så det å se på bunnlinjen er ikke en helt uvesentlig del av en eierskapspolitikk. For øvrig tror jeg nok ikke jeg hadde hatt noen kritikk å rette mot departementet om departementet på et tidligere tidspunkt hadde funnet grunn til å innhente rapporter om ulike måter å avvikle opsjonsprogrammet på. For at opsjonsprogrammet måtte avvikles, var jo klart allerede da Regjeringen behandlet fusjonsavtalen. En del mennesker ville rett og slett ikke ha mulighet for å fortsette, og avvikling av opsjoner ville være en meget sannsynlig mulighet. Jeg vil ikke bruke et uttrykk som gransking, men tidligere innhenting av rapporter hadde absolutt vært en fordel. Da hadde iallfall statssekretær Rikke Lind kunnet gi uttrykk for en mer vettug formulering enn bare å ta behandlingen «til etterretning». For øvrig må jeg bare si at det at staten ikke er representert i bedriftsforsamlingen, er bare rent formalt sludder. Selvfølgelig er det representanter for eierne også i bedriftsforsamlingen. Selv om man ikke utpeker spesielt noen statlig, er jo staten med i valgkomiteen og har som sådan også innflytelse. Hvis ikke ville det være relativt oppsiktsvekkende om staten sa at bedriftsforsamlingen ikke er representativ for den største eier i det hele tatt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Jeg har aldri gitt uttrykk for at statsråden som person er usmakelig. Jeg registrerte at presidenten heller ikke klubbet ved uttrykket, men jeg har gitt uttrykk for at jeg synes at den politikk han har utøvet i den konkrete saken, fortjener en slik betegnelse. På spørsmål om man ved fusjonen kunne vite hvordan opsjonsavtalen skulle avvikles, vil jeg si at det kunne man ikke vite i detalj, men det var et ikke usannsynlig utfall - for å si det slik - at opsjonsavtaler måtte avvikles eller forandres når man byttet arbeidsgiver, som det ved fusjonsavtalen faktisk lå opp til for en del av de ledende ansatte. Ellers stiller jeg følgende spørsmål til statsråden - en siste sjanse til å få et konkret svar på hva som ligger i eierskapspolitikken, og hva som ikke ligger der: Hva i eierdokumentet til Norsk Hydro ASA er det statsråden mener at tidligere styreleder Reinås har opptrådt galt i forhold til? Da ser jeg bort fra opsjonsavvikling. Jeg spør om det industrielle som statsråden omtalte. Jeg omtalte det som industriell strategi. Hva er det som er omtalt i eierdokumentet som man mener at den tidligere styreleder har brutt eller opptrådt feilaktig i forhold til?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Bare noen korte kommentarer: Representanten Svein Flåtten gjentok for så vidt det andre talere fra Høyre forsøker å framstille dette som - at det var den såkalte venstresiden i Arbeiderpartiet og SV som skulle tilfredstilles ved at det ble reagert. Jeg vet ikke da riktig hvor Høyres representant plasserer sin egen leder, Erna Solberg, som altså krevde en gransking av det Hydro-styret hadde gjort, eller Folketrygdfondet og Storebrand, som også satte i gang en vurdering av om styret hadde opptrådt innenfor sine fullmakter. Det ville være overraskende om de hørte hjemme i SV eller på Arbeiderpartiets venstreside. Det jeg sa i mitt innlegg, var i tilknytning til det som står i merknaden fra mindretallet om at man burde ha undersøkt mer rundt den informasjonen man fikk i møtet 21. juni, og at man burde ha tatt det opp på generalforsamlingen 5. juli. Det pekes også på at man hadde mye kontakt med Hydros administrasjon og styre i løpet av våren 2007 i forbindelse med fusjonsprosessen med Statoil. Jeg mener at det ville være feil eierskapsutøvelse å løpe foran styret utover våren 2007 i forbindelse med avviklingen av opsjonen. Det er styrets ansvar. Styret kom først til departementet og orienterte om dette den 21. juni. Styreleder Jan Reinås sier at han på det tidspunktet ikke så det som sin rolle å få til en dialog og heller ikke å be om noen som helst godkjenning. Man var der for å informere og orientere om helheten og størrelsen, som var stor. Det var poenget. Styret tok ikke opp saken på generalforsamlingen 5. juli. Det er mulig man der kunne ha etterspurt den, men bedriftsforsamlingen gav altså den lille pekefingeren til styret at de burde tatt opp det da de godkjente saken i august. Så kan man være enig eller uenig i hvor proaktiv en stor eier skal være i et sånt spørsmål. Men jeg tror faktisk at det ville blitt sterk kritikk her i salen i dag og etter mitt skjønn mer tyngde bak kritikken hvis statsråden eller departementet i funksjonen som eier hadde løpt foran styret og forsøkt å påvirke styrets egen vurdering. Da blir det en rolleblanding, og det er det som er mitt poeng når jeg mener at man faktisk legger opp til en kritikk på feil grunnlag. Hadde man fulgt det rådet som ligger i den kritikken, hadde det faktisk vært grunnlag for kritikk mot statsråden.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-02-26:
Vaggen Malvik sa i begynnelsen av sitt innlegg at disse opsjonene var noe eier ikke hadde godkjent. Jeg stilte følgende spørsmål under høringen til styreleder Reinås: «Formålet med møtet den 21. juni sa du var å forberede departementet på at når avviklingsprogrammet for opsjonene ble offentlig kjent, så kunne det bli støy. Oppfattet du, etter at du hadde gitt din orientering og ikke hadde fått spørsmål, at nå var departementet innforstått med at det kunne bli støy - og var forberedt på det?» Svaret fra Reinås var: «Ja, det oppfattet jeg. Det gjorde jeg.» Da var altså departementet som eier allerede orientert om konsekvensene av avviklingsprogrammet, som var en oppfølging av Regjeringens meget fornuftige generelle syn på denne type opsjoner. Men hvordan kan da representanten hevde at eier ikke hadde godkjent det, i og med at styrets leder hadde lagt det frem og det ikke var noen innvendinger, og man var klar over at det ville bli støy?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-02-26:
Jeg vil gjerne sitere fra innstillingen, side 10: «Disse medlemmer» - altså Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti - «viser til brev fra styremedlemmene Olving, Mogren og Anker Nielsen til valgkomiteen i Norsk Hydro ASA av 14. august 2007. Disse styremedlemmene er av den oppfatning at styreleder Reinås på en utilbørlig måte ble presset av en minoritetsaksjonær til å gå av, og at departementets håndtering av hele saken har vært» - sitat fra brevet - ««i klar modstrid med Good Corp. Governance(…) og i det hele taget med den måde, hvorpå børsnoterede virksomheder med en international aktionærkreds forventes at håndtere ledelses- og medarbejderforhold. Vi er endvidere af den opfattelse, at disse forhold er til skade for selskabets muligheder for at rekruttere ledende medarbejdere internationalt. På denne baggrund er vi helt uenige i den måde, hvorpå staten som mindretalsaktionær har ageret i relation til styrets beslutninger, og i de ændringer regeringen har presset igennem uden om selskabets styrede organer, og uden hensyn til god praksis for ejerstyring».» (…) Mener statsråden at det er ganske mange flere enn bare mindretallet i Stortinget som kritiserer utøvelsen av Regjeringens eierskapspolitikk?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-26:
Som representanten Hagen er klar over, er jeg vararepresentant og var ikke til stede under høringen. Men det han gir uttrykk for, er jo Reinås’ subjektive oppfatning av hva som foregikk i det møtet med departementet. Det er ikke dermed sagt at departementet har gitt tilslutning til avviklingsplanen for programmet. Etter min mening er det innlysende at man kan - og skal - forvente at man har et dyktig departement som er i stand til å gjøre en god jobb, men å forvente at departementet er synsk i forhold til at man skal avvikle et program gjennom å forbedre opsjonsavtalene, synes jeg er litt i overkant av hva man kan forvente gjennom den orienteringen som ble gitt til departementet.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-26:
Hvis man ser på aksjekursutviklingen i Hydro, er det innlysende at tidspunktet for innløsningen av opsjonsavtalen har betydning for hva slags beløp de 35 ledende menneskene i Hydro sitter igjen med, så det er en saksopplysning at det har konsekvens i forhold til beløpets størrelse.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-26:
Jeg vil gjenta svaret mitt til representanten Foss: Det er en reell saksopplysning at innløsningstidspunktet for opsjonsavtalene har betydning for beløpets størrelse. Hvilket tidspunkt man velger, har en konsekvens for hvor stort beløpet blir. Det er en av de tingene som rapporten fra BA-HR faktisk har vist, og som da er dokumentert.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-02-26:
Bakgrunnen for den saken vi nå behandler, har vært grundig orientert om av saksordføreren, og for så vidt også supplert av flere talere, ikke minst representanten Carl I. Hagen. Jeg vil derfor bare kort redegjøre for Kristelig Folkepartis synspunkter i saken. Kristelig Folkeparti ser på statlig eierskap som et virkemiddel for å sikre at samfunnsmessige interesser ikke blir overkjørt av kortsiktige bedriftsøkonomiske interesser. For oss er det viktig at eierskapet utøves på en aktiv og profesjonell måte, slik at stabilitet og forutsigbarhet sikres for den enkelte virksomhet. De beste internasjonale standarder og eierstyringsprinsipper må legges til grunn for utøvelsen av dette eierskapet. Håndteringen av denne aktuelle saken har etter Kristelig Folkepartis oppfatning ikke vært tilstrekkelig profesjonell, som også andre har understreket, og i samsvar med god eierskapsutøvelse. Opsjonsprogrammet i Norsk Hydro startet under Stoltenberg-regjeringen i 2001. I samsvar med de eierskapsprinsippene som nå er gitt fra Regjeringens side, besluttet Hydro-styret å avvikle opsjonsprogrammet. På generalforsamlingen i mai 2007 ble det orientert om at opsjonsprogrammet ville bli avviklet, men ikke om detaljer og innhold i avviklingen. Nærings- og handelsdepartementet hadde gjennom våren 2007 mye kontakt med Hydro. Det ville vært fullt mulig for departementet å ta opp opsjonssaken både på ordinær generalforsamling i mai og på ekstraordinær generalforsamling 5. juli dersom de hadde ønsket å påvirke innholdet i avtalene. Sett i ettertid og ut fra de reaksjoner som kom fra departementets side, er det faktisk ganske forunderlig at så ikke ble gjort. Reaksjonene fra departementet kom først etter at dette ble en stor sak i media. Den første reaksjonen fra departementets statssekretær, som også saksordføreren har nevnt, kom etter at selve avviklingsavtalen ble kjent, og var sågar å ta styrets håndtering og beslutning til etterretning. En sitter igjen med det inntrykk at statens eierskapsutøvelse synes passiv og mediestyrt på en måte som ikke styrker tilliten til departementet som eier. Det framkom under høringen i komiteen at det er ulik oppfatning hos statsråden og den tidligere styreleder om bakgrunnen for styreleders fratreden. Statsråden trakk i høringen også fram at uenighet om selskapets industrielle strategi var en medvirkende årsak til at departementet ikke ville støtte gjenvalg av Reinås. Det er forunderlig at slik uenighet ikke er blitt kommunisert tidligere gjennom formelle kanaler. Det er ellers interessant å merke seg brevet fra enkelte styremedlemmer som klart gir uttrykk for at de mener departementets håndtering av denne saken har stått i motstrid til god praksis for eierstyring. Det er viktig for næringslivet at staten opptrer ryddig i aksjemarkedet, og at det ikke blir skapt et inntrykk av at næringslivet er underlagt politisk styring. Kristelig Folkeparti forventer at departementet for framtiden utøver sitt eierskap på en mer profesjonell måte og i samsvar med allment aksepterte eierstyringsprinsipper.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
Etter å ha hatt mulighet til å følge saken grundig og i tillegg mulighet til å gå grundig gjennom den flere ganger, bl.a. i forkant av høringen, vil jeg si at når det gjelder godt, offentlig eierskap, har vi punkt for punkt fulgt det vi har sagt i eierskapsmeldingen. Mye av kritikken fra opposisjonens side, som til dels har vært av personlig art og ganske grov, baserer seg, punkt 1, på en påstand om at departementet var fullt ut orientert 21. juni. Det var vi altså ikke, og det ble også bekreftet i høringen av Reinås. De kritiske punktene var vi på det tidspunktet ikke orientert om. Punkt 2, at vi ikke skulle ha sagt noe 21. juni, er også feil. Det ble gitt klart uttrykk for fra departementets side at saken måtte avvikles på en så rimelig måte som mulig, på bakgrunn av eierskapsmeldingen og statens holdning til opsjoner. På denne bakgrunn er det slik at mye av den kritikken som fremmes her, smuldrer bort, fordi den hviler på noen faktisk feil. Derfor vil jeg påstå at vi har vi gått gjennom håndteringen og funnet ut at vi nok ville ha gjort det på samme måten om igjen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-26:
I brevet til Stortinget - ikke først i høringen - gjorde jeg oppmerksom på at jeg hadde sagt til Reinås at vi uansett ikke kom til å støtte ham som kandidat ved høstens valg. På spørsmål fra Ola T. Lånke i høringen gav jeg en generell redegjørelse om hvilke kriterier vi legger til grunn når vi skal vurdere styreledere og styremedlemmer før et valg. Den jobben må vi selvfølgelig gjøre som representant for eieren. En del av det er det industrielle. Så nevnte jeg kommunikasjon i tillegg, under henvisning til dårlig kommunikasjon opp mot generalforsamlingen den 8. mai. Men den personlige samtalen mellom meg og Reinås og flere detaljer derfra har jeg ikke referert, og det kommer jeg heller ikke til å gjøre. Det må være slik at når det er på tide å si til en person eller til andre representanter i et styre at vedkommende ved neste valg ikke kommer til å ha vår tillit, vil ikke forklaringen på det bli utbasunert i media.