trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg latterliggjør ikke at folk stiller spørsmål om kompliserte økonomiske sammenhenger, men jeg mener at det er en spesiell situasjon å få påstander om at jeg mener noe jeg ikke mener – og så måtte argumentere for det. Det jeg mener, er at vi må se totaløkonomien i en sammenheng, og at vi skal føre en politikk som både gir rom for betydelige investeringer i offentlig infrastruktur og samtidig gir rom for betydelig vekst i privat sektor. Vi har så langt lyktes med begge deler. Det er riktig at vi bruker en del penger til ulike prosjekter i flere EU-land, det er en del av EØS-avtalen. Man kan på mange måter si at det er en del av vår betaling for å delta i det markedet. Vi ønsker selvfølgelig å forhandle de beløpene så lave som mulig. Vi har kommet fram til enighet med EU om beløp som gjør at vi overfører en god del penger. Det brukes på ulike ting. Det er heller ikke riktig at vi ikke skiller mellom ulike utgifter. Vi gjør det i våre makroøkonomiske beregninger. Det redegjøres det for i statsbudsjettet hvert eneste år, og man klargjør hvordan ulike deler av statens utgifter kan påvirke økonomien på ulike måter. Men det grunnleggende her er at uavhengig av hvor mange spørsmål du stiller meg, så handler det om at representanten Jensen ønsker å bruke mer penger – og det er egentlig enklere å diskutere det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg mener at Internett er bedre enn faks. Jeg mener også at vi skal gjøre mye for å få norske sykehus til å ta i bruk digitale verktøy enda mer – vi gjør det i stor grad, men vi skal investere i mer. Men jeg har lyst til å føye til følgende: Det viktigste nå er at sykehus og kommunetjenesten snakker sammen. Det har vært altfor dårlig kommunikasjon. Samhandlingsreformen gjør nå at mange flere pasienter får behandling nær der de bor, at vi bruker sykehusene til det som er det viktigste, nemlig å behandle de syke, og så blir de ferdigbehandlet og kan tas hånd om av kommunen. Da er det viktigste at de snakker sammen. Så er det bedre at de snakker sammen ved bruk av digitale løsninger enn på faks, men før snakket de i mange tilfeller ikke sammen overhodet, og det var i hvert fall en dårlig løsning for pasientene. Samhandlingsreformen gjør at vi både får behandlet flere, at vi får brukt innsatsen der den gir mest nytte, og at flere kan bo hjemme eller nær hjemmet, istedenfor å oppta de dyreste sengene i Helse-Norge uten å ha behov for det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Det viktigste målet på om man har gjennomføringsevne er i hvilken grad man når sine mål. Denne regjeringen når mål på veldig mange områder. Så er det noen områder hvor vi ikke er fornøyd – og beredskap er åpenbart et slikt område. Derfor har vi bedt om rapporten, fått den og fått på bordet det som sviktet – og så skal vi gjøre noe med det. Men det helhetlig, overordnede bildet er jo at vi når mål i stort omfang her i landet. Vårt mål er å trygge norske arbeidsplasser. Det er skapt over 300 000 arbeidsplasser – ti ganger så mange som i forrige periode. Vårt mål var full barnehagedekning – vi sikret full barnehagedekning. Vårt mål var tidenes satsing på vei og bane. Vi har lagt 100 mrd. kr ekstra på bordet – 12 mrd. kr mer per år. Vårt mål har f.eks. vært en betydelig satsing på investering i framtid – forskning og utdanning. Vi ser at vi nå skårer bedre på de internasjonale lærer- og kunnskapsundersøkelsene, og vi bevilger mye til forskning. Slik kan vi gå gjennom felt etter felt – Kulturløftet og bistandsmål. Så den overordnede beskjeden er at vi når våre mål, men så er vi selvfølgelig ikke fornøyde, og vi skal gjøre noe med det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Også når det gjelder eldreomsorg, har vi vist gjennomføringsevne og kraft. Vi har to viktige målsettinger. Den ene er 12 000 nye årsverk – der ligger vi foran skjema. Når det gjelder 12 000 nye plasser, ligger vi omtrent akkurat på skjema. Halvgått løp – omtrent halvveis. Jeg har understreket i denne salen flere ganger at når vi snakker om behov for nye plasser, snakker vi om vekst, men vi snakker også om å erstatte gamle, nedslitte plasser uten bad, uten enerom, og om å erstatte slitne bygg med nye bygg. Så en del av dette er at vi erstatter slitne, dårlige sykehjemsplasser og aldershjemsplasser med nye omsorgsboliger eller nye sykehjemsplasser. Vi er i rute. Det er gitt endelig tilsagn til rundt 6 000 plasser når vi har gått omtrent halvgått løp. Men det er både omsorgsboliger og sykehjemsplasser – der regner ofte mange feil – man snakker både om det ene, og det er vekst, og i tillegg om erstatning for gamle, nedslitte, for å sikre enerom, dusj og god standard på omsorgsboligene og sykehjemsplassene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Både storting og regjering har vært opptatt av å ha god legevakttjeneste i hele landet, og både storting og regjering har vært opptatt av at det er et kommunalt ansvar. Det at vi har tilført kommunene 60 mrd. kr ekstra, har også gjort dem bedre i stand til å ta vare på denne viktige kommunale oppgaven, som alle partier på Stortinget mener er et kommunalt ansvar. For det andre har vi styrket, gjennom Samhandlingsreformen, fastlegeordningen, og også gjort at man kan bruke mer tid på legevaktordning, og vi har tilført økte midler til flere fastleger. Det gir grunnlag for å styrke legevaktordningen rundt omkring i Norges land. Helseministeren har sagt at han går gjennom de forskriftene som gjelder for å se om de skal stille ytterligere kompetansekrav, ytterligere kvalitetskrav. Så vi har gjort flere ting, og vi ønsker å se om vi skal gjøre enda mer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Først gleder det meg at representanten Hareide refererer til Dagsavisen som om det var et godt, gammelt partiorgan. Jeg er blant dem som savner Arbeiderbladet, og som syntes det var flott da Arbeiderbladets redaktør satt i sentralstyret og vi kunne se hardt på ham, og han skrev det vi ville. Dessverre er det ikke slik nå lenger. Nå skriver også Dagsavisen ting vi ikke er helt enige i. Men det er et alvorlig spørsmål representanten tar opp. Jeg reagerer også på utviklingen i lederlønninger i mange selskaper, inklusiv selskaper der staten er tung eier. Vi har gjort mye; vi har strammet inn reglene når det gjelder opsjoner, bonuser og lederlønninger. Det har gitt noen resultater, så vidt jeg forstår, også i dette selskapet ved at lønnen, eller godtgjørelsen, er redusert fra over 5 mill. kr til under 4 mill. kr ifølge media – jeg har ikke fått de tallene på annen måte. Men jeg mener det fortsatt er for mange eksempler på gal lederlønnsutvikling. Jeg er veldig imot at noen snakker sammen, hvis man med det mener at vi skal gjøre ting som ikke er i henhold til boka. Boka er at det er styret som bestemmer. Vi må være tydelige i våre styringssignaler til selskapene. Og Stortinget har vært opptatt av at ikke staten skal blande seg inn i ting som er styrets oppgaver.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
For det første er jeg glad for at representanten Høybråten sier at jeg sa noe fornuftig – det er sjenerøst, jeg takker for det. Det andre er at vi driver nå en salgskampanje for Dagsavisen, så kjøp Dagsavisen – så får vi helt sikkert invitasjon til julebordet. Men – alvorlig: Det er et krafttak på kreftområdet. Det gjør at vi også der ser resultater. Vi var middels; nå er vi i verdenstoppen når det gjelder overlevelse. Når det gjelder brystkreft, livmorhalskreft, tarmkreft er vi absolutt de beste – med størst sannsynlighet for å overleve. Men vi er ikke fornøyd med det, fordi det er mager trøst for den som ikke får god nok behandling, ikke får rask nok behandling, at flertallet får god og rask behandling. Derfor må vi anstrenge oss enda mer. Vi utdanner flere, vi går løs på flaskehalser, og vi gjør mer for bedre organisering. Vi ser at noen sykehus, bl.a. Stavanger sykehus og Ahus, er veldig gode på rask behandling av kreft, og da må andre sykehus som har de samme økonomiske forutsetningene, kunne lære av dem. Og så må vi fortsette med en spesialisering og arbeidsdeling som gir verdens beste kreftleger i Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg har stor respekt for velgerne. Vi møter velgerne hvert annet år i Norges land, og vi ber om tillit. Arbeiderpartiet har fått tillit, og vi forvalter den tilliten med stor respekt overfor velgerne. Det viktigste vi gjør, er hver dag å strekke oss for å nå de målene vi har satt oss. Hovedbildet er at Norge når sine mål bedre enn de aller, aller fleste andre land, noe Arbeiderpartiet har bidratt vesentlig til gjennom et langt politisk liv. En utfordring vi alle har, tror jeg, er kontrasten mellom de store linjer, helhetsbildet, og enkeltmenneskers skjebne. Det har vi sett spesielt i helsevesenet. Internasjonale sammenligninger viser at vi er blant verdens beste. Likevel er det slik at det svikter for mange enkeltmennesker. Vi har f.eks. nå tall som viser at vi sannsynligvis er blant verdens beste når det gjelder trygghet på operasjoner, men vi har et nivå av feilbehandling som fører til død på 0,3 pst. Det er en lav prosent – etter alt å dømme – internasjonalt, men det er likevel mange mennesker. Det er nesten 3 000 mennesker som dør på grunn av feiloperasjoner, feilbehandling. Selv om det er internasjonalt lavt, er det 3 000 enkeltskjebner, og det er dramatisk.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Det er ikke slik at ting blir mer ansvarlig bare man gjentar dem mange nok ganger. Det er viktig å fylle ord som «trygghet» og «ansvar» med innhold, særlig i en tid hvor stadig flere stiller spørsmål om hva handlingsregelen og oljepengebruken faktisk handler om. Jeg skal be statsministeren om å klargjøre dette noe mer. Kan han forklare Stortinget hvorfor statlige samferdselsinvesteringer skaper inflasjon, mens statlige oljeinvesteringer ikke påvirker økonomien på samme måte? Kan han forklare hvorfor det er ansvarlig økonomisk politikk å låne ut norske oljepenger i form av lavrentelån til utlandet, f.eks. til Tyskland, mens norske veiprosjekter må låne penger fra utlandet til den dobbelte rente? Det fremstår for veldig mange som ikke særlig ansvarlig. Det gjenstår å få en god forklaring på hvorfor det er slik.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Det er jo ikke riktig. Jeg står for øvrig her med Finansdepartementets eget svar på spørsmål fra Fremskrittspartiet, nettopp om de manglende sammenhenger mellom oljeinvesteringer og budsjett. Der sier departementet dette rett ut. Det er noe helt annet enn det statsministeren nettopp sa. Men fordi dette fortsatt er litt uklart for meg, skal jeg stille et annet spørsmål som kanskje kan gjøre dette klarere for de fleste av oss. Hvorfor er det ansvarlig økonomisk politikk å skyve veiinvesteringer ut i tid, for i mellomtiden å spare i oljefondet, når regjeringens egne beregninger viser at veikostnadene øker raskere enn oljefondets avkastning? Med andre ord: Det blir dyrere og dyrere å bygge veier, og det blir også dyrere i forhold til hvor mye penger vi faktisk sparer. Det fremstår for meg som om vi overlater mindre til kommende generasjoner enn det som kommer frem i alle festtalene. Kan ikke statsministeren forklare oss det?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Det er ganske mange mennesker som sitter og følger med på dette ordskiftet, og som faktisk lurer genuint på disse sammenhengene. Statsministeren kan godt velge å latterliggjøre disse spørsmål som tusenvis av nordmenn faktisk lurer på, eller han kan prøve å gi en forklaring som gjør at folk forstår hva det handler om. Derfor skal jeg stille nok et spørsmål. NRK Dagsrevyen kunne i september fortelle at Norge har gitt 230 mill. kr til Polen for å ruste opp det polske politiet. Det er kjøpt inn datautstyr som effektiviserer deres kommunikasjon, og i den polske byen Lublin har den gjennomsnittlige responstiden på få år gått ned fra 15 til 6 minutter. Det er kjempebra. Men samtidig fortviler norske politifolk, som drømmer om et slikt utstyr, og som sitter med ti år gamle mobiltelefoner. I økonomisk terminologi har det like stor pressvirkning – hvis man skal tro Finansdepartementet – om de 230 mill. kr brukes på utstyr i Polen eller om de brukes i Norge. Forklar den sammenhengen til det norske folk.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Jeg har vel hatt noen dueller med statsministeren hvor han også har beskyldt Fremskrittspartiet for å komme med uansvarlige kutt, så det er vel sånn at argumentasjonen tilpasses det debatten handler om. La meg si: Jeg er enig i at vi skal se totaløkonomien i en sammenheng. Da handler det også om hele tiden å ha et kritisk blikk på hvordan man bruker skattebetalernes penger. Da er det gjerne lurt ikke å ta noen dumme investeringer for å bøte på manglende investeringer. Et eksempel på det er det som nå skjer i forbindelse med Samhandlingsreformen, hvor 70 pst. av landets kommuner mangler tilfredsstillende datautstyr. For å imøtekomme Samhandlingsreformen, som kom litt brått på dem, har man altså måttet gå til anskaffelse av faksmaskiner. En sykepleier sa at de nå er hundre år tilbake i tid, fordi de også må bruke personell til å stå og vokte denne faksmaskinen. Den type innkjøp og investeringer gjør man, til tross for at nye IKT-investeringer vil måtte komme. Er det klok økonomisk politikk? Er det å se totaløkonomien i en sammenheng?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Det er fristende å begynne med å si til representanten Micaelsen at jeg ikke har noen ambisjoner om å bli større enn det jeg er i dag, men at jeg har store ambisjoner om å gjøre Fremskrittspartiet større enn de er i dag. Så kan jeg i grunnen si at jeg synes det mest interessante med denne debatten ligger i aggresjonsnivået, frustrasjonsnivået, fremført av regjeringspartiene gjennom disse to dagene. Helga Pedersen etterlyser det hun kaller «nødvendige avklaringer» fra de ikke-sosialistiske partiene. Vel, velgerne ser altså ut til å ha fått med seg disse avklaringene. Velgerne ser ut til å ønske seg en endring, ønske seg et skifte. Men innerst inne tror jeg også at de rød-grønne partiene har fått med seg dette, etter aggresjonsnivået å dømme. Det har vært en debatt hvor regjeringspartiene fullstendig har latt være å fokusere på egne saker og brukt all energi på litt forvrengte påstander rettet mot Fremskrittspartiet, Høyre og de andre ikke-sosialistiske partiene. Jeg har ikke tenkt å falle for fristelsen til å gå ned på det nivået i debatten. Jeg mener vi står oss på et høyt saklighetsnivå, og vi står oss på å vise velgerne hva det er vi faktisk vil. Fremskrittspartiet skammer seg ikke over å gå til valg på lavere skatter og avgifter. Også her tror jeg velgerne har forstått at det er mulig både å redusere det samlede skatte- og avgiftstrykket og satse på viktige prioriterte oppgaver innenfor velferdssamfunnets rammer. Det finnes nemlig en tredje del, som også velgerne etterlyser, nemlig kutt i byråkrati, kutt i administrasjon, kutt i unødvendige oppgaver som man bruker stadig mer av skattebetalernes penger på, og som velgerne sitter og lurer litt på hvorfor man i alle dager gjør, når andre kan løse de oppgavene på en billigere og bedre måte enn politikerne. Det kommer mye av den politiske debatten fremover til å handle om, nemlig at det finnes alternative måter å løse samfunnsutfordringene på. Jeg gleder meg til hver eneste debatt vi skal ha frem til valget, hvor vi kan få frem forskjellene på den sittende regjering og Fremskrittspartiets alternative løsninger. Det kommer vi til å fortsette med, fortsette med å fokusere på Fremskrittspartiets løsninger for frihet, for trygghet og vise det gjennom vår evne til handlekraft. Så helt til slutt, bare en kort stemmeforklaring til Venstres forslag nr. 5–14: Fremskrittspartiet kommer til å stemme for forslagene nr. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 12 og 14, og vi kommer til å stemme mot forslagene nr. 9 og 13. Bare veldig kort til forslag nr. 13: Vi er delvis enig i intensjonen i forslaget, men mener at det fremstår for generelt og vil derfor heller komme tilbake til å avgrense det gjennom et representantforslag.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Nei, Fremskrittspartiet støtter ikke forslag nr. 13.
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
22. juli-kommisjonen problematiserte betydelig avstand mellom hva politikere/regjeringen vedtar, og hva man faktisk klarer å få satt ut i livet – hvilke resultater man får, altså det man kan kalle gjennomføringskraften i det norske styringssystemet. Da er det ofte interessant å tenke gjennom: Hvordan arbeider man og tenker man for å skape god gjennomføringskraft? I de referatene som nå er offentliggjort, står det en interessant opplysning – i intervjuet med Knut Storberget – hvor kommisjonen refererer til at statsråd Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, som har et ansvar for å hjelpe statsministeren med å koordinere regjeringen, peker på at regjeringen er et beslutningsorgan og ikke et oppfølgingsorgan. Mitt spørsmål er: Er ikke dette kjernen til hvorfor man får dårlig gjennomføringskraft, hvis man ikke mener at regjeringen er et oppfølgingsorgan?
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
Jeg er glad for at statsministeren sa at man skal måles på sin måloppnåelse. La meg da stille noen spørsmål om gjennomføringskraften og måloppnåelsen til regjeringen. Det viktigste valgkampløftet til Arbeiderpartiet i 2007, i 2009 og faktisk også i 2011 var bygging av flere sykehjemsplasser. I 2007 sa man klart i valgkampen at man skulle bygge nye sykehjems- og omsorgsplasser – 12 000. I 2009 skrev statsministeren selv at man skulle sørge for 12 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger, eller mer dersom behovet var større. Fasiten er at ved utgangen av 2011 har det kommet, ifølge den beste måten å regne dette på, 944 nye omsorgsplasser – på det viktigste løftet som statsministeren har gitt de tre siste valgkampene. Hvordan vurderer han gjennomføringskraften til denne regjeringen når man altså mangler over 11 000 plasser på å nå målet for 2015?
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
Jeg er ikke i tvil om at det regjeringen har god kraft på, er omformuleringskraften sin – den er betydelig bedre enn gjennomføringskraften. Det var ikke det som ble lovd i 2007, i 2009 og i 2011 – å gi tilsagn – det var faktisk å bygge nye omsorgsboliger og sykehjem. Men la meg ta et annet spørsmål som også er viktig i forhold til gjennomføringskraft, nemlig: Hva gjør denne regjeringen med pålegg den får fra Stortinget? Det er godt dokumentert at legevakttjenesten er underbemannet og dårlig. Det ble dokumentert for regjeringen i 2008. Stortinget tok fatt i dette. Under behandlingen av Samhandlingsreformen sa regjeringen at den skulle komme tilbake igjen og fikk et enstemmig pålegg fra Stortingets helse- og omsorgskomité om å komme med dette i Nasjonal helseplan. I Nasjonal helseplan kom det ikke. Det skulle komme i forskriften til Samhandlingsreformen. Nå har forskriften vært på høring – det står ikke et ord om å styrke bemanningen på det viktigste førsteleddet i norsk akuttberedskap, legevakttjenesten. Er det en god gjennomføringskraft når det gjelder vedtak fattet i denne sal?
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
Jeg tror det kan være grunn til å minne om at det ikke er skattenivået som er avgjørende for hvor mye skatteinntekter et land får, men skattegrunnlaget. Det er hvilken økonomisk aktivitet et land har, som gir grunnlag for å ilegge skatt. Det er f.eks. land som i dag er i økonomisk krise i Europa, som har hatt et høyere formelt skattenivå enn Norge har, men fordi de har unnlatt å ta vare på ressursene i sitt samfunn – bl.a. bygge god nok innovasjon, kunnskapskraft – og fordi de har hatt skjeve skattesystemer, som gjør at de ikke får inn skatt på det skattegrunnlaget de har, eller at det går skjevt med det, får de heller ikke en god velferdsstat basert på de skattepengene, og de får mindre inn, selv om nivået i utgangspunktet er høyere. Dette er en av de viktigste grunnene for de skattelettelsene som Høyre går inn for. Det er ikke først og fremst et spørsmål om nivået på skattene, men om å fjerne og endre ting i vårt skattesystem som er dårlig. Formuesskatten er dårlig. Formuesskatten er en skatt som bidrar til at bedrifter som går med underskudd, må ta ut penger og tære på egenkapitalen sin for å betale skatt, i stedet for å bruke de pengene til å videreutvikle produkter. Det er en av grunnene til at vi nå har feil incentiver i forhold til det som er et problem, nemlig at norsk næringsliv forsker og utvikler for lite til at vi får et godt skattegrunnlag i fremtiden. Jeg skjønner at Arbeiderpartiet ikke forstår det. Det er vel kanskje også en av de viktigste grunnene til at de bør forlate regjeringskontorene. Hvis du ikke skjønner så grunnleggende ting som at når du tømmer bedrifter som går med underskudd år for år, bidrar du til at de til slutt velter. Det er slik et negativt skattesystem faktisk fungerer. En annen ting som er viktig med dette, er – det høres ut som om vi får fantastisk mye – at når vi summerer opp og sier at de løftene som ligger i vårt program, vil være maksimalt opp mot 25 mrd. kr, og at vi vil fase det inn, tilpasset norsk økonomi, ser det ut som Arbeiderpartiet har glemt at sist vi satt i regjering og senket skattene, syntes de det var så behagelig at vi hadde gjort det, at de beholdt 19 mrd. kr av den senkingen. Da er det altså 6 mrd. kr i forskjell fra det man synes er «helt fint». Hvis det var slik at det var skattenivået som var avgjørende, burde man jo ha løftet det opp med 19 mrd. kr, for da kunne man fått så forferdelig mye mer velferd for det. Da kunne vi f.eks. ha innført investeringsavgiften på nytt – som den forrige regjeringen måtte fjerne – for å bidra til bedre utvikling i norsk næringsliv. Det er fullt mulig å ha en god, balansert velferdsutvikling, skape bedre grunnlag for fremtiden og samtidig ha skattelettelser. Jeg hadde egentlig tenkt å gi en liten stemmeforklaring. Jeg kan tegne meg på nytt til det, eller kan jeg ta den raskt nå?
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
Når det gjelder forslagene fra Venstre, kommer Høyre til å stemme for forslagene nr. 5, 6, 7, 8, 10, 12 og 13. Noen forslag er det åpenbart at vi er imot. Når det gjelder forslag nr. 11, har jeg lyst til å si: Vi er egentlig for dette forslaget, men da vi laget et klimaforlik, hvor vi ble enige om akkurat dette spørsmålet, synes vi ikke vi skal bruke første vedtaksdag i Stortinget til å stille nye krav på dette området som vi ble enige om under klimaforhandlingene. Når det gjelder forslagene nr. 1–4, så stemmer vi for forslag nr. 2. Vi er for omorganiseringer og en del endringer både innenfor riksveiinvesteringer og jernbane, men vi er ikke sikre på at det er Statnett – statsforetaksløsningen – som er svaret på disse spørsmålene, og derfor stemmer vi imot det.
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
Jeg registrerer at noen mener at vi har veldig høye skatteforslag, og noen mener vi har puslete skatteforslag. Jeg tror sannheten er at vi har akkurat passe skatteforslag – akkurat passe i den forstand at de skal ha en betydning når det gjelder hvilken effekt de har i økonomien, ved å gjøre skattegrunnlaget vårt mer robust, gjøre velferden i fremtiden mer robust, fordi de vil sørge for at både arbeidsmarked og næringslivet kommer til å fungere bedre i årene fremover. Vanligvis skryter regjeringen av hvor mye penger de har brukt på alle områder, men her forsøker man å si at handlingsrommet har vært utrolig lite. Sannheten er vel at – ifølge de tallene vi har – det etter at prisstigningen er tatt vekk, brukes 257 mrd. kr mer på statsbudsjettet. Så kan man ha en litt pessimistisk eller fatalistisk holdning til at alle utgifter må stige like mye som de har gjort før. Jeg tror f.eks. at hvis vi hadde gjennomført vår politikk for å få flere funksjonshemmede ut i arbeidslivet, hadde vi hatt mindre trygdeutbetalinger som en konsekvens av det. Hvis vi hadde sørget for at flere innvandrere ble bedre integrert med våre integreringstiltak, hadde vi fått både større skatteinntekter og mindre utgifter knyttet til dette. Det ville også gitt oss et bedre grunnlag. Hovedgrunnen til at jeg tegnet meg på talerlisten var Helga Pedersens spørsmål: Hvorfor vil dere fjerne eugeniske indikasjoner som et selvstendig grunnlag i abortloven? Hva betyr det? For det første: Det betyr at eugeniske indikasjoner, sammen med de andre vilkårene, vil være et grunnlag for å kunne få ta abort. Det som den parlamentariske lederen for Arbeiderpartiet behendig unnlot å sitere, er § 2 b), som slår fast at abort tillates etter uke tolv dersom «svangerskapet, fødselen eller omsorgen for barnet kan sette kvinnen i en vanskelig livssituasjon.» Det er klart at hvis du får et sterkt funksjonshemmet barn, vil det være en betydelig indikasjon på at det blir en vanskelig livssituasjon. Men grunnen til at jeg mener at vi skal fjerne det – og Høyre har ment dette siden 1990-tallet, da vi hadde en god debatt om dette knyttet til vårt prinsipprogram, så dette er ikke noe nytt – kan illustreres med et eksempel: Noen av dem som er til stede her – det er ikke alle som har vært her like lenge som meg – husker miljøvernminister Guro Fjellanger i sentrumsregjeringen. Hun var en oppegående minister i en norsk regjering som har ryggmargsbrokk – som er en eugenisk indikasjon som gir abortgrunnlag i Norge. Det er klart det svir for funksjonshemmede mennesker at de er grunnlag for abort. Det svir for barn og ungdom med Downs syndrom å vite at de er et selvstendig grunnlag for å bli abortert vekk. Det er et signal jeg ikke synes at det norske samfunnet skal gi til mennesker med funksjonshemminger. Vi skal ta vare på kvinnene, og vi skal ta vare på familien, men vi skal ikke fortelle mennesker som kan leve et godt og rikt liv i vårt samfunn, at egentlig er dere et abortgrunnlag.
Erna Solberg (Høyre), 2012-10-05:
Jeg har nettopp svart på hvorfor vi mener at det er riktig å gjøre. Vi mener at for de svakeste i vårt samfunn er det veldig uheldig – det er faktisk veldig belastende – å vite at de i vårt samfunn regnes som et selvstendig abortgrunnlag. Det går for oss på menneskeverd. Men så gjorde Marianne Marthinsen det samme som Helga Pedersen gjorde. Hun tok bare utgangspunkt i § 2 a) i abortloven og ikke i § 2 b) som sier at man kan tillate abort etter uke tolv dersom: «… svangerskapet, fødselen eller omsorgen for barnet kan sette kvinnen i en vanskelig livssituasjon» Den har ingen ting med psykiske plager å gjøre. Den har faktisk med den totale livssituasjonen for en familie å gjøre. Selvfølgelig kan et alvorlig skadet barn være en belastning for en livssituasjon. Det er krevende, men vi lar i alle fall være å sette merkelapper på de svakeste i vårt samfunn som en egen legitim grunn til at de skal aborteres.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
«Det står ikke til troende når Arbeiderpartiet igjen og igjen og igjen snakker i store bokstaver om at de akter å gjøre noe med de høye lederlønningene». Det er ikkje Kristeleg Folkeparti som seier dette, det er Dagsavisen som seier det i sin leiar i dag, på bakgrunn av bl.a. det spørsmålet eg stilte Helga Pedersen, parlamentarisk leiar i Arbeidarpartiet, i går. Eg synest Pedersen svarte ærleg og godt. Ho sa det var uakseptabelt, og at lønnsnivået i Entra er for høgt. Vidare i leiaren i Dagsavisen står det: «Kan ikke Arbeiderpartiet gjøre jobben gjennom formelle kanaler, så får noen snakke sammen». Det er ein arbeidsmåte som Arbeidarpartiet er vel kjent med. Etter at regjeringa går inn i sitt åttande år – når vi ser ei utvikling – da er mitt spørsmål til statsministeren: Kva er framgangsmåten nå for å få gjort noko med dette, og for at dei orda regjeringa kjem med, skal bli reelle?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Representanten Brekk er bekymra for EU/EØS-spørsmålet. Ja, det er vel eit av dei spørsmåla der eg har lita bekymring, for same kva for regjering me kjem til å få etter valet i 2013, trur eg nasjonalforsamlinga kjem til å følgje Kristeleg Folkepartis politikk på dette området. Det er eit tydeleg ja til EØS, og det er eit nei til EU. Det blir teikna eit tydeleg bilete – om det framleis blir eit raud-grønt styre, eller om det blir ei ny ikkje-sosialistisk regjering. Så det er eit område der ein trygt kan vite kva som er føringane frå Kristeleg Folkeparti. Denne debatten synest eg har vore god. Det som har vore tydeleg, er at regjeringspartia snakkar veldig mykje om kva dei har gjort. Så snakkar dei veldig mykje om kva Framstegspartiet eventuelt kan kome til å gjere, og lite om kva dei vil gjere sjølve. Eg har opplevd forståing for Kristeleg Folkepartis strategiske val, ja, faktisk frå så å seie alle partia her. Det er forståing for at Kristeleg Folkeparti ikkje kan seie ja takk til å sitje på tribuneplass og sjå på fire nye raud-grøne år. Da er vårt alternativ å seie ja til å vere ei løysing med ei ny ikkje-sosialistisk regjering, ei ny regjering som må styrkje familiane og valfridomen deira, som må satse på fattigdom både heime og ute, som må prioritere dei eldre, realisere verdigheitsgarantien og kjempe mot sorteringssamfunnet. Representanten Dagfinn Høybråten kommenterte Kjersti Toppes veldig gode innlegg, der ho bl.a. sa at det kjem ei eiga stortingsmelding. Når eg no ser på helseministeren – nei, eg beklagar, det gjer eg ikkje no lenger – men når eg ser på den tidlegare helseministeren, vil eg seie at dette er ein debatt som Kristeleg Folkeparti ser veldig fram til. Eg trur at dette er krevjande og vanskelege problemstillingar, og me skal ha respekt for ulike ståstader. Men nettopp det at me får ei eiga stortingsmelding der me får lagt fram alt, synest Kristeleg Folkeparti i seg sjølv er veldig bra, sjølv om me ikkje deler dei konklusjonane som Arbeidarpartiets stortingsgruppe bl.a. har offentleggjort. Eg skal avslutte med vår stemmegiving. Me stemmer for forslaga nr. 6, 7, 8, 10, 11, 12, 13 og 14 frå Venstre. Når det gjeld Framstegspartiets forslag, har me vurdert forslaga nr. 3 og 4, men fordi «tilsvarende Statnett SF» er teke med i dei formuleringane, vel vi ikkje å støtte forslaga frå Framstegspartiet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Siden statsministeren uttrykte så stor glede over Dagsavisen, har jeg tatt den med her. Der insisterer hans ferske helseminister på å friskmelde Helse-Norge. Nå er vel denne regjeringen kommet i en fase hvor den betegner det meste av den kritikk som reises mot den, som svartmaling. Men statsministeren sa noe som er fornuftig – kunnskap om det som ikke svikter, er grunnlaget for å handle. I går skrev Aftenposten om en fersk rapport fra Statens strålevern som viser at det svikter i norsk kreftomsorg. Sykehusene mangler kreftleger. Flere av de strålemaskinene som brukes ved kreftbehandling, er gått ut på dato. Det fører til dårligere behandling, dårligere diagnostisering, lengre ventetider. Og statsministeren har jo hatt brave løfter tidligere om ventetid når det gjelder kreft. Når kommer det krafttaket mot kreft som dette landet trenger, og som Bondevik I-regjeringen satte i gang – som har gitt oss «gode» dødelighetstall – men som nå er i ferd med å stoppe helt opp?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Jeg er enig med statsråden i at vi skal ha høye mål når det gjelder utvikling og bistand. Det er jo hyggelig at den nåværende regjering har nådd énprosentmålet, som første gang ble nådd da Kristelig Folkeparti hadde bistandsminister Reidun Brusletten på 1980-tallet. Det som jeg er mest stolt av når det gjelder Kristelig Folkepartis innsats i regjering, er at uansett hvem vi har samarbeidet med i regjering eller i opposisjon, så har vi alltid stått for og fått til økt innsats for verdens fattige. Det kan statsråden regne med også vil være Kristelig Folkepartis varemerke i årene framover, uansett i hvilken konstellasjon vi vil samarbeide. Men det som er problemet, er at under denne regjeringen og med SV i lederposisjon i bistandspolitikken, har man fått inn en gjøkunge i bistandsbudsjettet som heter regnskogsmidler, og som har fortrengt innsatsen og økningen i innsatsen når det gjelder klassisk bistand innenfor helse og utdanning slik at den andelen har gått ned. Hva vil SV gjøre med det?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
La meg innledningsvis bemerke at Stortinget fikk en interessant opplysning i Kjersti Toppes innlegg. Hun opplyste at spørsmålet om endringer i bioteknologiloven vil bli lagt fram for Stortinget i form av en melding. Det er en god nyhet, fordi det gir både regjering og storting anledning til å tenke seg om, før man gjør de drastiske endringene som er på trappene. Hvis man i tillegg følger representanten Toppes råd, kan det bli adskillig bedre enn fryktet. Jeg må si – da jeg lyttet til debatten – at jeg tror denne anklagen for manglende handlekraft som er rettet mot regjeringen og regjeringspartiene, må ha truffet midt i solar plexus. Jeg vet ikke om det er et parlamentarisk uttrykk, men nå ble det nå sagt. Man blir så febrilsk i å slå tilbake at man tar æren for absolutt alt som er bra i det norske samfunnet. Representanten Svein Roald Hansen gikk vel lengst i å liste opp rubbel og bit av offentlige reformer de siste 10–15 årene som ikke hadde kommet på tale hvis det ikke hadde vært for sosialdemokratiet. Det minner meg litt om mine kolleger i Sverige, dvs. Svein Roald Hansens kolleger i Sverige, som ville ta patent på den nordiske modellen og søkte Patentstyret om det. Så unyansert er ikke dette. Jeg kan berolige de rød-grønne representantene i salen: De er ikke uten handlekraft. De har mye handlekraft, men de bruker den feil – det er det som er problemet, sett fra Kristelig Folkepartis side. Man har brukt denne handlekraften til å fjerne K-en for kristendom i KRL-faget, man har fått lagt ned en lang rekke flotte, ideelle institusjoner på grunn av overdreven bruk av anbud og markedsløsninger på et område det ikke passer, og man har radert vekk mye av det vernet om ufødt liv som Kristelig Folkeparti fikk til i bioteknologiloven i forrige periode. Hvis representanten Kolberg og hans kolleger er overrasket over at det gjør inntrykk på Kristelig Folkeparti, blir jeg litt forundret. Da kjenner de oss dårlig. Disse og en rekke andre saker – jeg kunne nevnt ekteskapsloven osv. – har gjort et dypt inntrykk på Kristelig Folkeparti, våre medlemmer og våre velgere. Hvis de leter etter en forklaring på at vi ønsker en ny regjering, der vi kan sette vårt preg på politikken, har de noe av svaret her.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Jeg mener at vi nå på dette tidspunktet kan slå fast at denne debatten viser veldig tydelig at den rød-grønne regjeringen er samlet, og at den har vilje og energi til å gå videre. Allikevel opplever vi at det retorisk blir spurt: Hva er det dere nå kan klare på tolv år som dere ikke har klart på syv? Svaret på det mener jeg det er viktig at kommer fram i denne debatten, fordi de resultatene som denne regjeringen kan vise til, vil jeg påstå – kanskje noen smiler av det, men da vil jeg gjerne ta en debatt rundt det – har ført til en gullalder for Norge, først og fremst som resultat av en veldig sterk og tydelig politisk styring, som har hatt ett mål, og det er å sikre det enkelte menneskes sosiale trygghet i hverdagen. Jeg vil påstå – og det kan det hende det også smiles av – at Stoltenberg-regjeringene har styrket Norges sosialdemokratiske utvikling på en slik måte at vi står bedre rustet enn noen gang til å kunne si at vi trygger velferden for den neste generasjonen. De resultatene som regjeringen kan framvise, legger jeg merke til at opposisjonens fremste talspersoner i denne debatten ikke tør å si at er feil. Det er ikke slik at høyrepartiene sier at disse resultatene er noe som har skadet oss, eller er en gal utvikling. Nei, man trykker resultatene til sitt bryst og så sier man: Men allikevel er Norge ikke dynamisk nok og ikke sterkt nok til å møte de utfordringene vi står overfor. Det vil jeg si er en politisk brist i en argumentasjon fra en opposisjon som nå tar mål av seg til å overta regjeringsmakten i Norge. For hva er det vi ser på den andre siden? Det har denne debatten tydelig vist, det var den sjansen de hadde her i denne sal til fundamentalt å kunne si at vi står samlet. Nei, det andre hovedtrekket i denne debatten er det motsatte: Opposisjonen er ikke samlet. Den spriker på alle vesentlige områder når den nå tar mål av seg til å bytte ut vår regjering med en tydelig høyredominert regjering. Hva er det alvorligste? Jo, det er selvfølgelig spriket innenfor den økonomiske politikken. Det har vært snakket mye om det. Det er et element i dette som jeg vil bruke det siste minuttet mitt til å kommentere, og det er dette forsøket fra høyrepartiene spesielt – og nå snakker jeg om høyrepartiene spesielt, Fremskrittspartiet og Høyre – på å late som om skattelettelser er en gratissak, at du bare kan kjøre på med skattelettelser uten at det koster noe annet sted. Alle undersøkelser og vitenskapelig forståelse av samfunnsutvikling viser nemlig at det er to måter å håndtere velferdsfinansiering på: Den ene er å ha et tilstrekkelig høyt skattenivå, den andre er å ha et lavt skattenivå så folk kan betale selv. Men det siste fører nemlig til en skjevfordeling i samfunnsutviklingen, slik at samfunnets økonomiske og sosiale stabilitet blir undergravd. Dette er det vesentligste spørsmål vi står overfor, og jeg sier: Er det virkelig nødvendig at Norge, med dette utgangspunktet, skal starte en slik samfunnsutvikling – som er helt unødvendig? Det er saken.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Når det gjelder den økonomiske politikken, slik vi har hørt den, så viser jeg til hva statsministeren nettopp sa. Representanten Sanner beskytter ikke Fremskrittspartiets økonomiske forståelse. Hvorfor gjør han ikke det? Nei, for han vet at det er en umulig politikk å gjennomføre. Det er blitt demonstrert i denne salen og er en av de viktige tingene – som statsministeren helt riktig pekte på – det er nødvendig å avklare før vi går til valg. Det vil være det virkelig gode å gjøre, hvis dere klarer det – jeg tror ikke det. Det er det ene. Så er det det med skatt. Nei, det er ikke gratis, og alle undersøkelser viser også at Fremskrittspartiets teori om at skattelettelser gjør velferdsstaten mer dynamisk, er feil: Den blir dyrere. I USA er indeksen fra vugge til grav 23 pst. dyrere hvis man skal opprettholde de samme velferdsordningene. Det er Fremskrittspartiets modell.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Utviklingen i helsevesenet er selvfølgelig alltid en utfordring. Det store bildet er jo at stadig flere behandles bedre, på en effektiv og god måte. Det er hovedbildet. Det betyr ikke at det ikke er tunge utfordringer knyttet til dette, men jeg tror ikke – i motsetning til min kollega her – at det er mulig å løse bare gjennom ideologisk privatisering. Det går et veldig viktig skille mellom oss og høyresiden på dette punktet, fordi høyresiden så fundamentalt – av ideologiske grunner – vil føre til privatisering. Og det finnes ingen eksempler fra land som har et privatisert helsevesen, på at byråkratiet er mindre, eller at effektiviteten er bedre. Tvert imot: Det blir dyrere for den enkelte, og det skaper sosiale og helsemessige klassedelinger, som Norge ikke fortjener. Der går det et veldig viktig skille mellom høyre- og venstresiden i norsk politikk, og jeg er glad for at jeg representerer venstresiden.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
For det norske sosialdemokratiet har det historisk, og i dag, vært veldig viktig at familien har det bra. Svaret på spørsmålet er ja, familien er en veldig viktig del av hele vår tenkning om hvordan samfunnet skal være organisert og plassert, og det er veldig tette forbindelser mellom Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet i synet på familien. Derfor har jo Arbeiderpartiet brukt statsmakten og den politiske styringen for å styrke familiens situasjon og posisjon i samfunnet – med henvisning til alle de ordningene som er gjennomført her i denne salen, gjerne også sammen med Kristelig Folkeparti og andre. Men sosialdemokratiet har også her vært motor. Og det har også hatt den fine siden ved seg – ved siden av at det har skapt likestilling, trygghet for familien – at det har vært forutsetningen for den økonomiske utviklingen, én av de viktige basene. Det er det ikke alle som forstår, men det har vært en avgjørende forutsetning for å klare det, og det er ganske merkelig at høyresiden ikke har sett den dimensjonen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Det er selvfølgelig bra hvis familiene kan bruke mer tid sammen. Men det som kommer til å utfordre det – i Norge og i hele den vestlige verden – er det kommersielle presset. Det er det som kommer til å bli utfordringen. Hvis du skal holde familien sammen, kommer presset på familien til å øke hvis du ikke har fellesskapsløsninger som skaper grunnlaget for den tryggheten. Det var det jeg snakket om i innlegget mitt, og det er det som skiller denne salen i to, nemlig: Hva skal være hovedutviklingen i det norske samfunn når det gjelder forholdet mellom markedsstyring og politisk styring? Ingen skal klare å forklare for meg at ikke politisk styring er fundamentet for en god familiepolitikk. Markedet kommer aldri til å ta hensyn til familiens ve og vel og sosiale trygghet. Det er det bare politisk styring fra Stortinget som kan klare, og dessverre ser det ut som at Kristelig Folkeparti har valgt gal side på det punktet.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
Først det jeg vil kalle en merknad. Den går ut på at noen av Høyres representanter, sist nå representanten Flåtten, har sagt at jeg var fornærmet over kritikken fra opposisjonen. Representanten Sanner karakteriserte statsråd Schjøtt-Pedersen som propagandaminister. Jeg bare noterer at opposisjonen har behov for å bruke den slags karakteristikker, og sier at det kanskje ikke er nødvendig å gjøre det i et forsøk på å komme på offensiven. Man kan heller holde seg til den saklige, politiske debatten, spesielt i denne salen. Så til det som var Flåttens resonnement om at det er nødvendig å ha verdiskaping for å kunne finansiere velferdsgodene. Det er en selvfølgelig ting å si, som jeg er veldig enig med Flåtten i. Det som imidlertid er bristen, slik jeg bedømmer det, er når Flåtten sier at vi har de nye ideene, mens regjeringen er servil og ikke forstår problemstillingen. Det er det jeg rett og slett ikke begriper. For det første har verdiskapingen i Norge aldri vært så høy i Norges moderne historie som det den har vært nå. Bruttonasjonalproduktet har økt mer enn i alle andre land i Europa. Eksporten har økt med 34 pst. Vi så nettopp de nye undersøkelsene som viser at næringslivet utenfor oljesektoren også går veldig godt. Det betyr selvsagt ikke at vi ikke skal ha respekt for det presset som norsk næringsliv er utsatt for – det er klart vi skal ha det. Det som Flåtten tok opp, nemlig det man kaller for todelingen i forholdet mellom oljeindustrien og annen industri, er en utfordring. Det respekterer vi fullt ut – selvsagt. Men det løses ikke ved å redusere formuesskatten. Det handler om helt fundamentale strukturer i samfunnet, bl.a. det som jeg aldri forstår at høyrepartiene ikke tar inn over seg, nemlig at fleksibilitet og dynamikk i samfunnet, som er en forutsetningen for et godt næringsliv, krever en god offentlig sektor. NHO har forstått det. Derfor sier aldri NHO et vondt ord om utviklingen av offentlig sektor. Nettopp fordi de forstår at uten velferdsordningene i den offentlige sektoren, får de ikke dynamikken. Men her angripes det altså, og jeg vil si at det er det som er det fundamentale angrepet på verdiskapingen, ikke formuesskatten.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Nå har vi nettopp hørt statsministeren påstå en masse ting rundt den økonomiske politikken til regjeringen, men som finansministeren ikke på noen skriftlige spørsmål fra Fremskrittspartiet har klart å dokumentere. Det blir en interessant statsbudsjettrunde vi får de neste månedene. På samme måten kommer representanten Kolberg med påstander om opposisjonen som er stikk motsatt av det representanten Micaelsen fra Arbeiderpartiet sa i går, for da var plutselig opposisjonen svært samlet og ville føre en uansvarlig politikk. I dag er opposisjonen svært splittet og vil føre en uansvarlig politikk. Her henger ikke argumentene sammen med virkeligheten. Jeg vil også minne om at skatteøkninger heller ikke er gratis; noen må betale for dem, og det er folk flest og norsk næringsliv. Da er spørsmålet: Ser ikke representanten Kolberg at det å ha høye skatter på inntekter, høye skatter på bedriftenes overskudd, betyr noe for hva slags lønnsomhet det er for næringslivet i Norge, og at investeringene, når man har et sertifikatsystem med Sverige som gjør at vindkraften har dårligere betingelser i Norge enn i Sverige, kan gå ut av landet istedenfor å realiseres i Norge?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-05:
Det er ikke vår politikk.
Arve Kambe (Høyre), 2012-10-05:
Det som Høyre, Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Venstre er enige om, er å slippe alle gode krefter til, enten det er i det private, kommunale eller statlige. Et eksempel på det ser vi i helsepolitikken. I 2012 er det 280 000 mennesker i helsekø. Det er 80 000 flere enn da den rød-grønne regjeringen overtok. I dag får vi vite at Helse Vest har sagt opp en avtale med Curato – en avtale som gjorde at engstelige damer som hadde fått påvist mistanke om brystkreft, kunne gå ned dit rett etterpå – med én times eller en halv dags varsel. Men nå har regjeringens politikk ført til at de i stedet må vente i kanskje fire uker på grunn av privat allergi. Regjeringen har manglende gjennomføringskraft når det gjelder tryggheten i folks hverdag. Arbeiderpartiet og de rød-grønne har snart hatt flertall i åtte år. Hvordan i alle dager skal dere klare å få ned helsekøene på fire år når dere ikke engang har vært i nærheten av det på nesten åtte?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Det var store ord fra representanten Kolberg om de dramatiske forskjellene i de politiske alternativene han beskriver. Vi oppfatter mye om hva representanten Kolberg ikke ønsker, men veldig lite om hva hans alternativ egentlig ønsker selv, så jeg ønsker å spørre mer om det. Man snakker om fellesskap, men hva er fellesskap? Den rød-grønne regjeringen har jo fjernet familiedepartementet, familieministeren. Ordet «familie» ble brukt null ganger i trontalen. Man angriper stadig ordninger som legger til rette for at familier kan bruke tid sammen, og man snakker til stadighet om at småbarnsforeldre jobber for lite og er for mye sammen med familien sin. Så mitt enkle spørsmål til representanten Kolberg er: Er familie en del av de såkalte fellesskapsløsningene, eller er familieliv en trussel mot fellesskapsløsningene?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Det er en interessant avklaring som Kolberg her kommer med, når han slår fast at familien er en del av fellesskapsløsningene. Det er også riktig som det blir sagt, at Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet har vært enige om oppbyggingen av deler av den familiepolitikken – ikke minst utbyggingen av full barnehagedekning. Der har vi for øvrig fortsatt en jobb å gjøre framover, for det er jo med på å gi familien fleksibilitet, mulighet og valgfrihet. Men hvis man skal ha den valgfriheten, må man også ha noe å velge mellom. For hvis man bare bygger opp barnehageplasser uten å gi mulighet for valgfrihet, ender vi opp med at familien svekkes fordi man får mindre tid sammen, selv når man mener at man har behov for det. For å presisere mitt spørsmål vil jeg stille det på en annen måte: Er det en trussel mot samfunnet og fellesskapsløsningene hvis foreldre og familier bruker mer tid sammen, eller er det en positiv mulighet?