Siri A. Meling (Høyre), 2005-02-18:
Arbeidet med supplering av Verneplan for vassdrag har vært en omfattende prosess. Det er en sakstype som får fram et sterkt engasjement fra ulikt hold, både fra dem som mener at vern er det eneste virkemiddelet for å bevare et representativt utvalg av norsk natur, og fra dem som er opptatt av frihet for grunneiere til å nyttiggjøre seg det eiendom og ressursgrunnlag har å by på av muligheter. Disse vil ofte oppfatte vern som en sterk inngripen i sine rettigheter, rettigheter de oppfatter som en selvfølge for en privat eiendomsbesitter. Vi skal ha respekt for engasjementet hos alle parter og en ydmykhet for deres følelser og synspunkter. Det er spesielt ett aspekt som har vært framme i denne saken som jeg vil si har vært meget uheldig, nemlig det faktum at de fleste aktører ikke nødvendigvis har en motvilje mot å verne vannstrengen i vassdraget, men er skeptisk til det de oppfatter som et arealvern i tilknytning til vernevedtaket. Dette synspunktet har jeg møtt fra flere hold, og jeg er derfor glad for de presiseringer et flertall i komiteen har gjort, og som Høyre stiller seg helhjertet bak, i forhold til hva vern etter vannressursloven egentlig innebærer, nemlig et vern primært rettet mot kraftutbygging. Dette innebærer at vern ikke gjelder tiltak som kun berører landareal i nedbørsfeltet. For øvrig støtter Høyre departementet i den presiseringen som gjøres i forhold til at vernet ikke skal tolkes så strengt at det legges vesentlige begrensinger på enhver type aktivitet i verneområdet, som også sakens ordfører var inne på. Jeg har lyst til å henvise til flertallets omtale av differensiert forvaltning, nemlig at der det ikke er registrert spesielle verneverdier, skal det i utgangspunktet ikke legges større begrensninger på bruken enn det som gjøres i vassdrag som ikke er vernet. Dette er noe kommunene selv definerer nærmere i sine vassdragsplaner. De rikspolitiske retningslinjene for vernede vassdrag legges til grunn for planlegging bl.a. etter plan- og bygningsloven langs vassdrag som er vernet, og det er kanskje først og fremst disse en rekke grunneiere og lokalmiljøer har en skepsis til i forhold til mulighetene for å utnytte ressursene i og langs vassdrag. Dette gjelder bl.a. den skepsisen som har vært omkring vern av Bjerkreimsvassdraget i Rogaland. Bjerkreim er en stor jordbrukskommune, og store jordbruksarealer grenser til vassdraget og dets tilhørende nedbørsfelt. I Bjerkreim mener man lokalt å kunne ivareta verneinteressene med et belte smalere enn 100 meter på begge sider av vassdraget, av hensyn til nettopp jordbruksinteressene. Her er det verdt å merke seg at et flertall som Høyre er en del av, understreker at disse gjeldende bestemmelser ikke skal tolkes som et arealvern på 100 meters bredde på hver side av vassdraget. Det er kommunen som skal utarbeide planer for forvaltningen langs vassdraget, det skal være rom for lokale tilpasninger så lenge dokumenterte verneverdier direkte knyttet til vassdraget ivaretas. Og de rikspolitiske retningslinjene omtaler et belte på inntil 100 meter, avhengig av topografi og verneverdi. Om Bjerkreim kommune ønsker et smalere belte, på f.eks. 30 meter, som i dagens kommuneplan, og legger dette til grunn for sin forvaltning av vassdraget, gjør den i utgangspunktet ikke noe feil i forhold til gjeldende regelverk og signaler fra et flertall på Stortinget i denne saken – så lenge det tas hensyn til topografi og dokumentert verneverdi. En lokal forvaltningsplan skal godkjennes av fylkesmannen, og jeg regner med at signaler fra et flertall på Stortinget tas til etterretning, gjennom departementet til fylkesmannembetet, i forhold til hvordan vassdragsvernet er å oppfatte, samt hvordan fortolkningen av de rikspolitiske retningslinjene er ment å være. Regjeringen er da også anmodet om å gjennomgå praktiseringen av de rikspolitiske retningslinjene for vernede vassdrag, slik at retningslinjene og bruken av disse evalueres i forhold til vernets hensikt, og for å sikre en likebehandling fra et vassdrag og fylke til et annet. Jeg er spesielt glad for at et bredt flertall stiller seg bak åpningen for konsesjonsbehandling av småkraftverk på inntil 3 MW i Bjerkreimsvassdraget og 1 MW i øvrige vernede vassdrag i denne omgang. Småkraftutbygginger med dagens teknologi og miljøvennlige løsninger gjør at vi kan få fram gode prosjekter som ikke reduserer verneverdien i vassdrag på en vesentlig måte. Vi trenger denne type småkraft for å styrke energibalansen generelt med ren og fornybar energi på den ene siden, og på den andre siden kan denne type prosjekter bidra – og bidrar – til å sikre inntektspotensialet i distriktene.