Alvhild Hedstein (Venstre), 2009-06-04:
Odelstinget sluttbehandler i dag en sak som har gått over veldig mange år. Det var vel sentrumsregjeringen som nedsatte Odelslovutvalget, med utvalgsleder Falkanger. Arbeidet fortsatte under Stoltenberg I-regjeringen, og under Bondevik II-regjeringen fikk utvalget, under Venstres ledelse av Landbruksdepartementet, et utvidet mandat til også å vurdere selve odelsretten. Grunnen til dette er jo at de fleste vestlige nasjoner for lengst har fjernet odelsretten. Da Odelslovutvalget leverte sin innstilling, var denne delt i forhold til selve odelsretten. Et flertall ønsket å beholde den, mens et mindretall – inkludert utvalgsleder, professor Falkanger – ønsket å fjerne odelsretten, men beholde åsetesretten. På et mer folkelig språk innebærer det å fjerne arverekkefølgen til gården, men beholde den retten som man kan kalle en arverabatt for å drive en gård, en avgjørende rett for at det skal være mulig å overta en gård innen familien. Venstre støtter dette utvalgets mindretallssyn. I en liberal, demokratisk stat mener vi at det ikke skal være arv og genetikk som avgjør et menneskes muligheter. Jeg kan være fristet til å låne Sosialistisk Venstrepartis slagord: «Ulike mennesker. Like muligheter». For Venstre er det et ideologisk og prinsipielt standpunkt at posisjoner ikke skal gå i arv. Odelsretten var jo i sin tid en god måte å organisere køen av arvinger og slektninger på som gjerne ville overta noe av det aller mest verdifulle en kunne ha, nemlig en gård. I dag er køen borte, og derfor mener Venstre det er på tide å fjerne det kølappsystemet odelsretten innebærer. I tillegg til det rent prinsipielle er det også landbrukspolitiske argument for å fjerne selve odelsretten. Dagens odelsrett kan hindre at de mest motiverte får muligheten til å leve av og bo på en gård. Anslagsvis 80 pst. av landbrukseiendommene med dyrket jord og store skog- og utmarksområder er i dag odelsjord. Det innebærer at det gjennom fødsel er en svært snever krets av personer som får en fortrinnsrett til disse verdiene, og det er vanskelig for andre å få kjøpt en landbrukseiendom. Etter Venstres syn er dette et direkte hinder for å rekruttere motiverte og nytenkende mennesker til en næring som dessverre mange steder forvitrer. Venstre er overbevist om at det landbruket og distriktene trenger, er motiverte og virkelystne mennesker som er drevet av lyst, ikke plikt. Odelsretten har etter Venstres syn gått ut på dato. Jeg skulle derfor ønske at vi dag hadde en grunnleggende debatt om odelsloven som ikke bare dreier seg om flikking på og justeringer av dagens lov, men om loven, slik hovedinnretningen er, spiller en ønsket rolle i et moderne samfunn. Etter Venstres syn gjør den ikke det. Mange av de såkalte fordelene som flertallet, som vil beholde dagens lovgivning, påberoper seg, kan utmerket godt ivaretas på en prinsipielt riktigere og en mer systematisk og effektiv måte gjennom andre virkemidler, som f.eks. konsesjonsloven og åsetesretten i dagens odelslov, som Venstre vil beholde. Hvis odelsretten hadde blitt opphevet, ville bøndene fått nøyaktig de samme rettighetene som i dag. I tillegg ville de fått en rett til: retten til å disponere over sin eiendom på samme måte som alle andre, til selv å bestemme hvem som skal overta gården etter dem. Venstre vil derfor stemme imot romertall I §§ 1–50 og §§ 58–79. I tillegg vil forslaget, som jeg tar opp på vegne av Venstre, om å avvikle statlig boplikt og gi kommunene adgang til å innføre boplikt i hele eller deler av kommunen, styrke lokaldemokratiet og gi en mer aktiv bosettingspolitikk for de landbrukseiendommene som i all hovedsak er et sted å bo.