Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2003-12-12:
Budsjettet for forskning og utdanning er veldig godt. Det inneholder svært viktige elementer, som fullfinansiering av Kvalitetsreformen og en forskningssatsing. Arbeiderpartiet fortjener ros for god samarbeidsånd i komiteen, men når representantene Nielsen og Bjørnstad mener at de har bidratt til å stoppe høyredreiningen, må jeg vel i anstendighetens navn få lov til å kommentere at det er vanskelig å se at en omprioritering på 0,7 pst. av et budsjett skulle være en bråstopp for Regjeringas politiske linje. Nødvendigheten av fullfinansiering av Kvalitetsreformen i høyere utdanning er åpenbar. Ved de aller fleste høyere utdanningsinstitusjoner avlegges det bare omtrent halvparten så mange vekttall – eller nå studiepoeng – som normert. Tilbakemeldinger fra studenter har gjennom mange år vært at bl.a. oppfølginga er for dårlig. Kvalitetsreformen er et svar på de utfordringene norsk høyere utdanning møter, sett fra både studentenes og institusjonenes ståsted. Mye av kjernen i Kvalitetsreformen er tettere oppfølging gjennom studiet, at studielengden forkortes, og at intensiteten øker – alt dette for å bedre kvaliteten på høyere utdanning. Det vil kreve mye av utdanningsinstitusjonene, men det vil også kreve mye av studentene. Nettopp det at Kvalitetsreformen fullfinansieres i dette budsjettet, gjør det forsvarlig nå å gå inn for det forslaget som Arbeiderpartiets forhenværende utdanningsstatsråd Trond Giske fremmet i budsjettforslaget fra regjeringa Stoltenberg for 2002, om konvertering av studiestøtta. Det er nå også et bredt politisk flertall for denne omlegginga. Omlegginga av studiefinansieringa gjør at hele stipendandelen på 40 pst. gjøres avhengig av avlagte studiepoeng. I dag er denne andelen 15 pst. Dette er en omlegging som skapte debatt da den ble fremmet i Regjeringas budsjettforslag for 2004, men likevel langt mindre debatt enn det ble for to år siden. For to år siden var jeg en av dem som kritiserte forslaget, nettopp under henvisning til at forslaget kom før Kvalitetsreformen var finansiert og iverksatt, og at tettere oppfølging og kortere studieløp dermed ikke var satt i gang. Da var det heller ikke rimelig å forvente mer vekttall- eller studiepoengproduksjon av studentene. Nå er altså situasjonen en annen. Det gjenspeiles også i den offentlige debatten om dette. Jeg mener det er forsvarlig å innføre en konverteringsordning der hele stipendandelen gjøres avhengig av avlagte studiepoeng, og jeg skal forklare premissene for det standpunktet. Konverteringsordninga får ingen konsekvenser for studenter i studietida. Hele studiestøtta betales ut under studiene på samme måte som nå. Det er altså ikke studenter, men ferdig utdannede, som eventuelt får mer lån. Rammen for avlegging av studiepoeng er åtte år. Man har altså ikke én sjanse som man må lykkes med – hvis ikke får man alt omgjort til lån. Det vil i praksis si at ferdige studenter kan være kommet over i tilbakebetalingsfasen før all konvertering fra lån til stipend har funnet sted. Gjelda kan altså reduseres etter at man er kommet over i tilbakebetalingsfasen. I tillegg har Regjeringa lagt inn en svært viktig forutsetning, nemlig å opprettholde alle sosiale ordninger i Lånekassa, slik at studieforsinkelser, eksempelvis på grunn av sykdom eller fødsel, ikke fører til manglende konvertering. Stipendordninga er en regelstyrt ordning, dvs. at alle som har rett til å få konvertert lån til stipend, vil få det, uavhengig av hva innsparingsforslaget i proposisjonen er beregnet til. Man kan si at dersom færre enn den anslåtte andelen på 10 pst. ikke avlegger studiepoeng i rett tid, vil innsparinga bli mindre. Det er derfor ikke slik at studentene delvis finansierer Kvalitetsreformen, nettopp fordi innsparinga kan vise seg å bli null. Men det er viktig å følge utviklinga med hensyn til hvordan denne konverteringsordninga vil fungere, og derfor har flertallet i komiteen bedt departementet rapportere tilbake i de årlige budsjettene om antall studenter som ikke avlegger studiepoeng. På den måten vil det også være mulig å følge utviklinga i forhold til om Kvalitetsreformen oppfyller de forhåpninger og de intensjoner som er lagt om å øke antall studiepoeng. Finansieringa av utenlandsstudier har blitt lagt om, og det er svært positivt at den gamle gebyrstipendlista fjernes, og at valgfriheten igjen blir viktigst. I tillegg vil jeg spesielt nevne at det nå gis mulighet for støtte til et såkalt tilretteleggingssemester for utenlandsstudenter som ønsker å studere i ikke-engelskspråklige land. Stortinget har tidligere i år behandlet stortingsmeldinga om studiestøtte til elever i videregående opplæring, og omlegging fra en utlånsordning for skolebøker til en stipendordning for dem med dårligst økonomi, var prinsipielt viktig og riktig. Den gamle utlånsordninga traff sosialt veldig skjevt og bidro til at elever fra familier med god økonomi fikk låne en–to bøker på bekostning av finansiering av læremidler til elever fra familier med dårlig råd. Dette kan bety opp til 30 000 kr i økt stipend pr. elev pr. år, og det er en god og målrettet ordning.