trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-01-19:
Kristelig Folkeparti ønsker et aktivt og profesjonelt statlig eierskap. Uten aktivt eierskap har det ingen hensikt å ha staten som eier, og uten profesjonalitet har ikke statlig eierskap legitimitet. Problemet med regjeringens eierskapsutøvelse er som regel at den er passiv. I denne saken har regjeringen vært aktiv, men uprofesjonell i prosessen. Det er helt naturlig for en eier å ha meninger om viktige strategiske veivalg og aktivt arbeide for sitt syn. Problemet her er at regjeringen ikke har vært enig med seg selv. Statsministeren har ment én ting, næringsministeren en annen. Statsministeren har snakket direkte med Telenor, uten å gå via næringsministeren, og næringsministeren har ønsket å påvirke, men blir oppfattet som truende. I sum har dette skapt usikkerhet om salget av vår fremste kommersielle TV-kanal. Det er skapt uklarhet om statens eierskap i Telenor, et selskap med en markedsverdi på over 150 mrd. kr. Denne uryddigheten er alvorlig. Ansvaret må deles av næringsministeren og statsministeren. Denne saken viser med all tydelighet at regjeringens eierskapspolitikk ikke er konsekvent. Den aktiviteten næringsministeren har lagt for dagen i denne saken, er påfallende, sammenlignet med den passiviteten han normalt utviser. Dette illustreres godt i gårsdagens utgave av Dagens Næringsliv. Her vises det til at statsråden har vært passiv hver gang Kristelig Folkeparti har bedt ham gripe inn, enten for å trekke Statoil ut av klimaskadelig oljesand eller forhindre at Telenor, sammen med russiske Altimo, etablerte et felles selskap i skatteparadiset Bermuda. I oljesandsaken sa statsråden at det er «i strid med god eierskapsforvaltning å gå inn i en slik sak». Han fortsatte: «Vi mener det er et forretningsmessig spørsmål. Vi kommer til å få ganske uoversiktlige og uoverstigelige utfordringer hvis vi skal gå inn på den type ganske detaljerte investeringsstrategier.» Regjeringen ønsket heller ikke å forhindre at Telenor etablerte et selskap i skatteparadiset Bermuda. Jeg tillater meg igjen å sitere statsråden: «Jeg må i forvaltningen av statens aksjer i store aksjeselskaper med internasjonal virksomhet legge til grunn at den forretningsmessige forvaltningen av selskapet tilligger selskapets styre og ledelse.» De siste dagene har med andre ord bekreftet følgende: Punkt 1: Regjeringen har en uforutsigbar og til tider uryddig eierskapspolitikk som veksler mellom et overveiende passivt og et unntaksvis aktivt eierskap. Punkt 2: Å stanse klimaskadelig oljesandproduksjon eller å hindre etableringer i skatteparadiser er ikke viktig nok for regjeringen til å reagere. Dette sier mye om regjeringens prioriteringer. Så til slutt: På bakgrunn av det som er kommet fram i denne saken, ser vi i Kristelig Folkeparti at det er naturlig å sende redegjørelsen til kontroll- og konstitusjonskomiteen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-01-19:
Vi får håpe det er mange som følger debatten også utenfor salen. Statsrådens innlegg viser at det er bred grad av enighet om intensjonene på dette området. Vi er alle – jeg tror jeg kan snakke på vegne av alle partiene i Stortinget – opptatt av å bevare det biologiske mangfoldet i Norge. Men det er klart at våre barn, som statsråden var inne på, ikke kommer til å måle oss på våre gode intensjoner, men på vår evne til å levere resultater. Det er veldig positivt at regjeringen kommer til å legge frem en nasjonal handlingsplan for hvordan Aichi-målene skal følges opp. Det hadde vært interessant om han også kunne si noe om når vi kan forvente at den kommer til Stortinget. Vi vet jo at det er kort tid til 2020. I likhet med klimautfordringen er dette en utfordring som det haster å gjøre noe med. Statsråden var kanskje ikke i så stor grad inne på de dilemmaene som vi møter hver eneste dag, enten det er i bedrifter, i kommuner eller andre steder, når man i det ene øyeblikket har et legitimt ønske om å skape arbeidsplasser og bidra til utvikling, og man på den andre siden risikerer å gjøre det på bekostning av artsmangfoldet. Om han kunne si litt mer om det, synes jeg det hadde vært bra. Men det han var inne på, som er interessant, er at det viktigste og rikeste biologiske mangfoldet er i områder der det bor flest mennesker. Dette gjør det enda mer krevende å nå de målene vi har satt oss. Spørsmålet til statsråden må jo også være om han mener at regjeringen kan gjøre mer for å bidra til å sette kommunene i stand til å gjøre mye av den jobben som kommunene bør og skal gjøre på dette området. Så vil jeg i og for seg slutte meg til at vi har en god naturtilstand i Norge. Det betyr ikke at den ikke kan bli bedre. Det betyr heller ikke at den ikke kan bli verre. Politiske valg avgjør det. Så er jeg til slutt også glad for at statsråden er enig med Høyre i at skognæringen ikke er annet enn en god alliert i kampen for å ivareta artsmangfoldet. Vi vet at svært mange av de artene som står øverst på listen over arter som vi skal ta vare på, lever i skog. Derfor er det viktig at vi fortsetter samarbeidet med skognæringen, og at de tar det ansvaret som de skal ta.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-01-19:
La meg først få lov til å takke alle som har deltatt i debatten. Jeg synes det har vært mange gode innlegg, og det har vist at det er bred enighet om intensjonene. Så gjenstår det jo selvfølgelig å se om vi også klarer å enes om konkrete tiltak, både i denne sal og ute i kommunene. Det har vært reist noen problemstillinger som jeg har lyst til å kommentere. Representanten Sande hadde et lite stikk til Høyre om vår landbrukspolitikk. Jeg vil jo replisere til ham at det er vel aldri så sterk sentralisering og omstrukturering i landbruket som når Senterpartiet sitter ved makten, og det er ikke intensjonen med hans politikk, vil jeg tro. Vår politikk derimot er en politikk som også er god for landbruket. Men han brakte opp et poeng om at vern ikke alltid er svaret. Det er vi helt enige om. Jeg vil understreke at fra Høyres side er det snakk om frivillig vern, og utfordringen, som jeg også nevnte i mitt innlegg, er jo at skogbruksnæringen legger frem flere arealer med verdifull natur for frivillig vern enn det regjeringen er villig til å betale for – slik at det rett og slett står på penger for å få vernet mer av det mest verdifulle arealet. Så vil jeg gjerne takke representanten Hagen for et sjenerøst innlegg – det setter jeg stor pris på. Han hadde også et vesentlig poeng da han trakk frem dilemmaene som ofte oppstår lokalt. Jeg håper vi kan være enige om i denne sal at det er viktig at vi bidrar til å redusere unødig konflikt og støy lokalt i vårt arbeid med å nå de målene vi alle er enige om skal nås. Det bringer meg over til statsråden. Jeg stilte ham i sted et spørsmål om når vi kan forvente at en nasjonal handlingsplan kommer til Stortinget. Det er bare åtte år til disse målene skal være nådd. De er svært omfattende og ambisiøse. De høres uforpliktende ut, men skal en følge dem opp i praksis, kreves det svært forpliktende handling. Det er viktig at Stortinget på et så tidlig tidspunkt som mulig kommer inn og kan ta del i debatten og beslutningene om hvilke tiltak det skal være. Vi vet også at målet om å bevare det biologiske mangfoldet utfordres av den relaterte problemstillingen – klimaendringer. Vi vil se klimaendringer, og enten vi klarer å stanse dem ved to grader, eller det fortsetter videre derfra, vil det påvirke det biologiske mangfoldet. Ikke minst i det perspektivet er det viktig at vi kommer i gang, både med dette arbeidet og med klimaarbeidet.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-01-19:
Takk til statsråden for svaret. Jeg viste i mitt hovedinnlegg til interpellasjonen den 28. mars i fjor. Der hadde næringsministeren et særdeles godt og offensivt utsagn, nemlig at for regjeringen er det skogens år hvert år, med henvisning til at fjoråret var FNs skogår. Det burde tale godt for næringens rammevilkår. Et av mine poeng i hovedinnlegget var at vi her snakker om en næring hvor råstofftilgangen nær sagt gjennom alle år i næringen i treforedlingsindustriens historie har vært et hovedpoeng for investeringer, satsing og utvikling. Det er det fortsatt. Jeg vil også etterspørre næringsministerens fokus på nettopp det feltet. Jeg har med meg et utdrag fra Trønder-Avisa for et halvt år siden som har en henvisning til Norske Skog på Skogn, som sier at de sliter kraftig på grunn av mangel på lokalt trevirke. De legger det over på at det i Midt-Norge er store skogarealer som er såkalte inngrepsfrie naturområder, og som fører til at skogeierne ikke kan bygge helt nødvendige skogsveier for å få ut tømmeret. Da kan jeg fortelle næringsministeren – og det er jeg sikker på at han også er klar over – at inngrepsfrie naturområder ikke er lovfestet, men legger store restriksjoner på skogeierne og dermed også på råstofftilgangen for treforedlingsindustrien. Dette berører naturligvis også statsrådens eget valgdistrikt. Miljøvernministerens svar på det dagen etter, i samme avis, er at næringen svartmaler og overdriver. Når vi får den type politiske utfordringer på toppen av de markedsmessige utfordringene som en stor næring møter til daglig, er mitt spørsmål til statsråden: Ser næringsministeren noen perspektiver i dette hvor også hans departement bør engasjere seg kraftigere for å tilrettelegge for bedre og mer effektiv råstofftilgang for treforedlingsindustrien?
Anders B. Werp (Høyre), 2012-01-19:
Jeg takker for de innleggene vi har hørt i debatten. Samtlige innlegg er preget av en genuin interesse for skogindustrien. Det er positivt, det lover godt for Stortingets videre engasjement i dette spørsmålet. Jeg vil nok en gang berømme statsråden for hans svar på interpellasjonen, som på det nåværende tidspunkt signaliserer en positiv og offensiv rolle fra regjeringens side, og så skal vi alle sammen følge opp det videre i fortsettelsen. Det er et par ting som jeg har notert meg særskilt. Det første er at når Stortinget etter hvert skal behandle den framlagte landbruksmeldingen, vil det være en første milepæl for også å ha en langsiktig skogindustripolitisk debatt. Der får vi anledning til å drøfte nettopp det flere har vært innom: råvaretilgangen for norsk skogindstri – får skogindustrien det tømmeret de har behov for? Det er nok tømmer i norske skoger, men industrien har gjentagende ganger sagt at de trenger mer enn det norske skogeiere avvirker. Jeg håper vi kan få en debatt i tilknytning til landbruksmeldingen om et avvirkningsmål, et konkret avvirkningsmål, for årlig tømmerhogst i Norge. Det vil være et positivt signal både til skogeiere og til skognæring. Jeg håper også vi kan få en debatt, når den tid kommer, om prinsippet om at et aktivt og kompetent skogbruk også ivaretar viktige naturverninteresser. Det er mye å se fram til, og vi vil få mange og interessante og viktige debatter om dette temaet framover. Jeg imøteser særskilt Næringsdepartementets bidrag til å skaffe god grobunn for satsing og investering i treforedlingsindustrien.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-01-19:
Jeg ser absolutt muligheter for at vi kan engasjere oss mer. Dette er, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, en tradisjonsrik næring. Hvis en ser hele bransjen under ett – skogsfolkene, treforedling og byggvare helt fram til kunden – er det kanskje 25 000 ansatte i denne sektoren, og det er veldig mange distriktsarbeidsplasser. Hvis disse arbeidsplassene forsvinner, er det ofte i mer næringsfattige strøk, så det har alvorlige ringvirkninger også for mange andre arbeidsplasser i dette nærmiljøet. Jeg må si at det skjærer meg i hjertet når en bedrift som Follum, med 140 års bedriftshistorie, går over ende. De har altså overlevd to verdenskriger, den store depresjonen, ulike politiske vinder, internasjonale kriser, og så må de trekke inn årene. Det skjer at bedrifter legges ned. Mye av fornyingskraften i næringslivet handler også om at nye arbeidsplasser oppstår og gamle forsvinner. Det må vi akseptere. Men at vi i Norge ikke lenger skal kunne drive lønnsom næringsvirksomhet på den enorme ressursen som skogen vår er, har jeg vanskelig for å forestille meg. Men den er annerledes enn den var før. Det er nye produkter, det er nye produksjonsmetoder, det er kunnskap, det er teknologi, det er innovasjon. Det er slik vi har blitt konkurransedyktige på andre sektorer. Det er den kompetansen vi legger inn i hver arbeidsplass, de produktene vi utvikler som er unike på et internasjonalt marked, og den effektiviteten som vi produserer disse med, som avgjør. Der får vi samarbeide på tvers av departementene. Vi og Landbruksdepartementet har god kontakt rundt dette. Vi må bruke de virkemidlene vi har innenfor Forskningsrådet, Innovasjon Norge, Miljøteknologiordningen osv. Så får vi også samarbeide tett med de bedriftene, investorene, gründerne og entreprenørene som vil utvikle denne næringen, og alle de fantastiske ansatte som finnes i denne næringen. Her må vi også spille på lag, tror jeg, med lokale næringsvirkemidler. Fylkeskommunen har en stor oppgave i næringsutvikling, og dette er jo en særlig viktig næringsgren i noen deler av landet. Så svaret er ja, vi skal bruke de virkemidlene vi har, og vi skal se spesifikt på denne næringen og hva som skal til for å lykkes i framtiden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-01-19:
Også jeg vil takke interpellanten for å ta opp en viktig sak som regjeringen bryr seg mye om. Dette er viktige og tradisjonsrike arbeidsplasser som gir næringsutvikling i store deler av landet. Jeg tror det er dette samspillet mellom offentlig og privat, mellom forsknings-, utviklings- og innovasjonsmidler og privat kapital, som kan bringe oss framover. Dette var en bærebjelke for å bygge det moderne Norge, og jeg håper også at denne næringen skal ha en framtid inn i dette århundret. Det skal vi bidra til.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-01-19:
Jeg vil gjerne få gi en stemmeforklaring til forslaget om oversendelse til kontroll- og konstitusjonskomiteen. På vegne av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil jeg gi uttrykk for at det er vår klare oppfatning at statsrådens redegjørelse både er oppklarende og fyllestgjørende. Realitetene i saken er grundig gjennomgått. Det som var av uklarheter på forhånd, er også ryddet opp i gjennom redegjørelsen og statsrådens svar etter debatten. Næringsministeren har også erkjent at enkelte ting kunne vært håndtert annerledes. Da mener jeg det åpenbare spørsmålet er: Hva i alle dager er det nå som skal kontrolleres? Det er ingen saklig begrunnelse for å bruke Stortingets kontrollfunksjon på denne måten. Jeg ser ingen annen årsak til dette forslaget enn at opposisjonen ønsker å holde saken politisk varm. Det ønsker selvfølgelig ikke posisjonspartiene å støtte, og derfor ønsker vi at saken vedlegges protokollen.
Erna Solberg (Høyre), 2012-01-19:
Vi har hørt en redegjørelse hvor statsråden har klippet sitater fra bl.a. innstillinger. Det er ikke en oppklarende redegjørelse, det er en bortforklarende redegjørelse. Derfor mener vi det er nødvendig at Stortinget, på bakgrunn av denne redegjørelsen, på ny rydder opp i prinsippene for eierstyring og kontrollerer at man ikke nå lager ny politikk basert på en redegjørelse og et 5-minutters svar her, men at man tvert imot går grundig igjennom at det som er Stortingets instruks om eierstyring, faktisk følges. Det betyr at vi trenger en komitébehandling av dette, og derfor vil Høyre støtte forslaget fra Fremskrittspartiet om at redegjørelsen oversendes kontroll- og konstitusjonskomiteen.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Jeg vil gjerne på vegne av stortingsrepresentantene Siv Jensen, Per Arne Olsen, Jon Jæger Gåsvatn og meg selv fremme et forslag om en total gjennomgang av styringen med sykehussektoren.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-03-29:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Nikolai Astrup, Svein Flåtten, Svein Harberg og meg selv fremme forslag om bruk av skattemessige tiltak for å stimulere til klimavennlige investeringer i egen bolig.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-03-29:
Det er til syvende og sist resultatene man skal måles opp mot. Jeg redegjorde i mitt innlegg for fire punkter hvor regjeringen ikke har lyktes: Det har blitt flere fattige barn, det har blitt flere bostedsløse, at ventetidene og køene ved rusbehandling har økt, og man har ikke lyktes med å kompensere for sosiale forskjeller mellom elevene i skolen. Det er resultatet etter snart syv år med rød-grønt styre. Mitt spørsmål til finansministeren er om man ved utløpet av denne stortingsperioden vil oppleve færre fattige barn, færre bostedsløse, kortere ventetider for dem som har behov for rusbehandling, og at skolen i større grad lykkes med å kompensere for sosiale forskjeller.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-03-29:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarte på mitt spørsmål, men heller skrøt av at det er blitt flere sysselsatte. Men det hjelper jo ikke at det blir flere sysselsatte når man ikke øker sysselsettingsprosenten. Realiteten er at den økte sysselsettingen ikke engang kompenserer for at vi er blitt flere som er i arbeidsfør alder. Hvis man ser på sysselsettingsprosenten – hvor mange som faktisk er i arbeid i arbeidsfør alder – har den stått stille siden 2005. Blant funksjonshemmede har den gått ned siden 2005. Jeg må nesten få lov til å gjenta mitt spørsmål: Når det gjelder de konkrete resultatene, vil vi se færre barn som lever i fattige familier, vil vi se færre bostedløse, vil vi oppleve kortere ventetider for dem som har behov for rusbehandling, og vil skolen i større grad oppleve å kompensere for sosiale forskjeller?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-03-29:
Debatten har vært preget av mange honnørord, og det er ikke vanskelig å slutte seg til de aller fleste. Men jeg merker meg at når de rød-grønne partiene skal skryte av hva man har oppnådd, handler det mer om hva man har klart å skrape på toppen enn hva man har klart å løfte i bunnen. Det er all mulig grunn til å glede seg – som finansministeren også gjør – over lav arbeidsledighet. Men det er et ubestridelig faktum at sysselsettingsprosenten er nøyaktig den samme i dag som det den var i 2005. Siden finanskrisen slo til, har sysselsettingsprosenten gått ganske kraftig ned. Siden 2008 har de aller fleste arbeidsplassene kommet i offentlig sektor. Det er også en realitet at sysselsettingsprosenten blant personer med funksjonshemming har gått jevnt og trutt ned siden 2006. Dette er utfordringer man må ta tak i, hvis man skal sikre arbeidslinjen også i årene som kommer. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å bruke noe særlig tid på SV, for det virker som om partiet er i ferd med å forberede seg på en tilværelse i opposisjon. I hvert fall høres representanten Karin Andersen ut som en opposisjonspolitiker og virker i liten grad beredt til å ta ansvar for egen politikk. Andre SV-ere virker som om de sitter fast i den gamle klassekampdebatten, i stedet for å se på hva som er de nye klasseskillene i det norske samfunn. De nye klasseskillene går mellom dem som er i jobb, som har tilknytning til arbeidslivet, og den økende gruppen som på varig basis er utenfor arbeidslivet, ikke fordi man er syk og ikke kan jobbe, men fordi man mangler grunnleggende ferdigheter. Til slutt: Finansministeren sa i replikkordskiftet med meg at var det én ting som var sikkert, så var det at Høyres privatisering av skolen ikke var løsningen. Men Høyre har aldri foreslått å privatisere skolen – aldri! Aldri har Høyre foreslått å privatisere skolen. Men vi ønsker å slippe til noen flere friskoler enn de som har et religiøst fundament eller en alternativ pedagogikk. Det betyr at man kan etablere et teknologigymnas, det betyr at man kan etablere en yrkesskole som en friskole – men privatisering handler det ikke om. Det finansministeren derimot må gjøre, er å se til Oslo, for der har man klart å føre en god skolepolitikk som kompenserer for sosiale forskjeller. Lær av hva som gjøres, istedenfor å bringe til torgs påstander som er direkte løgnaktige.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-03-29:
La meg bare slutte meg helt til representanten Skei Grandes avslutning, nemlig at vi burde ha brukt både behandlingen av saken og denne debatten til å utmeisle felles strategier og felles tiltak for å bekjempe fattigdom. Det var hyggelig at representantene fra SV fikk anledning til å gyve litt løs på det som de kaller for «privat skole». La meg bare understreke at jeg brukte mitt innlegg til å snakke om den offentlige skolen, der 98 pst. av elevene går. Det er Høyre opptatt av. Jeg registrerer at SV er mest opptatt av de to prosentene som går i privatskoler. Det er for ordens skyld flere privatskoler i dag enn det var i 2005. Det beklager ikke jeg, men det er ikke privatisering, det er spørsmål om mangfold i tilbudet. Representanten Lars Egeland likte ikke at jeg påpekte at det SV har holdt på med, er å skrape i toppen og ikke løfte i bånn. Realiteten er at man har skrapt i toppen og ikke løftet i bånn, fordi det er flere fattige barn, fordi det er flere bostedsløse, fordi det er lengre ventetider og lengre køer for dem som ønsker rusbehandling, og fordi man ikke har klart å kompensere for sosiale forskjeller i skolen. Helt til slutt: Venstre la frem sine 25 forslag i avgivelsesmøtet(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Jeg vil framsette to representantforslag. Det ene fremmer jeg på vegne av stortingsrepresentantene Robert Eriksson, Laila Marie Reiertsen, Vigdis Giltun, Per Sandberg, Harald T. Nesvik og meg selv om å innføre skattefradrag for håndverkstjenester og serviceoppdrag utført i egen bolig og fritidsbolig. Det andre forslaget fremmer jeg på vegne av stortingsrepresentantene Gjermund Hagesæter, Åge Starheim, Kenneth Svendsen, Christian Tybring-Gjedde, Jørund Rytman og meg selv om effektiviseringsgevinster i offentlig sektor.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
På vegne av stortingsrepresentantene Bård Hoksrud og meg selv er det ikke med glede jeg fremmer forslag om en IKT-havarikommisjon og styrket personvern, men av ren og skjær nødvendighet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Det spørs om jeg ikke skal lese dette forslaget sakte, slik at vi blir beslutningsdyktige igjen. Forslaget er: Som medlemmer Audun Lysbakken og Karin Andersen og som varamedlemmer Geir-Ketil Hansen og Snorre Serigstad Valen.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Det står feil i papirene – der står det Rannveig Kvifte Andresen. Men det er – som jeg sa, tror jeg – Karin Andersen som er forslaget vårt, ved siden av Audun Lysbakken.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
I fordelingsmeldinga og den tilhørende innstillinga er det skrevet mye om utdanning – fra barnehage og oppover til voksne eldre. Det er bra. Her er jeg litt usikker på om jeg skal si «de eldre» eller «oss eldre». I et moderne kunnskapssamfunn skal folk ha rett og mulighet til utdanning gjennom hele livet, mest mulig uavhengig av etnisitet, kjønn, alder, kunnskaps- og ferdighetsnivå, økonomi, arbeidslivstilknytning og geografi. Et grunnleggende element i SVs kunnskapssyn er nemlig at alle skal ha tilgang til gratis utdanning, kunnskap og forskning. «Ulike mennesker – like muligheter» og «Del godene», i dette tilfellet utdanningsgodene, er gode SV-slagord i så måte. Kunnskap er berikende for livskvaliteten. Alle har evne til å lære noe gjennom livet, og de fleste har lyst til å lære gjennom hele livet. Den tid må være forbi da vi ser på utdanning som noe den enkelte gjør seg ferdig med i ungdommen eller som ung voksen, nærmest et engangsstunt. Nei, utdanning er noe en ønsker å ta, eller ser seg nødt til å ta, gjennom hele livet – enten for å friske opp gammel kunnskap og kompetanse, for å bygge ut grunnutdanninga videre eller omskolere seg, eller rett og slett fordi kunnskap er moro, kunnskap er trivsel, kunnskap er folkehelse. Arbeidslivet, som samfunnslivet, vil framover generelt stille økte krav til oppdatert kunnskap og kompetanse. Da er det klokt av det samme arbeidslivet og samfunnet å oppmuntre til og legge til rette for at folk enklest mulig kan utdanne seg. Vi er ikke helt der i dag. Derfor bør utdanninger primært være åpne. Det skal være lett å komme inn, men sjølsagt skal det være krevende nok å gjennomføre og komme kompetent ut. Særlig er det viktig at vi får mer på stell når det gjelder våre innvandrere og ikke minst arbeidsinnvandrere. La oss ta varmt imot dem, offensivt gi dem god, gjerne yrkesrettet, norskopplæring, en raus og tillitsfull realkompetansevurdering og en mulighet til raskt å fylle eventuelle kompetansehull, gjerne mens de står i arbeid. Tilsvarende må næringslivet og offentlig sektor – og organisasjoner, for den saks skyld – i større grad enn i dag se på opplæring og kompetanseheving som en kontinuerlig aktivitet. Da dreier det seg ikke om å bygge ut velferdssamfunnet videre. Nei, det dreier seg om hva et moderne samfunn må legge til grunn, hva slags kunnskapssyn et moderne samfunn må legge til grunn, for rett og slett å ikke bare være en god velferdsstat, men også bli en god verdiskapingsstat. Vi er på rett veg, men vi må senke kostnadene ved å studere, vi må styrke rettighetene og pliktene til utdanning med lønn på arbeidsplassene og i arbeidslivet, og ikke minst må Nav-systemet få på plass en likeverdighet mellom arbeidslinja og utdanningslinja.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
En kommentar til Jan Tore Sanner, som sier at Høyre aldri har foreslått å privatisere norsk skole. Høsten 2005 og 2006 foreslo Kristin Clemet at antall private elevplasser i grunnskolen skulle øke med 6 800 – det er en vekst på 50 pst. – og på videregående skole-nivå med 15 000, fordelt på 75 skoler. Det er en vekst på 150 pst.! Jeg var fylkespolitiker i Oppland på den tida. Hadde dette gått gjennom, ville de ha punktert hele strukturen vår på videregående skole ved å legge videregående privat skole – jeg gjentar: privat skole – på Lillehammer og på Gjøvik. Dette er å privatisere videregående skoler i Oppland, og det var et forsøk på å privatisere videregående skoler i hele landet. Så en litt humoristisk kommentar til Gunnar Gundersen. På Facebook-sida mi i går skrev jeg: «Så takk og pris for at vi ikke havner høgt på denne rankingen!» Det var stiftelsen Heritage Foundation som foretok denne undersøkelsen. En av årsakene til at vi kom for dårlig ut, var at vi er bare et moderat fritt land. Vi hadde en altfor voldsom offentlig sektor – den var for ekspansiv. Denne stiftelsen går nemlig inn for en begrenset offentlig sektor – Limited Government – og offentlig styring. Det er en stiftelse som legger vekt på at vi skal pleie amerikanske «values», som de sier, og de er veldig for «strong national defense». Jeg er glad vi ikke kom på høyt på den rankingen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-03-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror vi er enige om de utfordringene som ligger her. Jeg hørte også statsråden komme med en del konkrete ting som blir gjort, og at tilbud blir bygd opp. Men fagmiljøet mener nok at dette ikke er nok. Hvis jeg oppfattet statsråden riktig, vil hun sørge for at det blir utarbeidet nasjonale, faglige retningslinjer for smertebehandling. Jeg vil be om at statsråden bare bekrefter det. Jeg tror det er viktig, for det vil bidra til å heve kompetansen og kvaliteten når det gjelder smertebehandling. Som jeg var inne på, er det også et sterkt ønske fra fagmiljøene for å sikre en tilnærmelsesvis lik behandling over hele landet. Både smerteklinikkene og avtalespesialistene bidrar nå til å nå helsepolitiske mål om å gi pasientene et bedre og mer helhetlig helsetilbud uten innleggelse i sykehus. Men dersom smerteklinikkene og avtalespesialistene skal kunne bidra med et bedre tilbud, må finansieringssystemet også legges til rette for dette. Gjennom flere henvendelser fra pasienter er Høyres stortingsgruppe gjort kjent med at medikamentell behandling i smerteklinikk i noen tilfeller faller utenfor dagens refusjonsordninger. Et konkret tilfelle dreide seg om en pasient som trengte store doser smertestillende medikamenter. Dersom hun skulle få refusjon for kostnadene, måtte hun selv ta medikamentene ut på apotek og medbringe dem til smerteklinikken. Dette mente imidlertid legen var uforsvarlig, fordi dosene var potensielt farlige. Dersom legen selv delte ut og administrerte medikamentet, fikk ikke pasienten refusjon. Jeg vil be statsråden kommentere om hun vil endre systemet slik at en behandler på smerteklinikkene kan gi samme smertebehandling med refusjon som behandlere på sykehus. Høyre har tidligere tatt dette opp med statsråden, men vi fikk dessverre ikke noe gehør for dette da. Men jeg har et håp om at det er mulig å endre oppfatning. Dette er iallfall et paradoks i lys av Samhandlingsreformen, som skal bidra til bedre behandling utenfor sykehus. Jeg tror også at dersom vi ikke sørger for at pasientene får god tilgang til ny, trygg og effektiv behandling i den offentlige helsetjenesten, vil det kunne bidra til en mer klassedelt helsetjeneste. De som har god økonomi, kan kjøpe seg god behandling, mens andre ikke har mulighet for dette. Dette kan særlig ramme smertepasienter som ofte har redusert inntekt som følge av sin helsetilstand. Så vårt felles mål må være å gi pasienter med kroniske smerter bedre livskvalitet og mer livskraft. Det vil også gi samfunnet en større bærekraft.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-03-29:
Jeg vil takke mine gode kolleger for en god og konstruktiv debatt. Det har vært mange gode innspill. Spesielt vil jeg nå mot slutten trekke fram representanten Odlands innlegg og de innspillene som han kom med fra sin spesialistpraksis. Det er det verdt å lytte til. Jeg er tilfreds med at statsråden nå vil se på de hindringer som ligger i finansieringssystemet for å kunne få et tilbud om smertebehandling utenfor sykehus. I oppdragsdokumentet for 2012, som flere har vært inne på, er dette området ikke nevnt, men jeg er veldig glad for at statsråden nå bekrefter at det som har stått i tidligere oppdragsdokument, fortsatt gjelder. Det tror jeg er svært viktig å få formidlet til de regionale helseforetakene, slik at oppbyggingen av behandlingstilbudet ikke stopper opp. Jeg viste til Sørlandet sykehus som nå har strøket et planlagt tilbud fra budsjettet, noe også representanten Dåvøy var inne på. Jeg vil spørre statsråden på hvilken måte hun vil se til at de regionale helseforetakene følger opp det som tidligere er blitt gitt gjennom oppdragsdokumentene. Statsråden sa også at hun ville vurdere nasjonale retningslinjer, og var enig i at det vil bidra til å øke kompetansen og kvaliteten og en bedre tilgang til behandling over hele landet. Og som jeg sa i mitt tidligere innlegg, vil fagmiljøene veldig gjerne ha retningslinjer, og de bidrar mer enn gjerne for å få disse på plass. Det er en grunnleggende verdi i et humanistisk samfunn at vi har en helsetjeneste som gir pasienter god lindring og behandling uavhengig av menneskets bakgrunn og funksjonsevne, f.eks. er lindrende behandling ved livets slutt ikke lønnsomt, men allikevel spesielt viktig og verdifullt. Det er nettopp i omsorgen for de svakeste at våre verdier må vise seg sterke. Derfor er ikke spørsmålet bare om vi har råd til å gi smertebehandling i helseøkonomisk forstand. Det er også et spørsmål om vi som samfunn ivaretar de verdier som ikke lar seg måle og veie i kvantitative størrelser, som f.eks. respekten for menneskeverdet. Ut fra denne og andre etiske verdier er det åpenbart at vi som samfunn må ta oss råd til å gi smertepasientene bedre livskvalitet gjennom god lindring og behandling. Det er mye god vilje, både hos statsråden, hos helseforetakene og her i salen, og det er ikke minst et sterkt engasjement og en sterk vilje ute i fagmiljøene for å bedre behandlingstilbudet innen dette området. Men det vanskeligste gjenstår, og det er å fortsette denne satsingen og bygge opp et godt og tilfredsstillende tilbud, og jeg forventer, som jeg sa, at statsråden følger opp at de regionale helseforetakene fortsetter denne satsingen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
La meg først kvittere ut det som gjelder betalingssystemet, som man var inne på måtte endres. Til det har jeg bare lyst til å si at hvis det er slik at det er hindre i betalingssystemet, må vi gjøre endringer i det. Det skal jeg i hvert fall ta med meg videre. Så mener jeg faktisk at det har vært gjort, og at det gjøres, mye. Det viste seg i Årlig melding 2010–2011, som kom til departementet i 2011, at dette var et område som de regionale helseforetakene hadde satset på og bygget godt ut. Og, som jeg sa, det var også etablert tverrfaglige smerteklinikker tilknyttet helseforetakene i alle fylker unntatt to. Jeg er helt enig i at det er viktig å få dette alle steder. Det er også riktig at det vurderes nasjonale retningslinjer. Jeg må bare si at det ikke bare er en enkel sak å lage disse retningslinjene, for når det gjelder smertepasienter, dreier det seg om veldig mange ulike grupper pasienter – som også interpellanten var inne på i sitt første innlegg. Det gjelder kreftpasienter, det gjelder reumatikere, og det gjelder nevrologiske lidelser. Det er mange typer pasienter som ikke nødvendigvis kan behandles på bare én måte – og det er mange ulike typer kompetanse som skal inn. Det betyr ikke at vi ikke skal lage bedre veiledere og retningslinjer, for det er jo en god måte å få ut kompetanse, til f.eks. fastleger, men det som er viktig, og som jeg er veldig enig med interpellanten i, er å få til et system som skaper den gode samhandlingen mellom sykehuset og kommunen, slik at det er nok kompetanse i kommunen, hos fastlegen spesielt, til å henvise riktig og til å gi god behandling over tid når det er nødvendig.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Dette har vært en interessant debatt, for det dreier seg om så veldig mange ulike grupper. Da blir det gjerne til at man har en overordnet debatt om veldig mange forskjellige områder. Det prøvde jeg å si litt om tidligere, og det er mange som har vært inne på det. Vi må ikke skape et inntrykk av at all smertebehandling i Norge er dårlig, for det er den ikke. Når det gjelder palliativ medisin, lindrende behandling, er det et område som har stort fokus, både i sykehusene og i kommunene, fordi vi er så opptatt av at den kompetansen skal ut, og fordi – som interpellanten var inne på i sitt siste innlegg – det å gi lindrende behandling, spesielt ved livets slutt, er særdeles viktig. Det skal vi gjøre på en god måte. Når det gjelder retningslinjer, kommer det til sommeren retningslinjer som dreier seg om vanedannende legemidler. Her er smertebehandling et eget kapittel. Når det gjelder de andre nasjonale retningslinjene jeg nevnte, er det arbeidet så vidt kommet i gang. Jeg kan ikke si når disse retningslinjene kommer. Men nå hører jeg jo noe vi ikke alltid hører: veldig mye positiv omtale av Helse Sør-Øst. Det må gå an å bruke Helse Sør-Østs retningslinjer hvis de har laget noe som de andre ikke har laget like godt. Sånt gjør man jo veldig ofte. Sonja Mandt var inne på at dette dreier seg veldig mye om kvinner. Det gjør det jo. Det er veldig mye kvinnehelse det er snakk om. Kompetansesenter for kvinnehelse ved Rikshospitalet har mange forskningsprosjekter som berører dette temaet, både direkte og indirekte. Kjønaas Kjos sa noe som faktisk er ganske viktig. Hun snakket om barn og unge og smertestillende. Det var også representanten Toppe inne på. Det er jo litt tankevekkende at årsaken til smerte ikke er slik at vi i helsetjenesten kan ta ansvaret for alt. Det dreier seg om skolen, idrettslag, fritid, nærmiljø, venner, familie, pårørende – mange, og utenfor helsetjenesten. Her er det vel sånn at når vi ser på Samhandlingsreformen og forebygging, er det enormt viktig å ha fokus på dette. Representanten Høie spurte også hvorfor nordmenn i større grad enn andre har vondt. Jeg tenker at det er litt av det samme. Vi må utvide denne debatten litt utover bare det å behandle. Bare litt til Dåvøy: Det er altså ikke slik at vi må gjenta alle pasientgrupper i hvert eneste oppdragsdokument. Da hadde det blitt noen telefonkataloger som ikke var til å håndtere. De gjelder fremdeles.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-03-29:
Fordelingsmeldinga handlar på mange måtar om kjernen i politikken, nemleg det å fordela levekår og verdiar mellom grupper i samfunnet. I fordelingsmeldinga, som regjeringa har lagt fram for Stortinget, er det tiltak for å sikra samfunn med små forskjellar gjennom god fordeling og tiltak mot fattigdom. Men fordelingsmeldinga er òg ei sentral helsepolitisk sak. Når vi som politiske makthavarar fordeler levekår som inntekt, arbeid, utdanning, bustad, mat og miljø, fordeler vi òg rammevilkår for helse. Politikken har stor helsemakt. Forskjellar i levekår gir forskjellar i helse. I dag er statistikken klar, desto høgare sosioøkonomisk status, desto betre helse. Desse forskjellane har ikkje blitt reduserte med velstandsutviklinga i samfunnet. Tvert om har helseforbetringane vore størst i grupper med høgare sosial status. For å jamna ut helseforskjellar må vi òg jamna ut forskjellar i levekår, og det krev tverrsektoriell innsats. Fordelingsmeldinga er på mange måtar ei folkehelsemelding i praksis. Fordelingsutvalet slo fast at tilknyting til arbeidslivet er den viktigaste enkeltfaktoren som hindrar låginntekt, og at tidleg førebygging er det mest effektive tiltaket for å sikra den tilknytinga for flest mogleg. Tidleg førebygging er nøkkelen til betre fordeling og dermed betre helse i befolkninga. Sjølv om forskjellane i det norske samfunnet er små, er det bekymringsfullt at det innanfor dette er ganske markerte sosiale helseforskjellar. Menn på Sagene i Oslo kan forventa å leva til dei er 68 år, mens menn i bydel Vestre Aker i snitt lever til dei er over 80. Helse er viktig for alle, men føresetnadane for å oppnå god helse er høgst ulike. Ein effektiv måte å driva tidleg førebygging på er å endra rammevilkåra for helserelatert åtferd, dvs. å ta i bruk strukturelle verkemiddel. Det kan vera å byggja sykkelvegar, auka avgift på tobakk og usunn mat, eller forbod mot røyking på serveringsplassar. Slike strukturelle verkemiddel har dokumentert effekt, og vi har gode tradisjonar i Noreg for å ta i bruk strukturelle verkemiddel på tobakk- og alkoholområdet. Men innanfor ernæring, fysisk aktivitet og psykisk helse har vi ein langt svakare tradisjon for å bruka sterke og effektfulle tiltak. Det er ingen grunn til at vi ikkje skal gjera det same på ernæringsområdet, som vi i dag har gjort på tobakk- og alkoholområdet – å bruka avgiftssystemet for å gjera sunn mat billegare og usunn mat dyrare, t.d. ved å justera sukkeravgifta. Vi må òg vurdera restriksjonar på marknadsføring av usunn mat, spesielt overfor barn og unge. Utviklinga i dag er slik at kosthald og fysisk aktivitet på mange måtar er i ferd med å bli det neste store klasseskiljet – eit klassespørsmål. Det meiner eg vi ikkje kan tillata, vi må bruka politikken til å leggja til rette for dei sunne vala, gjera dei sunne vala enklare, og vi må tora å gjera radikale politiske grep for å få dette til.
Jon Øyvind Odland (Senterpartiet), 2012-03-29:
Det blir et kort innlegg, som kommer på bakgrunn av representanten Myraunes filosofering over klimaendringer. Det er nettopp den argumentasjonen der som gjør at vi må ha den type fleksibel beredskap som det legges opp til fra departementet. Jeg kan bare slutte meg fullt og helt til det som står i brevet fra Samferdselsdepartementet av 13. februar i år, der denne endringen – denne menneskeskapte endringen – vi kan forvente i løpet av de neste årtier, gjør at vi må ha en kontinuerlig økt beredskap, men den må være veldig fleksibel i forhold til det som dukker opp. Det som selvsagt må ligge i bunnen, er at vi må ha et statlig ansvar for at vi gir kompensasjon for ødeleggelser knyttet til naturkatastrofer. Det instrumentet som ikke er nevnt foreløpig i debatten, er skjønnsmidler fra Kommunaldepartementet, som er en veldig fin og fleksibel ordning i forhold til behovet ute i fylkeskommunene og ute i kommunene. Fylkeskommunen kan søke direkte til departementet, ellers er det Fylkesmannen som administrerer disse ordningene. Avslutningsvis vil jeg bare ta opp forslaget fra mindretallet, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet: «Dokument 8:49 S(2011–2012) (2011–2012)
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Det er synd at statsråden er så avvisende til å få et samlet målesystem og legge det frem for Stortinget med tiltak for å rette opp og forbedre områder der kunder og brukere tydelig gir uttrykk for at de er lite fornøyd. Det er ekstra synd fordi Forbrukerrådets leder velger å gi forslaget sin fulle støtte, med en ganske omfattende begrunnelse, som jeg selvfølgelig skal sørge for at statsråden blir kjent med i etterkant. Denne har vi nylig fått. Det er også et poeng at undersøkelsene gjøres tilgjengelig for Stortinget. Det statsråden har rett i, i sitt svarbrev og i svaret som nå er gjentatt, er at det gjennomføres ulike undersøkelser på ulike nivåer og på ulike måter. Hva er til hinder for at Stortinget får en mer samlet fremstilling og en mer samlet oversikt over de målingene som faktisk gjennomføres, slik at man i større grad kan behandle dem og ta stilling til dem, og at de ikke drukner i alle andre saker, som budsjetter og planer?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Nå har vi jo beveget oss litt. Det representanten Hareide tok opp, var nøyaktig det samme som jeg spurte om i min første replikk. Hva er til hinder for at Stortinget får en mer samlet oversikt over de målingene som faktisk gjennomføres, og som reflekterer både bruker- og kundetilfredshet med transporttilbudet utover det ganske land? Det er ingenting til hinder for det. Vi krever altså ikke en hærskare av folk med meterstokk, som representanten Langeland snakker litt foraktelig om. Men det krever altså litt skrivearbeid, litt redigering og samlet tankevirksomhet i departementet for å gi ikke bare transportkomiteen gjennom et svar på et spørsmål og et forslag, men også Stortinget en samlet oversikt over hvordan brukerne ser på kvaliteten i transporttilbudet i Norge. Så mitt spørsmål er fortsatt: Vil Stortinget få en slik mer systematisk oversikt, og vil statsråden sørge for at så skjer?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Bergens Tidende meldte i forgårs at «Dagmar»s herjinger koster 56 mill. kr for kommunene i Hordaland og Sogn og Fjordane. Da er ikke krav fra fylkeskommunene meldt inn, og jeg går ut fra at en del av de omfattende skadene vi så etter den herjingen, nettopp gjelder fylkesveier. Fylkesmannen i Sogn og Fjordane sier at i praksis har det vært sånn – og slik vil det også bli, regner de med – at staten og kommunen deler på utgiftene. Halvparten ligger altså igjen på anstrengte kommune- og fylkeskommunebudsjetter. Er ikke samferdselsministeren betenkt over at fylkesveinettet er blant de veinett som er påført skader, og at etterslepet på veivedlikeholdet på fylkesveiene vil sakke ekstra og enda mer akterut dersom de spesielle skadene som vi snakker om her, ikke blir dekket inn på en bedre måte?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Jeg er glad for at statsråden deler Fremskrittspartiets oppfatning om at det vil være urimelig at berørte kommuner og fylkeskommuner blir sittende igjen med store deler av regningen etter uvær som ødelegger infrastruktur. Men slik er det jo, og det bringer oss tilbake til selve utgangspunktet for å fremme dette forslaget. Dessverre er det slik at det avviser de andre partiene. Vi vil ha en finansieringsplan for fullfinansiering av opprydning og reparasjonsarbeid etter naturkatastrofene i 2011 og starten av 2012 knyttet til vei og jernbane. Det vil også gi anledning til å se på hele ordningen generelt. Ordningen generelt er altså slik jeg refererte i replikkvekslingen, at staten og kommunen deler på utgiftene. Det mener Fremskrittspartiet er feil. Vi mener det er urimelig at en så stor del av kostnadene knyttet til uværsødeleggelser av infrastruktur ligger igjen i trange kommunebudsjett og trange fylkeskommunebudsjett. Det er det saken dreier seg om. Representanten Bjørnflaten fra Arbeiderpartiet har bevisst forsøkt å snakke seg bort fra det saken gjelder. Det skjønner vi i Fremskrittspartiet godt, for det er bevisst overkommunisert i valgkamp at nettopp staten skal ta regningen – hele regningen – og at det ikke skal stå på penger. Og det er bevisst underkommunisert etter valgkamp at staten slett ikke gjør det, men at staten faktisk stikker fra regningen, og at store deler av regningen ligger igjen hos både kommuner og fylker. Det fikk vi i transportkomiteen en påminnelse om da vi for en del uker siden var på befaringsreise bl.a. i Oppland, og Fylkesmannen i Oppland ga uttrykk for at man var frustrert over at man etter annen gangs søknad får melding om hva man ikke får, altså at man ikke får dekket regningen. Det er på ingen måte slik som det ble signalisert og kommunisert i valgkampen både fra statsministeren og fra samferdselsministeren. Til slutt: Det er slik at så lenge menneskeheten er i stand til å måle bakover, har det vært store og sterke klimatiske variasjoner, og det vil nok fortsette. Det har vært store og sterke klimatiske variasjoner lenge før dagens menneskehet gikk oppreist på landjorden, og slik vil det nok fortsette, også med utgangspunkt i dagens sivilisasjon. Vi må forberede oss på at det kan komme uvær. Det har vi vært klar over lenge, men vi må også ha et regime som gjør det håndterbart for kommuner som rammes av uvær, slik at de får ryddet opp og reparert sin infrastruktur uten å bli sittende igjen med store deler av regningen selv.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
To ting: Det var betydelig kritikk fra Riksrevisjonen over forvaltningen av midlene som ble betalt inn av bilistene i Oslopakke 2. Hvordan blir det fulgt opp i forbindelse med Oslopakke 3? Det andre er: Statsråden avsluttet sitt innlegg med å si at staten må bedre sin deltakelse betydelig i forhold til dagens situasjon. Hva innebærer det? Hva er betydelig? Snakker vi om en statlig andel på 50 pst.? Det er naturlig å tenke på 50 pst., for utgangspunktet for de bompengeglade partiene på Stortinget, alle unntatt Fremskrittspartiet, har nemlig vært at man unntaksvis kunne finansiere med bompenger – det er da blitt regelen i mellomtiden – basert på at det var en deling 50–50. Vil vi se 50 pst. kostnadsdekning fra staten på pakker à la Oslopakke 3?
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-03-29:
Jeg vil på vegne av Høyre få gi forslagsstillerne ros for at de bringer nettopp denne debatten til torgs for å få oppmerksomhet om brukere og kunder og deres tilfredshet innenfor transportområdet. Forslagsstillerne ønsker imidlertid jevnlige målinger av kunde- og brukertilfredsheten innenfor vei-, jernbane-, fly- og skipstrafikk på de områdene der skattebetalernes penger brukes. Vi har i dag allerede mange kvalitetsmålinger av veiene våre. Høyre er svært opptatt av brukertilfredshet, særlig av trafikksikkerhet. Sett fra Høyres side – og det er noe Høyre har tatt opp ved ulike anledninger – mener vi at det vi faktisk trenger, er et uavhengig veitilsyn som kan gjennomføre grundige tekniske kontroller av veiene og ikke minst sikre at det er omforente kriterier for hva som er en god og trygg vei. Vi har også merket oss at regjeringen peker på at det er vanskelig å måle brukertilfredsheten spesifikt på de områder der skattebetalernes penger brukes, at det allerede gjøres mange målinger for å sjekke ut brukertilfredshet – at det f.eks. også er en del den nye NSB-avtalen, hvor vi får målt brukertilfredsheten fremover også hos kundene som bruker jernbane – at regjeringen mener det ikke er formålstjenlig med ytterligere målinger, at det er tilstrekkelig med målinger, og at regjeringen vet hvor skoen trykker. Det tror jeg også opposisjonen gjør. Sett fra Høyres side er det viktige å heve kvaliteten på infrastrukturen i Norge. En av de viktigste sakene som vi har vært opptatt av den senere tid med hensyn til særlig vei og trafikksikkerhet, er å opprette et uavhengig veitilsyn som kan overvåke og måle kvaliteten på veiene ut fra gitte kriterier om hva som er god, trygg og sikker vei. Generelt er det nødvendig med målinger dersom man ønsker kvalitetsforbedringer. Høyre vurderer det imidlertid som usikkert hvorvidt kostnadene ved Fremskrittspartiets måleforslag svarer til den verdien og den informasjonen som innhentes. I tillegg vil jeg påpeke at forslaget fra Fremskrittspartiet sammenfaller med ønsket om et transporttilsyn som dekker hele samferdselssektoren. Høyre ønsker ikke dette og ønsker da heller ikke å støtte opp om en tilnærming til en sektororganisering. Sett fra Høyres side er det landet, bilister og reisende trenger, et uavhengig veitilsyn som nettopp kan gjennomføre grundige målinger av sikkerheten innenfor transportsektoren, men da spesielt først og fremst på veiene våre. Det er å være på bilistenes, de reisendes, side. På den måten vil vi også i større grad sikre trafikksikkerheten.