Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-05:
Dette er vel ikke den saken man skal ta den store prinsipielle debatten på, men jeg finner det likevel riktig å holde et lite innlegg. Det er jo slik at i dagens situasjon er det 40 millioner mennesker på flukt i verden. 25 millioner av disse er på flukt i sitt eget land. Under halvparten er da flyktninger under FN-status, altså mennesker som har flyktet over egne landegrenser eller til et naboland. Slik jeg forstår fungerende saksordførers argumenter og også representanten fra Høyre, ligger det nå blant flertallet en forståelse for at Norge i mer eller mindre grad skal åpne for at de menneskene som er på flukt i eget land, også skal få flyktningstatus og muligheter for opphold i Norge. Og det skjer i en situasjon der storting og regjering er godt kjent med at Norge i dag har store problemer med integrering, bosetting, asylmottak, illegal innvandring osv. Jeg trenger ikke nødvendigvis si så mye mer om det, men det resulterer i hvert fall i at Fremskrittspartiet ber om å få lov til å stemme mot endringene i § 16 første ledd. For ut fra det som blir sagt her, har jeg en mistanke om at flertallet i denne sal og Regjeringen nå ønsker å liberalisere og åpne for at flere kan få asyl i Norge, og det vil ikke Fremskrittspartiet være med på. Jeg synes at Norge på et selvstendig grunnlag skal få lov til å bestemme hvem som skal få opphold i Norge. Slik tolker jeg også FNs høykommissær, som gir uttrykk for at han forstår at land i Skandinavia og Europa nå har satt søkelyset på en viss form for innstramning. Det er viktig at vi får den store prinsipielle debatten nå til høsten, da vi håper at lovutvalget vil legge fram sin utredning. Det som blir viktig for oss da, er å klargjøre definisjonene – klargjøre hva asylinstituttet skal stå for, hva en asylsøker er, hva en flyktning er, og hva en arbeidsinnvandrer er. For i debatten i Norge nå virker det som at alle blir definert som flyktninger og på en måte skal ha krav på opphold i Norge. Derfor har også Fremskrittspartiet fremmet et forslag om at Flyktningkonvensjonen bør revideres, og ber Regjeringen ta et initiativ for å få til det i FN. Vi kan ikke basere en flyktningpolitikk på en konvensjon fra etterkrigsårene. Det er en helt annen situasjon vi har i dag, hvor storparten av flyktningene faktisk er økonomiske flyktninger, altså mennesker som søker et bedre land å bo i. Og det er det ingenting negativt med. Men når vi har 40 millioner mennesker på flukt, kan det ikke være slik at Norge på en måte skal stå med åpne dører mens resten av Europa strammer inn. Da kan vi selv se for oss hvilke konsekvenser det vil få for Norge. Når FN definerer en flyktning som en overføringsflyktning, altså en som er godkjent av FN, har Fremskrittspartiet sagt at da skal Norge være med på å stille plasser til rådighet for slike flyktninger. Men da skal vi også ta innover oss det FN sier i forhold til asylsøkere: Det er enkeltpersoner som på eget initiativ har forflyttet seg fra sitt eget land og kommer til Norge og kakker på døren og ber om asyl på et eller annet grunnlag. Det er jo den problematikken FNs høykommissær også peker på når han sier at vi bruker asylinstituttet for lite. Hvis vi skulle ha brukt asylinstituttet på alle som har fått opphold i Norge, hadde nok også FNs høykommissær blitt fornøyd. Og arbeidsinnvandring, som Regjeringen nå ønsker å liberalisere og åpne for, vil jeg definere som dagens asylinnvandring. Det ønsker nå Regjeringen på en måte å definere om til arbeidsinnvandring i neste runde. Men som jeg sa innledningsvis, den store prinsipielle debatten får vi til høsten når lovutvalget legger fram sin innstilling. Så vil jeg fremme det forslaget som er inntatt i innstillingen, og jeg håper at presidenten fikk med seg at Fremskrittspartiet ønsker å stemme mot endringene i § 16 første ledd.