Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-28:
Den sterke opptrappingen av stipendiatstillinger på 2000-tallet har vært en stor suksess. I 2011 ble det uteksaminert flere doktorer enn noen gang, med 1 327 vellykkede doktorgradsdisputaser. Dette er en økning på 12 pst. fra 2010. Ikke i noe tidligere år har det vært avlagt flere doktorgrader enn i 2011, og dobbelt så mange som for ti år siden. Det er derfor en sannhet med modifikasjoner at veksten har stoppet opp. En kunstig høy topp i 2008 kan bidra til å skape det inntrykket. 2008 var siste året det var mulig å avlegge de gamle doktorgradene fra før ph.d.-graden ble innført. Ekstra mange la seg i selen for å fullføre dette året. Korrigerer vi for denne effekten, er det grunnlag for å si at veksten i avlagte doktorgrader har vært uavbrutt de siste ti årene. Som kjent tar det flere år fra en person tilsettes i stipendiatstilling, til vedkommende avlegger doktorgraden. Økningen i avlagte doktorgrader de siste årene er derfor i stor grad et resultat av opptrappingen i antall stipendiatstillinger til og med 2009, og det er grunn til å anta at hele potensialet for nye doktorgrader i opptrappingen ennå ikke er tatt ut. Det er riktig, som representanten Warloe påpeker, at den rød-grønne regjeringen ikke tildelte nye øremerkede rekrutteringsstillinger i statsbudsjettene for 2010, 2011 og 2012. Vi har valgt andre prioriteringer, og det er det flere grunner til. Å ta imot så mange nye stipendiatstillinger som sektoren gjorde på 2000-tallet, representerte unektelig en utfordring for institusjonene, både for kapasitet og kvalitet i doktorgradsutdanningen. De store universitetene ga også uttrykk for at enda flere stipendiatstillinger ikke sto øverst på prioriteringslisten deres. I forskningsmeldingen Klima for forskning, som regjeringen fremmet våren 2009, ble det satt ambisiøse mål for å øke gjennomstrømningen i doktorgradsutdanningen. Evalueringen av norsk forskerutdanning fra 2002 påpekte for stort frafall og for lang gjennomføringstid. I etterkant av evalueringen har institusjonene arbeidet systematisk for å bedre oppfølgingen av doktorgradskandidatene. I tillegg har innføringen av ph.d.-graden bidratt til en bedre organisert og strukturert doktorgradsutdanning. Vi ser altså nå positive resultater med hensyn til det målet som vi nedfelte i forskningsmeldingen. Forsiktige anslag tilsier at om bare 5 pst. flere doktorgradsstudenter i hvert kull fullfører doktorgradsutdanningen, vil vi over en tiårsperiode kunne få mer enn 1 000 flere doktorgrader. Gjennom å bedre kvaliteten og effektiviteten på doktorgradsutdanningen er det derfor mulig å øke antall doktorgrader uten å tilføre nye stipendiatstillinger. Kravet om minimum 15 stipendiater på nye doktorgradsprogram i full drift, som ble innført våren 2011, må ses i dette lys. Utviklingen er også i tråd med målsettinger om mer effektiv ressursutnyttelse. Trykket har de siste årene vært mer på resultatsiden – hva vi får ut av doktorgradsutdanningen, heller enn hva vi legger inn. Det bør i denne sammenheng også nevnes at nye forskningssatsinger gjennom Forskningsrådet er en viktig kilde til forskerrekruttering. Gjennom forskningsrådsfinansierte prosjekter vil det bli ansatt en rekke personer både i stipendiatstillinger og i postdokstillinger ved våre universiteter og høyskoler. Den rød-grønne regjeringens satsing på forskning over Forskningsrådets budsjett bidrar derfor indirekte til også en satsing på rekrutteringsstillinger. Fra 2006 til 2010 økte antall stipendiater finansiert av Forskningsrådet fra 1 300 til 1 800. Jeg innledet med å si at opptrappingen har vært en stor suksess. Jeg skal fortsette med å fortelle om enda en suksess, om enn i noe mindre skala: I 2008 innførte vi en nærings-ph.d.-ordning etter modell fra Danmark. Denne ordningen innebærer at kandidaten fortsetter å arbeide i bedriften med relevante problemstillinger for arbeidsgiver, samtidig som vedkommende er tilknyttet et helt ordinært doktorgradsprogram ved et universitet eller en høyskole. Nærings-ph.d.-ene er et spleiselag mellom bedriftene og myndighetene, hvor begge parter bidrar med halvparten av finansieringen hver. Ordningen bidrar både til å styrke forskerrekrutteringen innenfor prioriterte fagområder, da særlig teknologi, og til å øke FoU-intensiteten i næringslivet. Etter en noe treg start har etterspørselen etter nærings-ph.d.-er tatt seg kraftig opp, og det var før årsskiftet nå ca. 120 prosjekter i drift. Flere og flere bedrifter får øynene opp for ordningen. Med bakgrunn i det ovenstående vil jeg hevde at regjeringen har fortsatt å satse på forskerrekruttering. Så kan man selvsagt spørre om satsingen er ambisiøs og kraftfull nok. Klima for forskning, altså forskningsmeldingen, setter også norsk doktorgradsutdanning inn i en internasjonal sammenheng. Til tross for en kraftig vekst i antall avlagte doktorgrader gjennom 2000-tallet, er doktorgradstettheten i Norge stadig litt lavere enn i våre naboland Sverige og Finland. Danmark satset i forbindelse med universitetsfusjonene for noen år tilbake også på en opptrapping av doktorgradsutdanningen og vil om få år antakeligvis ligge på nivå med Sverige og Finland når det gjelder doktorgradstetthet. Det vil ikke være unaturlig at Norge sikter seg inn på samme nivå. Våre nordiske naboer har de samme utfordringene som oss når det gjelder å videreutvikle velferdssamfunnet, og med en stadig mer kunnskapsintensiv økonomi, som også representanten Warloe var inne på. Behovet for flere doktorgrader er også et hovedpoeng i Fagerberg-utvalgets NOU fra i fjor. I tillegg har de store universitetene igjen uttrykt behov for flere stipendiatstillinger i sine budsjettinnspill. På bakgrunn av dette nedsatte Kunnskapsdepartementet og Universitets- og høgskolerådet høsten 2011 en felles ekspertgruppe med mandat å vurdere fagområdespesifikke behov for nye stipendiatstillinger fram mot 2020. Ekspertgruppens rapport er nylig lagt fram, som det også ble vist til her. Den dokumenterer at innenfor fagområder som humaniora, samfunnsvitenskap og medisin/helsefag er det god balanse mellom tilbud av og etterspørsel etter doktorgradsutdannede, men med rom for en beskjeden vekst. På andre fagområder hevder rapporten en underdekning på doktorgradsutdannede om ingenting gjøres for å øke tilbudet. Det var det som var vekkeren. Det gjelder spesielt innenfor området matematisk-naturvitenskapelige og teknologiske fag. Rapporten slår med andre ord fast at opptrappingsplanen vi har lagt bak oss, har virket godt på noen fagområder, mens det er behov for målrettet innsats på andre. For å dekke opp framtidig mangel på doktorgradsutdannede i de såkalte MNT-fagene foreslår ekspertgruppen en opptrappingsplan som innebærer tilførsel av 350–400 nye stipendiatstillinger årlig fram mot 2020. En satsing i denne størrelsesorden vil øke antallet avlagte doktorgrader årlig til om lag 2 000 i 2020. Anbefalingene fra ekspertgruppen vil innebære et stort og krevende løft. Samtidig framstår forslaget som velbegrunnet ut fra dokumenterte erstatningsbehov i akademia og økte kompetansebehov i samfunns- og næringsliv for øvrig. Jeg erkjenner utfordringen og mener gruppen peker på viktige behov. En slik satsing vil være viktig for landet. Vi trenger mange flere doktorer dersom vi skal utvikle norsk næringsliv, utvikle teknologi i helsesektoren eller videreutvikle kunnskapsbasen for marine og maritime næringer. Oppfølgingen av anbefalingen er imidlertid et budsjettspørsmål, som jeg av naturlige årsaker ikke kan drøfte her i Stortinget i denne fasen av prosessen. Jeg vil imidlertid peke på noen forhold til slutt som kan trekke utviklingen i den retning rapporten anbefaler – noe av dette har jeg vært inne på. En fortsatt bedring av gjennomstrømmingen i doktorgradsutdanningen vil over tid kunne gi langt flere avlagte doktorgrader med samme antall stipendiater i bunn. Nærings-ph.d.-ordningen vil etter hvert bringe fram mange nye doktorer innen prioriterte og etterspurte fagområder. I tillegg vil jeg også nevne arbeidsinnvandring av doktorgradsutdannede til Norge som en mulig kilde til å øke tilbudet av doktorer her i landet. Cirka 15 pst. av alle doktorgradsutdannede i Norge i 2009 hadde utenlandsk statsborgerskap. Vi opplever en stor tilstrømming både av personer som ønsker å avlegge doktorgraden i Norge, og, mest relevant i denne sammenheng, av personer som allerede har avlagt doktorgraden i utlandet. I tillegg tar mange nordmenn doktorgrad i utlandet for så å vende hjem. Med økonomisk krisetid i Europa og nedskjæringer både i akademia og næringsliv er det grunn til å tro at flere doktorgradsutdannede fra utlandet vil finne det norske arbeidsmarkedet attraktivt. Det norske samfunnet har kvaliteter som godt utbygde velferdsordninger, god tilgang på ren natur, god balanse mellom arbeid og fritid og et arbeidsliv preget av likeverd. Alt dette er konkurransefortrinn i det globale kunnskapssamfunnet. Jeg kan altså forsikre at regjeringen er opptatt av forskerrekruttering. Antall avlagte doktorgrader er stadig stigende, og vi har trolig ennå ikke tatt ut det fulle potensialet i opptrappingsplanen for stipendiatstillinger fra 2000-tallet. I tillegg vil faktorer som bedret gjennomstrømming i doktorgradsutdanningen og den nylige satsingen på nærings-ph.d. bidra til ytterligere økning i avlagte grader. Økt innvandring av doktorgradsutdannede fra kriserammede land i Europa vil også kunne tilta. En ekspertgruppe fastslår at tilbud og etterspørsel av doktorer er rimelig i balanse innenfor humaniora, samfunnsvitenskap og medisin/helsefag, men det vil kunne oppstå mangel på doktorer innenfor prioriterte områder som matematisk-naturvitenskapelige og teknologiske fag om tilbudet av doktorer ikke øker. Så opptrappingsplanen for stipendiatstillinger, særlig rettet mot disse fagområdene, som ekspertgruppen foreslår, anerkjenner jeg som en viktig utfordring. Oppfølging av ekspertgruppens anbefalinger vil altså måtte tas i de årlige budsjettene, hvor også representanten finner en ganske fyldig beskrivelse av de til enhver tid gjeldende forskningspolitiske utfordringer og spørsmål som regjeringen holder på med. Jeg er takknemlig for interpellasjonen, som gir også Stortinget en anledning til å diskutere akkurat disse utfordringene.