Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-03-12:
Da vil også jeg få lov til å takke utenriksministeren for redegjørelsen, som jeg ikke var til stede ved, for da var jeg i Riga, men jeg har lest den med interesse. Verden er blitt et langt mer komplekst sted. Vante akser og allianser utfordres, nye stormakter vokser frem, militære konflikter har kommet nærmere, ytringer besvares med terror, og islamsk fundamentalisme vokser. Med dette som bakteppe bør ikke Norges fremste utenrikspolitiske mål kun være at politikken skal ligge fast, men den bør være at vi møter nye utfordringer offensivt og med ny kunnskap. På den måten er jeg enig med representanten Solhjell, som snakker om at man bør faktisk ha pluralisme også i utenriksdebatten. Pluralisme i politikken generelt er veldig viktig. Nå er det vel ikke slik at det mangler på ytringer i det åpne rom fra representanten Solhjell eller partiet SV, og at de mangler forståelse for det. Det er kanskje akkurat i dette spørsmålet SV ikke har noen særlig innflytelse. Vi må vite hvem som er våre venner, og vi må stå lojalt ved dem når det stormer. Våre venner tror på ytringsfrihet, likestilling, likeverd, religiøs frihet, pluralisme, demokrati og sekulære rettsregler. De som ikke tilslutter seg slike frihetsverdier, er ikke våre venner. Vår utenrikspolitikk må reflektere dette. Det betyr imidlertid ikke at vi ikke skal ha kontakt, diskutere eller ha dialog med land som ikke har alle disse frihetene som sin base. Hvis vi ikke har det, blir det veldig få land igjen å snakke med. En kan kanskje si det er en håndfull land som respekterer akkurat dette. Utenriksministeren understreket i sin redegjørelse at utenrikspolitikkens fremste mål er å sikre norske interesser – våre verdier, vår sikkerhet og vår velferd, og videre at vi må prioritere å konsentrere oss om de sentrale oppgavene. Det er kloke ord som jeg slutter meg fullt og helt til – i motsetning til enkelte andre her i salen som har en skepsis overfor dette, og som mener at Norges utenrikspolitiske mål bør være fred på jorden og andre forhold som er globale. Jeg vil minne om at vi er et relativt lite land med 5 millioner mennesker i en verden med 7 milliarder mennesker nå, og uansett hva vi gjør, har det liten betydning for hvordan verden utvikler seg, selv om jeg vet at mange i denne salen mener det motsatte og gjerne vil fremme Norges interesser på en måte som skulle tilsi at de er globale interesser, sammenstille det og likestille det. Jeg er glad for at utenriksministeren spesifiserer hva som er Norges interesser. Utfordringen blir å finne frem til verktøy og arbeidsprosesser som sikrer nettopp dette. Skal man prioritere noe opp, må en være like tydelig på hva man vil nedprioritere. Er man ikke det, prioriterer man i realiteten ingen ting. Dersom man hele tiden fokuserer på de målene for utenrikspolitikken som utenriksministeren selv understreket bør ligge til grunn, bør vi naturligvis se kritisk på alle aktiviteter vi engasjerer oss i. Spørsmålet en alltid må stille, er hvorvidt en aktivitet eller et engasjement er en sentral oppgave som fremmer Norges interesser, eller om det finnes andre land som har sine nasjonale interesser sterkere knyttet opp mot ulike aktiviteter og prosesser, og at disse landene dermed mer naturlig skal engasjere seg i dette. Regjeringen ønsker å gjøre norske næringslivsinteresser til en prioritert oppgave. Det er bra og i tråd med det andre land aktivt bruker sine utenriksstasjoner til. Norsk industri vil i fremtiden møte stadig sterkere konkurranse gjennom global handel, og det er derfor viktig at norske bedrifter fokuserer utover landets grenser. Man kan velge å mislike internasjonal konkurranse, og man kan ønske at ting var annerledes, man kan mene at det er urettferdig, og man kan nekte å ta realitetene innover seg. Det er en strategi som vil gjøre alle til tapere på sikt. Vekst og velferd sikres best gjennom aktiv internasjonal handel. Nettopp derfor bør vi legge til rette for dette også i vår utenrikspolitikk. Jeg slutter meg derfor til utenriksministerens formulering om at «Utenrikstjenesten skal være en relevant dialogpartner for næringslivet og for våre fremste kunnskapsmiljøer. Norge skal profileres som attraktivt for kloke hoder, talenter og investeringer.» La meg avslutningsvis nevne dette representantforslaget som ble fremmet av Solhjell i salen i dag, om at vi skal arbeide for forbud mot atomvåpen. La det være helt klart: Det er bred støtte i stortingssalen for fred. Jeg tror faktisk det er helt enstemmig. Vi er for verdensfred, det kan vi slå fast. Vi er ikke glad i atomvåpen – vi er faktisk mot atomvåpen. Ingen vil at de skal brukes, ingen vil at de skal lages, og ingen vil at noen skal ha dem. Men de finnes. Hvis det er slik at vi skal arbeide mot dette, er muligens en måte å få det til på at noen demokratiske stater vil la seg overtale til å redusere antallet, mens de som da ikke er demokratiske stater – jeg minner om at det er ni stater som har disse våpnene – ikke vil gå med på dette. Så er det en verifiseringsprosess osv., og så skal man prøve å få til dette. Er det bedre å arbeide for noe når det er et helt urealistisk mål å få det til? Jeg mener ikke det. Jeg lever faktisk tryggere med å vite at våre venner har atomvåpen.