trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Jeg skjønner at det i mange sammenhenger kan være behov for å ty til: angrep er det beste forsvar. Hvis en går inn og ser på det opplegget som Fremskrittspartiet legger opp til i forhold til kommunesektoren som helhet og hva det ville ha ført til hvis de hadde fått gjennom sitt primære forslag – sannsynligvis flere oppsigelser – og hvis en hadde fått flertall for det primære forslag i forhold til arbeidsmarkedstiltak osv. hvor vi vet hvor Fremskrittspartiet står, og i den «store» politikken, tror jeg kanskje situasjonen hadde vært enda verre enn det som faktisk nå blir resultatet. Jeg mener at det ikke er noen motsetning i det å ha en bra fordelingspolitikk der en sørger for at de som har mest å bidra med, faktisk bidrar med mest til fellesskapet, og at de som er dårligst stilt, også får mest ut av det vi har. Det gjelder også i forhold til arbeidsmarkedspolitikken. Og når Norges Bank, Statistisk sentralbyrå og Arbeidsdirektoratet sier at risikoen for at ledigheta vil øke er svært stor, mener jeg at alle bør ta det på alvor. Og jeg er skuffet over at regjeringspartiene sammen med Høyre og Fremskrittspartiet etter vår mening ikke gjør det, når en kutter så kraftig på arbeidsmarkedstiltak. Vi mener det er en nøye sammenheng mellom det å ha arbeidsplasser til dem som trenger det, og en god fordelingspolitikk, ved at de som har mest, bidrar mest, for at de som trenger det mest, får et bedre tilbud. I så måte mener vi at arbeidsmarkedstiltakene er et særdeles viktig bidrag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Jeg skjønner at de som nå har inngått et forlik også i forhold til kommuneøkonomien, har behov for å forklare at det er bedre enn det det faktisk er, slik vi i Arbeiderpartiet ser det, og slik også en lang rekke ordførere og lokalpolitikere fra Høyre, Fremskrittspartiet og regjeringspartiene ser det. Jeg tror ikke det kan være noen tvil om at situasjonen for mange av landets kommuner for neste år vil bli meget vanskelig. Så kan en velge hva en vil gjøre i forhold til det, men det er feil når Erna Solberg sier at vårt alternative budsjett hadde medført rundt 300 mill. kr mer i frie inntekter. Det ville ha medført over 1 milliard kr mer i frie inntekter. Så la oss i hvert fall være enig om hvordan virkeligheten er. Vi foreslo omtrent 1 milliard kr mer. Vi foreslo også 1 milliard kr som kunne omfordeles, fra de mest velstående kommunene til dem som hadde noe mindre, for å sikre et mest mulig likeverdig tjenestetilbud ute i kommunene. Vi synes det er trist at det ikke er blitt flertall for det. Jeg tror mange innbyggere kommer til å oppleve at det blir kutt i tjenestetilbudet neste år, f.eks. at det blir kutt i eldreomsorgen, kutt i barnehagesektoren og kutt i skolefritidsordningen. Det synes ikke vi er en god veg å gå. Vi synes det hadde vært viktig å bruke penger på å opprettholde det vi har sagt vi skal gjøre, ikke minst eldrereformen, hvor et enstemmig storting har vedtatt at vi skulle bygge ut så og så mange omsorgsboliger og sjukehjemsplasser i løpet av fire år. Men så, for å få plass til noen andre hjertesaker som plutselig har blitt mye viktigere i løpet av et år eller to, er de løftene glemt, og en prioriterer noe annet. Det mener vi ikke er en farbar veg å gå. Hvis vi f.eks. mener noe med at eldre og helse kommer først, hvis vi mener noe med at vi vil sikre alle som ønsker det, barnehageplass innen år 2000, må vi gjøre det, men da må vi si nei til andre ting. Men med støtte fra de borgerlige i denne salen gjør Regjeringa det motsatte. De sier ja til noe annet enn det de tidligere har sagt ja til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Når det gjelder kommuneøkonomien, er det riktig at det forslaget som vi var enige om i vår, langt på veg blir fulgt opp i det Regjeringa la fram. Men for det første er det mye som har skjedd i virkelighetens verden siden da, og for det andre ser det litt annerledes ut i det budsjettet som nå er vedtatt, enn det som var det opprinnelige forslaget fra Regjeringa. Når det gjelder de tre tingene som representanten Gjedrem tok opp, der han påstår at Arbeiderpartiet driver med retorikk, må jeg si at det vi sier der, er fakta. La meg ta barnehagene først: I 1997 ble det oppretta ca. 16 000 nye barnehageplasser, i år ligger det an til å bli 3 500 barnehageplasser, og for neste år medfører budsjettforliket med de borgerlige at det kan bli under 2 500 barnehageplasser. Ingen skal komme og fortelle meg at dette er retorikk! Dette er fakta, og det er stikk i strid med de målsettingene som i hvert fall flere partier i denne salen har hatt, om at alle som ønsker det, skal få et barnehagetilbud innen år 2000. Det er bl.a. en følge av kontantstøtta, men det å tro at behovet for barnehager er så lite som det, er ikke riktig! Når det gjelder eldrereformen, hevder representanten Gjedrem at det ikke er brutt noen løfter. Men da må jeg bare si at vi har stått på det et enstemmig storting har vært for, nemlig at den skulle gjennomføres innen fire år. Nå er det kutta på den i forhold til det forliket som er inngått for neste år. Det er altså slik at det ligger ikke mer penger inne for neste år. Da kan en gjerne ha en politisk garanti om at alle som har planer osv., skal gjøre det, men det hjelper ikke hvis pengene ikke er der! Og det står svart på hvitt i den innstillinga som ligger til behandling her i dag, og som flertallet anbefaler. Vi hadde foreslått noe mer penger til dette, som ville ha medført flere sjukehjemsplasser og flere omsorgsboliger. Det er ikke retorikk, det er fakta. Det samme gjelder også i forhold til arbeidsmarkedet. Vi har fått meldinger fra arbeidsmarkedsetaten om at bl.a. en del enslige forsørgere nå må slutte på skolen som et resultat av kutt i arbeidsmarkedstiltakene. Det er heller ikke retorikk, det er fakta.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
: Jeg har lyst til å konsentrere meg om én ting, og det gjelder eldresatsinga, som et enstemmig storting har vedtatt skal gjennomføres i løpet av fire år. Det er et helt nødvendig løft for de mange eldre som har behov for sjukehjemsplasser og omsorgsboliger. Så kom signalene fra Regjeringa etter det vedtaket om at det ikke gjorde noe om kommunene brukte litt mer tid. En kan jo stille spørsmål om hvor lurt det er å gi uttrykk for slike ting. Så kom budsjettforslaget for neste år, og der var det et kutt i forhold til hva et enstemmig storting tidligere hadde sagt angående penger som trengs for å gjennomføre dette i løpet av fire år. Begrunnelsen var da at det var greit at en brukte to år til, og derfor trengte en mindre penger neste år. Forslaget fra Regjeringa er ikke endret i det budsjettforliket som nå er inngått mellom regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet. Det vil si at det ligger ikke flere kroner inne enn det Regjeringa har foreslått på denne posten, sjøl om Fremskrittspartiet prøver å framstille det slik. Da betyr det at faren for at det blir færre omsorgsboliger og sjukehjemsplasser til neste år, er til stede, og det hjelper ikke å ha politiske garantier hvis pengene ikke er der. Jeg vil også si at Arbeiderpartiet ikke har sagt, slik Fremskrittspartiet har antydet, at de som bruker mer enn fire år, ikke skal få mer penger. Det står ikke i noen papirer. Men vi har sagt at vi vil stå ved løftet om at de eldre vi har lovet skal få omsorgsboliger og sjukehjemsplasser i løpet av fire år, skal få det. Mitt spørsmål til statsråden blir: Kan statsråden garantere at alle kommuner som har planer om bygging av omsorgsboliger og sjukehjem til neste år, får penger til det? Og er det dekning for det innenfor den ramme som vil bli vedtatt på dette området?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Jeg er enig med statsråden i at det lenge har vært en veldig positiv utvikling på arbeidsmarkedet, noe som har vært resultat av en helt bevisst politikk. Men nå ser vi at varsellampene blinker, og signalene fra både Arbeidsdirektoratet, Statistisk sentralbyrå og Norges Bank – for å nevne noen – tilsier at ledigheten neste år høyst sannsynlig kommer til å øke. I et oppslag i Dagbladet i dag basert på opplysninger fra Arbeidsdirektoratet, står det at en forventer flere tusen permitteringer fra januar. Nøkkelbedrifter spør etter regelverk for permitteringer, det er liten etterspørsel etter arbeidskraft, bygg, anlegg og industri rammes. Ungdom, ufaglærte kvinner og fremmedspråklige er spesielt utsatt. I en slik situasjon er det altså at Regjeringa, i samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet, foreslår å kutte svært kraftig på arbeidsmarkedstiltakene, noe som vil måtte føre til at de mest utsatte gruppene får det verre. I den tilsvarende debatten i fjor sa statsråd Løwer at hun var glad for stortingsflertallets satsing på arbeidsmarkedstiltak, som var betydelig høyere enn det nivået som vil bli vedtatt i år, hvor også situasjonen på arbeidsmarkedet er annerledes. Nå sier statsråden at hun vil følge utviklingen nøye og muligens komme tilbake til det i revidert nasjonalbudsjett. Finansministeren bestrider tallenes klare tale. Og til alt overmål sier representanten Morten Lund her i dag at Arbeiderpartiet snakker opp arbeidsledigheten. Jeg må si jeg kanskje hadde forventet litt større seriøsitet fra representanter for regjeringspartiene, og jeg må spørre statsråden: Hvor har Regjeringen sine tall fra for utviklingen på arbeidsmarkedet for neste år, når Arbeidsdirektoratet sier at arbeidsledigheten sannsynligvis kommer til å øke med over 20 000 personer? Er det slik at Regjeringen ikke stoler på Arbeidsdirektoratet? Og kan statsråden vise hvor det står i dokumentene at enslige forsørgere skal sikres, og at de ikke skal miste det løpet de er inne i, slik representanter for regjeringspartiene sa i en replikkveksling tidligere i dag?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Representanten Sylvia Brustad viet arbeidsmarkedspolitikken stor oppmerksomhet i sitt innlegg. Det var snakk om økende ledighet, det vil bli verre for de ledige, og vi trenger flest mulige folk i arbeid igjen – vi trenger sikre arbeidsplasser. Jeg har et spørsmål i den forbindelse. For Arbeiderpartiet har det faktisk lenge vært en symbolsak å skulle skatte de rike. Eksempelvis har partiet meget gjerne villet fjerne refusjonsordningen for norske sjøfolk bare for å få tatt rederne, de rike. Og i sin iver etter å gjøre det glemmer de at 17 000 norske sjøfolk risikerer å bli satt på land. Med all den ungdom som så optimistisk har satset på en maritim utdannelse, vil jeg gjerne spørre Arbeiderpartiet hva slags arbeidsmarkedspolitikk det er å ville fjerne denne ordningen, når det på sikt vil bety 17 000 flere ledige nordmenn. De blir satt på land, og en rekke arbeidsplasser i land tilknyttet maritim virksomhet vil bli borte. Kan Arbeiderpartiets representanter i kommunalkomiteen forsvare en slik arbeidsmarkedspolitikk? Det vil bevisst medvirke til å fjerne mange tusen arbeidsplasser i dette land. Etter det representanten Sylvia Brustad sa i sitt innlegg, der hun dveler hengivent ved det å opprettholde norske arbeidsplasser, synes jeg det er et paradoks at Arbeiderpartiet samtidig står på en slik linje når det gjelder viktige arbeidsplasser.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Det var et balansert og godt innlegg representanten Ivar Østberg hadde å komme med, og jeg var ganske enig i mye av det som han pekte på. Han kom inn på helt sentrale spørsmål når det gjelder stillingen i norske kommuner. Ord som omorganisering, effektivisering, strukturendringer og analyser av kommunens egen virksomhet var ting han nevnte i sitt innlegg. Men så vidt jeg kunne oppfatte, kom han ikke inn på eller brukte ordet konkurranseutsettelse – eller for den saks skyld privatisering. Det som kunne være litt viktig å få avklart, er hvor langt Kristelig Folkeparti kan tenke seg å vurdere å benytte konkurranseutsettelse som et ledd i effektiviseringsprosessen i norske kommuner. Og videre: Er det slik at Kristelig Folkeparti kan tenke seg å vurdere noe nærmere å benytte konkurranseutsettelse på det spesifikke området eldreomsorg, som et effektiviserende tiltak både for å spare skattebetalerne for penger og selvfølgelig for å heve kvaliteten på tilbudet til dem det er snakk om?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Som ventet kom Morten Lund fra Senterpartiet inn på distriktspolitikk. Han kom inn på forholdet kommune–stat, statlig detaljstyring, og mente at den statlige detaljstyringen var for sterk. Der følger jeg representanten Morten Lund fullt ut. Jeg er glad for at Senterpartiet er seg bevisst de sakene, men det å frigjøre kommunene fra statlige pålegg, statlig tvang og statlig overstyring er én ting. Etter mitt syn er byråkratiet i kommunene selv viktig i forhold til å styrke lokalpolitikerens rolle. Derfor kunne det være interessant å spørre representanten Morten Lund om det ikke her er behov for en slanking av en del stillinger i det byråkratiske systemet, alle de byråkratene som er ansatt i de enkelte kommunene, om han ikke samtidig som han ønsker å frigjøre kommunene fra den statlige styringen, ønsker en slanking av byråkratstillingene rundt i Kommune-Norge for å styrke lokalpolitikernes rolle?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Først vil jeg få uttrykke glede over at vi har en ledighet som er under 50 000 her i landet. Det er en ledighet som er bemerkelsesverdig lav. Mange av de ledige er faktisk bare inne i en svingdør. Vi har 450 000 mennesker som skifter arbeid hvert år, og en vil alltid ha noen som står inne på arbeidskontoret i påvente av å komme ut igjen. Det som jeg vil få lov til å spørre statsråden om, gjelder ASVO. Det var slik at komiteen kom med en ekstrabevilgning på 10 mill. kr på kap.1592 post 72. Nå var for så vidt statsråden inne på det replikken min skulle dreie seg om, at dette beløpet skulle deles mellom utbygging av antall plasser og høyning av satsene. Men jeg hadde vært glad dersom statsråden kunne antyde noe nærmere om hvordan de 10 mill. kr skal anvendes av departementet. Skal mesteparten gå til å forhøye satsene, eller skal mesteparten gå til å øke antall plasser utover de 70 plassene som det allerede var tatt høyde for å bevilge til? Jeg vil gjerne, dersom det er mulig, få statsrådens syn på og vurdering av akkurat det.
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
President, er hyklerisk et parlamentarisk uttrykk?
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
Jeg synes nemlig at det er et godt uttrykk for en del av Arbeiderpartiets argumentasjon i forbindelse med kommuneøkonomien. I realiteten har Arbeiderpartiet et sted mellom 330 og 370 mill. kr mer i ikke-øremerkede tilskudd til primærkommunene i sitt budsjettopplegg. For det har de de siste 14 dagene hatt råd til alt. De har hatt råd til å bruke penger på et nivå som bare SV matcher, og SV har tross alt så mye ansvarlighet at de sier at de har 4 milliarder kr mer til kommunene for å gi dem den muligheten. Basert på de 330-370 mill. kr i mer frie inntekter, skal kommunene ha råd til egenandelen når det gjelder eldreomsorgen, som stort sett alle de kommunene vi har møtt, har fortalt oss blir dyrere enn det de får i statsstøtte. De skal ha råd til egenandelen når det gjelder større barnehageutbygging, hvor også kommunene stort sett må dekke hele det statlige tilskuddet, spesielt for småbarnsplassene. Og ikke minst skal de ha nok penger, slik at Grete Knudsen ikke lenger får behov for å appellere overfor Regjeringen mot alle skolenedleggelsene. Argumentasjonen fra Arbeiderpartiet i forhold til deres faktiske budsjettopplegg henger rett og slett ikke sammen. Sannheten om Arbeiderpartiets budsjettopplegg er at det er stramt. Det er sannsynligvis like stramt, og det er ikke som Regjeringens opplegg overfor primærkommunene, spesielt. Samtidig presser de gjennom reformer med store egenandeler på kortere tid enn det flertallet har vært villig til, fordi kommunene har ønsket seg større tempo og påvist at de har egenandeler. Jeg synes ærlig talt at Arbeiderpartiet burde vise litt mer edruelighet, istedenfor denne jublende gleden over endelig å være i opposisjon og bruke akkurat samme taktikken og kritikken – men med mye mindre penger – som det dagens regjeringspartier har brukt mot Arbeiderpartiet tidligere.
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
President! En åpenbar misforståelse!
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
Ofte er det greit å ha hukommelse fra mer enn ett budsjettår! I fjor kritiserte en samlet kommunalkomite Regjeringa for at det var flere poster hvor det fra år til år ble overført store summer. Det betød at man ikke klarte å bruke opp pengene det ene året, at de ikke kom til utbetaling i løpet av året. De som husker fjorårets debatt, vil huske at det altså plutselig var 1 milliard kr til arbeidsmarkedssektoren, midler som var blitt gjemt over flere år og som vi aldri var blitt orientert om. Når Riksrevisjonen har bedt om å få en omlegging av budsjettopplegget på en del av disse postene, er det fordi man har ønsket å ha en mer realistisk budsjettering av hva som faktisk blir utbetalt det ene året, mot hva som vil komme til utbetaling, selv om prosjektene har fått tilsagn det året man innfører dem. I utgangspunktet synes vi det er greit å ha det slik. Den merknaden som vi er med på, er tatt inn fordi vi mener at det også er viktig at vi neste år vet hvilken bevilgning som vil gi ny aktivitet, og hvilken bevilgning som er betaling for det man på disse områdene kan kalle «gammel moro». Akkurat i overgangsåret betyr det selvfølgelig at det er behendig å lage sånne endringer fordi bevilgningen da går ned, og det ser budsjettmessig penere ut. Når vi kutter med 50 mill. kr og øker tilsagnsbevilgningen, er jeg enig i at det ikke er vår beste måte å saldere budsjetter på, men den er rimelig mye bedre enn en del av det vi har sett arbeiderpartiregjeringer har vært med på i løpet av de årene jeg satt i finanskomiteen og så alle fond i samferdselssektoren bli tømt. Så sånn sett tror jeg ikke kritikken er så stor. Jeg oppfatter at aktiviteten på dette området kommer til å bli opprettholdt på nivå med det som har vært tidligere. Når det gjelder spørsmålet om eldreomsorgen: Ja, Høyre har i forliket sagt at hvis kommunene kommer til å øke aktiviteten, er vi beredt til å bevilge mer for å få gjennomført eldrereformen. Men vi har lyttet og lyttet til alle våre kommunepolitikere, til mange av Arbeiderpartiets og til mange av de andre partienes, som har fortalt oss at de ikke klarer tempoet, for de har ikke penger til egenandelen. Og det får de ikke av Arbeiderpartiet heller.
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
Gid jeg kunne være like optimistisk i forhold til hva man kan få til med dagens regjering når det gjelder f.eks. å øke det kommunale selvstyret! Vi hadde for første gang en debatt den 26. mars i fjor som var knyttet til spørsmålet om et levende lokaldemokrati. Der synes jeg det var en del positive innspill. Stortinget vedtok også en del føringer i forbindelse med den debatten. Da tilbakemeldingen på en del av de forslagene som bl.a. Høyre hadde fremmet, og som hadde fått tilslutning fra et flertall i Stortinget, kom i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen, må jeg si at jeg ble litt mer overrasket over mangelen på handlekraft, eller mangelen på å ta operative – for å bruke det nye moteordet – «grep» for å gjøre noe, f. eks. når det gjelder særlovgivningen og sektorgjennomgangen. Jeg synes ikke det var imponerende å få det svar tilbake at man to ganger på 1990-tallet hadde hatt en gjennomgang av sektorregelverket, så det var ikke behov for en ny gjennomgang, når det er åpenbart at de to gjennomgangene man hadde på 1990-tallet, ikke har vært nok, i alle fall ikke for dem som jobber ute i Kommune-Norge, når man får de ganske sterke kravene man har fått om å få gjort endringer og få redusert regelverket. Statsråden sa også at man da hadde lagt opp til en ny instruks for nytt regelverk som skulle komme. Det får vi da se effekten av, om det betyr at det blir mindre. Vi har ment at det er behov for flere grep, og vi er glad for at Stortinget i dag kommer til å slutte seg til vårt opplegg, f.eks. med et frikommuneopplegg på dette området. Når det gjelder distriktspolitikken, er det kanskje forskjell på Høyre og mellompartiene. Det er mer tro i Kristelig Folkeparti og optimisme på tiltak som ikke nødvendigvis har virkning, men bare går på å mobilisere egen aktivitet. Vi mener at det som først og fremst er galt, er at man velger vekk viktige distriktspolitiske tiltak, som f.eks. det å satse på samferdselssektoren. Og når man i tillegg finansierer økt distriktspolitisk satsing gjennom å øke byrdene for distriktsnæringslivet, da er vi på feil vei.
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
En av de mest interessante debattene som aldri foretas i vårt samfunn, er om spørsmålet: Hvem er de rike? For det er snakk om at de rike vinner så mye i det opplegget som nå ligger til grunn – fra Regjeringen lå det en skatteskjerpelse for alle som hadde inntekt over 270 000 kr. For heldagsarbeidende i Norge begynner nå gjennomsnittsinntekten å nå 250 000 kr. Skal man da ramme f.eks. «rike» eller andre med inntekt over 270 000 kr med skatteskjerpelse, betyr det i praksis at dem man rammer, i stor grad er nyutdannede akademikere med store studielån, midt i etableringsfasen, som jobber i offentlig sektor, og som faktisk er de som også får størst problemer med renten. Det henger altså sammen. Hvem som er vanskeligstilt, må man alltid definere når man spør om hvor langt renten skal gå ned. Men det er klart at i en situasjon hvor man gir skatte- og avgiftslettelser, som f.eks. gjør det mulig for en to-akademikerfamilie som jobber i offentlig sektor, å kjøpe seg bolig og klare seg uten offentlig hjelp for å gjøre det, er det også viktig å holde skatter og avgifter nede og holde en stram økonomisk politikk som bidrar til at ikke alle grupper som kan klare seg selv, blir sosialklienter. Vi mener altså at det innenfor boligpolitikken skal gis støtte til dem som reelt sett er vanskeligstilt, som er i en livssituasjon som gjør at de varig kommer til å ha problemer med å kunne etablere seg eller bygge opp egenkapital, og for at ungdom skal kunne få etableringslån på toppen. Når det gjelder spørsmålet om størrelsen på ledigheten, har jeg faktisk lyst til å si at jeg ikke er redd for at ledigheten går opp, hvis det ikke medfører at vi samtidig får en økt langtidsledighet. Det at folk skifter jobb, synes ikke jeg er et problem i et dynamisk samfunn, for det tar tre-fire måneder når man går fra én jobb til en annen. Det må vi leve med i et samfunn som er så omskiftelig som vårt. Det viktige er å fokusere på utviklingen av langtidsledigheten – den må vi sørge for at vi har virkemidler mot. Men noe økt ledighet betyr bare at man bruker litt lenger tid på et jobbskifte. Det tror jeg ikke vi skal være voldsomt redd for, og ikke problematisere for mye.
Erna Solberg (Høyre), 1998-12-08:
Etter å ha lyttet til statsrådens innlegg, er jeg fristet til å si at det kanskje ikke var så farlig med litt av den Høyre-politikken siden statsråden tross alt er særs fornøyd med at hun har fått gjennomslag for store deler av sitt budsjettopplegg også i et forlik med Høyre – til tross for at jeg har forstått det slik at Senterpartiets statsråder primært hadde ønsket seg et forlik en annen vei. Det synes jeg i og for seg statsråden kan ha rett i. Jeg synes i hovedsak at statsråden har fått igjennom mye av budsjettopplegget, og at hun har fått gode råd på veien når det gjelder nye tiltak, gjennom det arbeidet som har blitt utført i komiteen. På ett område er jeg derimot litt forbauset over flertallets innstilling. Det gjelder et forslag som Fremskrittspartiet og Høyre står sammen om i innstillingen, hvor vi har bedt Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for år 2000 fremlegge en vurdering av ulike mottaksorganiseringer, inklusiv den svenske modellen, hvor asylsøkere også bor i private hjem. Så langt jeg har sett av avisoppslag – og min kunnskap her er begrenset til det jeg har sett i norske medier– har svenskene faktisk vært meget fornøyd med en modell hvor man også kan plassere asylsøkere i private hjem. Ikke minst er det ønsket stortingskomiteen har gitt uttrykk for, at man på et tidligere tidspunkt får en bedre integrering. Derfor synes vi det hadde vært interessant om vi både fikk en gjennomgang av de eksperimentene som i dag foregår med ulik type mottaksorganisering, og fikk høre om de svenske erfaringene. Nå har jeg registrert at departementet da dette var omtalt i media, gav uttrykk for at det var interessante toner. Jeg vil da spørre statsråden: Til tross for at stortingsflertallet nå ikke kommer til å pålegge Regjeringen dette, vil statsråden allikevel gjøre dette ut fra vår interesse av å få mest mulig faglig tilfang med hensyn til hvordan vi skal få både best integrering og lavest mulig kostnader for dette arbeidet?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
: Denne debatten burde vera konstruktiv på grunn av at me hadde ein diskusjon om kommuneøkonomiproposisjonen i juni, då Arbeidarpartiet og regjeringspartia la fram ei pakke, som Regjeringa har fylgt opp i det forslaget som nå ligg føre, og som i store trekk blir vedtatt i dag. Samtidig har ein fått eit forlik med dei to andre partia, Høgre og Framstegspartiet, for å sikra gjennomføringa. Det har vore reaksjonar frå kommunar som seier at dei er glade for at Regjeringa nå for fyrste gong på mange år har fylgt opp lovnadene sine i kommuneøkonomiproposisjonen. Så kjem det ein del påstandar i dette fyrste innlegget, at barnehagane får problem, at ein bryt lovnaden til dei eldre, og at ein har problem på arbeidsmarknaden. Då føler eg at dette smakar meir av retorikk enn av verkelegheit, for det er ikkje slik at igangsette tiltak på arbeidsmarknadssektoren vil bli stoppa, slik det blir hevda her. Slike utsegner er berre eigna til å spreia frykt og utryggleik blant grupper som har nok å stri med i kvardagen sin. Det er heller ikkje sant at dei eldre blir møtte med brotne lovnader i og med at eldrereforma blir utsett. Regjeringa har sagt, slik fleirtalspartia her i Stortinget i dag vil framføra, at eldrereforma skal gjennomførast. Der kommunane har behov for litt meir tid enn desse fire åra, vil me akseptera at det kan gå noko utover dei fire åra. Barnehagane blir bygde etter behov. Då er det ei glede å konstatera at kontantstøtta har blitt slik ein suksess òg i arbeidarpartistyrte kommunar at behovet ikkje er så stort for å få ei full dekning når det gjeld barnehageplassar. Situasjonen er stram, men den er godt leveleg i landets kommunar.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
Eg la merke til representanten Solberg sine formuleringar om øyremerkte tilskot og behovet for å redusera desse, og der er eg svært einig med henne. Eg trur faktisk at noko av det viktigaste for kommunane si utvikling er å sleppa dei fri. I dag er dei omgjevne av så store, omfattande restriksjonar at det går på motivasjonen laus for å delta i lokaldemokratiet. Eg trur at denne regjeringa, dersom den få støtte til å realisera sine visjonar, nettopp kan frigjera kommunane frå mykje av dei bindingane som i dag legg ein unødig dempar på deira aktivitet og lokal bruk av midlar og krefter. Elles vil eg litt innom Erna Solberg si manglande tru på symbol innanfor distriktssatsinga. Eg trur faktisk at symbol, eller det eg vil kalla visjonar, er svært viktige for lokaldemokratiet. Dei er med på å motivera den enkelte innbyggjar til å ta del i lokalpolitisk aktivitet. Eg trur at den satsinga som det nå vert lagt opp til på over ein halv milliard kr, er svært viktig og rett for å skapa motivasjon og ei lokal bevisstgjering om den lokale plassens identitet og verd, for å satsa liv og arbeidskraft på den. Det er svært viktig ikkje minst når det gjeld å bruka den teknologiske utviklinga på ein rett måte og til å spissa dei forskjellige tiltaka. Eg er òg merksam på at synet på den leveevna som bedriftene har, har vorte justert og forbetra, slik at distrikta i større grad i lag med privat initiativ er i stand til å finna fram til ei føremålstenleg satsing. Derfor vil min påstand vera at den distriktssatsinga som nå er gjord etter ein generasjon med forfall og tilbakegang i distrikta, er rett for å gje lokalsamfunnet i distriktet ein gnist og ei livstru for vidare satsing.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
Innleiingsvis vil eg seia at eg har sympati og mykje forståing for mange av dei sosiale haldningane som SV står for, og i mange samanhengar er dei på linje med mitt partis. Eg føler likevel at ein del kommentarar som var knytte til det siste innlegget, var svært einsidige, og at ein treng ei viss motvekt for å få balanse. For det fyrste slo ein her nokså klart og uomtvisteleg fast at barn og unge får det verre, og det etter å ha fått gjennomslag for den største familiepolitiske reforma som har vore gjennomført på lang, lang tid. Det vil styrkja familien og gje den valfridom. Familien er i dag utsett for press frå mange hald – sterkt press, så sterkt press som familien knapt nok har opplevd tidlegare. I ein slik situasjon trur eg òg at SV står seg på å innrømma at tiltak som kan vera med og styrkja familien og oppmuntra det indre samhaldet og ordningar for å gje den meir tid saman, vil vera positivt, i staden for med brei penn å slå fast at det motsette vil vera tilfellet. Eg hadde sett pris på at ein var litt mindre skråsikker. For det andre får ein òg høyra her at arbeidsløysa vil auka. Det er klart at når me er på eit historisk lågmål når det gjeld arbeidsløyse, er det ikkje umogleg at slikt kan skje, men det er langt frå sikkert. Mykje av det som ligg i tida, skulle tilseia at det ikkje er så skråsikkert, men at Regjeringa i alle fall vil ha ein beredskap dersom det skjer, for å motverka det. Så blei det også nemnt at dersom ein innleier eit nytt forhold med sambuar, skulle reglane endrast. Eg vil mest seia at det skulle berre mangla. Me prøver å laga ordningar for å verna om dei som kjem i ei utsett stilling. Kjem då endringar inn, må ein justera dei reglane som ein innrettar livet sitt etter.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Eg har lyst til å seie som ordtaket at dersom ein gjentek ei løgn ofte nok, blir det til slutt ei sanning. Det kunne vore ønskjeleg at representanten Signe Øye las finansinnstillinga noko betre enn det ho gjer. Det står ikkje der at Framstegspartiet reduserer tilskotet til kommunane med 8 milliardar kr. I vårt opplegg, har vi gjort mange av desse 8 milliardane om til øyremerkte tilskot fordi vi ønskte eit anna system, nemleg stykkprisfinansiering når det gjeld eldre, helse og utdanning, og i det ligg det at vi omprioriterer. Vi har eit kutt, ja, på ca. 2 milliardar kr netto. Det meiner vi at vi skal kunne dekke inn ved den omstruktureringa som vi går inn for. Det same gjeld eldrereforma. Representanten har mange gonger både her og andre plassar fått ei forsikring om at det ikkje er noko kutt i det som vi er samde om når det gjeld eldrereforma. Vi har berre utvida reforma for dei kommunane som ikkje maktar å stille opp med eigendelen sin. Og la meg då seie at Framstegspartiet i utgangspunktet ikkje ønskte ein eigendel i den reforma. Slik var vår modell, men det ville ikkje Arbeidarpartiet vere med på. Den kunne Arbeidarpartiet ha vore med på dersom dei hadde vilja, for Framstegspartiet og Arbeidarpartiet har nemleg fleirtal i lag. Og eg sa i mitt innlegg at ein av og til må stemme for noko ein ikkje er begeistra for. Når ein skal ta ansvaret for eit forlik, må ein av og til stemme for ein del forslag som ein i utgangspunktet kanskje ikkje er særleg begeistra for. Derfor synest eg det no er på tide at Arbeidarpartiet i alle fall prøver å behandle sanninga litt meir alvorleg enn det som har vore tilfellet så langt.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Vi i Framstegspartiet er ikkje større enn at vi tek imot ros og takk for det det er. Vi blir glade for det. Det at enkelte i mitt parti når det gjeld innvandringspolitikken, etter representanten Ivar Østberg sitt syn skulle gi uttrykk for haldningar som skaper framandfrykt og rasehat, vil eg sterkt ta avstand frå. Alle menneske er likeverdige. Alle menneske skal behandlast ut frå den situasjonen som dei sjølve er i. Og eg vil påstå at Framstegspartiet sin innvandringspolitikk nettopp bygger på det grunnlaget som Ivar Østberg sa, nemleg det kristne grunnlaget. Grunngivinga for at vi ønskjer å ta inn færre enn det stortingsfleirtalet ønskjer, er at ved å ta inn så mange som vi no gjer, maktar ikkje det norske samfunnet å ta imot dei på ein skikkeleg måte. Det skulle vel hendingane dei siste dagane og ikkje minst det siste året vise. Alle dei utslaga som eg nemnde i mitt innlegg, som er særs uheldige, og som eg og Framstegspartiet ønskjer å stoppe, er ikkje noko som kjem av Framstegspartiets politikk, for den har ikkje vore gjennomført, den! Årsaka til dei uheldige situasjonane som vi har i dag, er nettopp den politikken som er ført på området, og som Framstegspartiet ikkje kan ta ansvaret for, for vi har stemt imot. Vi ønskjer å ta imot dei som kjem til landet, på ein skikkeleg og verdig måte, men då kan ikkje eit lite samfunn som Noreg ta imot så mange at det blir umogleg. Derfor ønskjer vi ein politikk som er litt annleis, i håp om at vi skal oppføre oss som eit godt norsk folk med den tradisjonen vi har på området.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Eg er glad for at SV no avklarar sitt forhold til eldrereforma, og at dei, slik som eg tolkar det, skjøner at det forslaget som ligg i avtalen, er ei utviding av reforma til det beste for kommunane og til det beste for dei eldre. Dersom reforma hadde blitt kutta etter fire år, sånn som Regjeringa for så vidt la opp til – vi skal vere klare over at det er Høgre og Framstegspartiet som på mange måtar stilte det kravet som ein her kom fram til i forliket – hadde mange eldre fått det verre, og mange kommunar hadde fått det verre. Men vi har fått eit forlik der vi no faktisk utvidar reforma til å gjelde noko lenger, slik at vi kan sikre dei eldre verdige sjukeheimsplassar og omsorgsbustader. Så til innvandring. Eg forstår sjølvsagt at SV er oppteke av innvandring, for dei ønskjer jo stadig vekk endå fleire inn til landet, med dei problema det skaper. Og det er jo heilt opplagt at dersom ein skal følgje SV sin politikk, vil vi få store vanskar. For det er heilt korrekt, som representanten Andersen seier: Det er vanskeleg å leve i eit fleirkulturelt samfunn. Det har vi i Framstegspartiet også innsett. Og når ein ser at det i eit Noreg som har vore for seg sjølv i lang tid, går mot eit noko meir fleirkulturelt samfunn enn det det har vore før, så la oss iallfall ta det så med ro at vi kan planlegge dette på ein måte som er til det beste for innvandrarane, flyktningane og asylsøkjarane, og ikkje skape ein situasjon som gjer det verre. Det er nettopp det som er vårt poeng. La oss heller gå saman om å gjere ein skikkeleg jobb, slik at vi tek imot dei som kjem, på ein skikkeleg måte.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Eg har lyst til å gripe fatt i noko som statsråden for så vidt ikkje var inne på. Etter ein del korrespondanse mellom Framstegspartiet si stortingsgruppe og departementet har det kome for ein dag at ein del av dei innvandrarorganisasjonane som i dag får offentleg støtte i stort omfang, ikkje er landsomfattande, slik kriteria i St.prp. nr. 1 legg til grunn – og eg siterte jo frå proposisjonen i hovudinnlegget mitt i dag. Det som då er mitt spørsmål, er om statsråden no vil ta ein gjennomgang når det gjeld desse organisasjonane, og sile ut dei som ikkje tilfredsstiller dei krava som departementet sjølv har sett for at ein skal få offentleg støtte til verksemda, nemleg at det skal vere ein landsomfattande organisasjon, og at den også til ein viss grad skal vere medlemsbasert. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Er statsråden villig til å ta ein gjennomgang av dette og få rydda opp i noko vi i Framstegspartiet ikkje synest er i samsvar med dei kriteria som departementet sjølv har sett?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
På grunn av det svaret som statsråden gav til Erna Solberg i eit replikkordskifte tidlegare i dag, vil Framstegspartiet og Høgre gjere forslag nr. 3 om til eit oversendingsforslag. – berre så det blir teke omsyn til.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Fremskrittspartiet kutter som kjent rammetilskuddet til kommunene med nesten 8 milliarder kr i forhold til Arbeiderpartiets forslag, hvis vi leser finansinnstillingen. Et slikt kutt vil jeg kalle uansvarlig. Men som representanten Lodve Solholm sa, mener Fremskrittspartiet at det er et betydelig innsparingspotensial i kommunene. Arbeiderpartiet vil påstå at et kutt på nesten 8 milliarder først og fremst vil ramme syke og eldre ute i kommunene. I og med at Fremskrittspartiet sier at de er så opptatt av eldre og syke, henger ikke dette sammen. Dette bildet forsterkes ytterligere ved at Fremskrittspartiet støtter forslaget om å kutte i eldresatsingen til neste år med 153 mill. kr, tilsvarende 2 100 færre sykehjemsplasser og omsorgsboliger. Også Regjeringen bryter her et enstemmig vedtak i Stortinget. Nå har jeg skjønt at Fremskrittspartiet ikke liker dette kuttet, og det er så. Men når det ikke ble funnet penger som mangler, i Regjeringens forslag, så er det klart at det er noe som er blitt prioritert høyere, eksempelvis skattelettelser, som jo også er Fremskrittspartiets flaggsak. Når antall boenheter innen eldreomsorg er redusert fra 5 800 til 3 700 i 1999 og bevilgningen er redusert tilsvarende, hvordan kan da representanten hevde at dette ikke rammer eldre og syke som venter på sykehjemsplass eller eldrebolig ute i kommunene? Etter å ha hørt representantens innlegg om innvandring blir det rett og slett komisk når vi hører at Fremskrittspartiet også vil stemme for å bevilge enda mer penger til innvandrere og flyktninger enn det Arbeiderpartiet gjør i dag. Det er grunn til å spørre representanten: Hvilke hjertesaker fikk Fremskrittspartiet gjennomslag for i forliket i komiteen mellom Høyre og sentrumspartiene?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Dersom denne regjeringen får det som den vil, blir det vedtatt i dag å halvere arbeidsmarkedstiltakene til et gjennomsnitt på 7 000 tiltaksplasser neste år. Arbeiderpartiet mener at dette er uansvarlig politikk. Mange aktører, inklusive statsrådens egen etat, arbeidsmarkedsetaten, mener at tiltaksnivået blir altfor lavt. Likevel later denne regjeringen som om dette bare er tomme trusler som de ikke vil høre på, og det er oppsiktsvekkende, men ikke uvanlig fra denne regjeringen, som til stadighet er på etterskudd. Selv om vi ikke får noen økning utover dagens nivå, noe som selvsagt alle håper, men som ikke vi i Arbeiderpartiet tror på, vil jeg høre hvordan arbeids- og administrasjonsministeren vil løse behovet for de mange ledige. Vi har som kjent 50 000 ledige i dag, og i tillegg har vi 8 000 som var på tiltak ved utgangen av oktober. Og ikke nok med det, vi har 2 300 ledige under 20 år som har garanti, og nå lover statsråden at også enslige forsørgere skal få garanti. Videre har vi nesten 5 000 som går ut av 81 uker og mer, og de har jo garanti – i en viss grad i hvert fall. Og da ender vi opp med et tall der det er igjen et par hundre plasser til gruppen 20-24 år, som alene utgjør 7 000, innvandrere og flyktninger som vi vet har høye ledighetstall, og eldre arbeidstakere. Da må jeg spørre arbeids- og administrasjonsministeren: Hvilke av disse gruppene som jeg nå har nevnt, vil ikke få tilbud om tiltak? Hvilke av disse gruppene vil statsråden nedprioritere? Og er det slik som en kan få inntrykk av, at statsråden ikke har noen spesiell beredskap for hvordan man kan møte en utfordring med sterkt økende ledighet til neste år, foruten å komme tilbake i revidert? Er ikke det litt for passivt?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Jeg skal ikke holde noe innlegg, men bare rette opp en inkurie i innstillingen på side 2 øverst i andre spalte, der Arbeiderpartiet har en merknad. Der er det bare første setningen som skal være med. Det resterende skal strykes.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Ja.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
Representanten Lodve Solholm understreket at Fremskrittspartiet hadde vært med på å ta ansvar, og det er jeg glad for. Samtidig understreket han at Fremskrittspartiet var grunnleggende uenig når det gjelder asyl-, flyktning- og innvandringspolitikken, og var opptatt av å begrense antallet, sende tilbake og gjennom dette forebygge økende konflikter. Når representanten Lodve Solholm diskuterer asyl-, flyktning- og innvandringspolitikk, skjer det i ord og former som ikke nødvendigvis burde provosere mange. På den annen side er det andre som med sine utsagn er med på å skape både fremmedfrykt og rasehat. Vi får høre at alle skal behandles likt. I forhold til det menneskesyn Fremskrittspartiet og Lodve Solholm pleier å si at Fremskrittspartiet står for, lurer jeg på om det helt passer at alle skal behandles likt? Blir ikke det en A4-politikk? Er ikke de erfaringer Lodve Solholm bl.a. har gjort fra tidligere jobber i forhold til funksjonshemmede, at vi er nødt til å gjøre forskjell for at vi skal kunne behandle folk likeverdig? Er Fremskrittspartiets asyl-, flyktning- og innvandringspolitikk i tråd med det kristne menneskesynet og Skriftens ord om at vi skal ta vel imot de fremmede?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
Forut for eldreforliket våren 1997 foregikk det mange og heftige debatter hvor det ene partiet foreslo én løsning og det andre partiet foreslo en annen løsning. Det var gledelig at de politiske partier i Norge kunne samle seg om ikke å gjøre eldre til valgkamp, men klarte å skape forlik våren 1997 – et samlet forlik. Og så spør representanten Lund om det nå fra regjeringspartiene, fra verdipartiene, skjer et løftebrudd på dette området. Nei, det skjer ikke et løftebrudd. Men som også Arbeiderpartiets representant Sylvia Brustad pekte på, har det skjedd noe siden våren 1997. Det har skjedd noe med norsk økonomi, det har skjedd noe med behovet for innstramninger, det har skjedd noe med økonomien i verden. Like fullt innebærer forliket nå at vi kan gjennomføre eldrereformen i den takt som løftet og forliket fra våren 1997 innebærer. Men vi er nødt til å ta på alvor de signaler komiteen har fått bl.a. på sine besøk rundt om i landet, om at enkelte kommuner vil trenge lengre tid på å gjennomføre reformen. Det var spørsmål om Kristelig Folkeparti ønsker å fortsette praksisen når det gjelder bruk av u-hjelpsmidler, som er en del av forliket. Det er ikke på den måten Kristelig Folkeparti helst ser at u-hjelpsmidler blir brukt, og jeg håper at vi makter å fase ut en slik bruk av u-hjelpsmidler, men jeg minner om at målsettingen når det gjelder andel av bruttonasjonalprodukt, er opprettholdt.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
Jeg vil takke for gode ord. Det er min målsetting å prøve å bidra til løsninger og ikke til provokasjoner – jeg tror ikke det er strategien for å finne gode løsninger for folk i dette landet. Det er slik jeg ser på Kristelig Folkepartis og min oppgave her i denne sal. Jeg får spørsmål om Kristelig Folkeparti kunne tenke seg konkurranseutsetting og ikke minst å konkurranseutsette eldreomsorg. Jeg har vært med på konkurranseutsetting både i kommunalpolitisk og i fylkeskommunalpolitisk sammenheng. Men det jeg synes må være det helt avgjørende, er at vi får en konkurranseutsetting hvor vi virkelig får målt mulighetene ut fra like premisser. Det viser seg dessverre at det er en del i det private markedet som på ingen måte tar hensyn til arbeidsmiljølovens bestemmelser, som på ingen måte gir de ansettelsesvilkår som bl.a. offentlig sektor, som holder seg til lovverket, må gi. Jeg har liten tro på at det er den private sektoren som skal stå for eldreomsorgen i Norge. Det er og må være et offentlig tilbud i all hovedsak, selv om det er en rekke frivillige organisasjoner som gjør et glimrende arbeid. Jeg har lyst til å gjøre tidligere statsminister og fylkesmann Nordlis utsagn til mitt: Jeg ønsker ikke å være på anbud.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1998-12-08:
Kristelig Folkeparti ønsker ikke at de tiltakene som er satt i gang, skal kuttes ut, slik det har blitt hevdet i debatten at man får melding om. Vi har sjekket dette, og vi har fått melding om at slike tiltak ikke skal kuttes ut. Vi synes da det er unødvendig å be Regjeringen om å opprettholde noe som skal fortsette. Derfor støtter vi ikke forslaget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-08:
Først til debatten om eldreomsorgen og eldrereformen. Jeg vil oppfordre Fremskrittspartiet til å lese finansinnstillingen bedre, kanskje også å følge med når stemmegivning i Stortinget foregår, da hadde representanten Solholm fått med seg at SV faktisk har stemt på forslaget fra Regjeringa, og at vi aldri har kommet med sånne signaler som Fremskrittspartiet nå hevder. Når vi har vært nødt til å skrive noe om dette i innstillinga fra kommunalkomiteen, er det fordi Fremskrittspartiet tar ut noen få linjer av finansinnstillinga og framstiller det som helheten. Det er en ikke helt redelig måte å drive politikk på. Så til innvandrings- og flyktningpolitikken, for jeg syns kanskje det er det mest alvorlige i det Fremskrittspartiet nå flagger opp. Det er ikke noe tvil om at det skapes fremmedfrykt i Norge i dag. Og det er heller ikke noe tvil om at det er vanskeligere å leve i et samfunn med mange forskjellige kulturer som brytes mot hverandre, og det er heller ikke noe hemmelig at når man er i en situasjon der man har vært flyktning, der man har opplevd mange vanskelige traumer, trenger en helt annen bistand og hjelp enn dem av oss som har vært heldige og blitt født etter krigen og vokst opp i rolige og trygge forhold. Da er jo spørsmålet: Behandler vi dem som kommer, på en slik måte at vi kan tro at dette lykkes? Og det viktigste signalet vi da kan gi til dem som kommer, er: Dere er velkommen hit, du er velkommen hit som den du er, og i utgangspunktet tror ikke jeg at jeg er noe bedre enn deg. Da kan vi stille klare krav, først da kan vi stille klare krav til hvordan man skal oppføre seg i dette samfunnet og også få det til. Men hvis vi gir signaler om at alt som er annerledes enn oss, er farlig, går ikke dette bra. Dessuten: Det går altså ikke an å gjøre sånn som Fremskrittspartiet gjør når de sier at de vil begrense kriminaliteten i Norge, å kutte i forhold til alle de gode hjelperne som politiet har når det gjelder barnevern, når det gjelder ungdomsklubber og alle andre tiltak for barn og unge.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-08:
Kristelig Folkeparti vil jo gjerne være et familievennlig og et familiepolitisk godt parti. Jeg vil da ta opp et problem som dette budsjettet har vært med på å skape, som bl.a. dreier seg om velferdsmeldinga og Stortingets behandling av den for en del år siden. Kristelig Folkeparti, SV og Senterpartiet var da enige, og gikk faktisk mot de endringene som ble foreslått om avkorting i overgangsstønaden for enslige forsørgere, fordi vi mente at dette ville være en dårligere ordning. Nå ble det slik at avkortinga ble vedtatt, og man overførte til arbeidsmarkedsetaten et utvidet ansvar for å gi enslige forsørgere et tilbud om opplæring eller aktivitet når perioden for overgangsstønad var over. Nå får vi meldinger fra flere kommuner og fylker om at en del av disse tiltakene som er satt i gang for at arbeidsmarkedsetaten skal kunne ivareta dette ansvaret for enslige forsørgere – som altså er familieforsørgere alene – nå faller bort. Hvis man ser det i sammenheng med det Regjeringa nå har gjort for enslige forsørgere, nemlig å fjerne overgangsstønaden hvis man skaffer seg en samboer, er dette et veldig sterkt angrep på dem som nå har ansvar for barn alene. Da må jeg spørre: Hvorfor støtter ikke Kristelig Folkeparti forslaget om å sikre de enslige forsørgerne det tilbudet de har krav på, og som Stortinget har lovet dem, fra arbeidsmarkedsetaten? Hvorfor vil de ikke gå inn for en forlengelse fram til revidert nasjonalbudsjett, og eventuelt komme tilbake igjen for å sikre at tilbudet blir stående?