trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Dagen i dag er en ganske dramatisk dag for norsk helsevesen. For det nordnorske helsevesen og pasientene i landsdelen er dagen i dag nær en katastrofe. Det jeg tenker på, er de enorme konsekvensene som en reduksjon i overføringene til sykehusene ville måtte medføre. Det er for meg helt ubegripelig at Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre kan være med på å føre en politikk som reduserer ressursene til helsevesenet på en slik måte som vi nå ser. Det gode helsetilbudet som Regionsykehuset i Tromsø har bygd opp over flere tiår, vil i kveld bli kraftig redusert og svekket. Som et resultat av stortingsflertallets vilje vil over 200 ansatte på RiTø måtte gå fra sine stillinger. Avdelinger og sengeposter må stenge, noe som får konsekvenser for folks liv og helse. Man tappes også for faglig og medisinsk ekspertise, noe som kan medføre at de fagmiljøene en i dag har, vil bli redusert og kan gå i oppløsning. I tillegg blir det selvfølgelig vanskelig å få rekruttert øvrig helsepersonell til et sykehus som stadig vekk er i økonomisk krise. Nedleggelsen av rehabiliteringstilbudet ved Regionsykehuset er et av forslagene som styret ved sykehuset har kommet med for å spare penger. I fjor flyttet man inn i nye lokaler, og man er i ferd med å bygge opp et tipp topp rehabiliteringstilbud for pasientene fra landsdelen. I år var det beregnet at 250 pasienter ville få behandling. Nå vil altså flere hundre brukere som følge av stortingsflertallets manglende bevilgning miste sitt tilbud. Pasienter som har vært utsatt for ulykker, hjerneslag eller andre alvorlige sykdommer, står helt uten tilbud når dette tilbudet legges ned. Nå er det slik at det ikke bare er RiTø som rammes av stortingsflertallets manglende bevilgninger til norsk helsevesen. Alle sykehus i landet er i krise. På Kirkenes Sykehus er ledelsen tvunget til å si opp nesten 10 pst. av de ansatte. Det betyr at pasientbehandlingstilbudet reduseres vesentlig. Redusert behandlingstilbud medfører lengre sykehuskøer og ytterligere forverring av den enkelte pasients livskvalitet. Det er uakseptabelt at innbyggerne i Kirkenes skal få en så dramatisk reduksjon i sitt helsetilbud fordi en ikke ønsker å prioritere nødvendig sykehusbehandling. Det personell som nå forsvinner fra sykehuset, kan man ikke forvente kommer løpende tilbake dersom man velger å prioritere helse ved neste korsvei.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
I motsetning til foregående taler er jeg svært fornøyd med denne satsingen på sykehusene. Nå er det opp til fylkeskommunene å styre mot bedre tider. Det styringsverktøyet ligger bl.a. i å gi drifts- og budsjettansvar og ved å ha gode oppfølgingsrutiner som avdekker avvik på et tidlig tidspunkt. Samtidig må det fra statens side arbeides med forbedringer av ISF-systemet, slik at det blir mer forutsigbart. Vi var svært bekymret etter de meldinger vi fikk inn på høsten i fjor, om virkningen av DRG-krypet. Det medførte også skarpe reaksjoner fra Stortingets side under behandlingen av budsjettet for år 2000. Det var enstemmighet om å be den da sittende regjering om raskt å komme tilbake til Stortinget med en vurdering av situasjonen og forslag til å styrke driften. Det ble slik at det ble den nye helseministeren som fremmet forslaget om styrking av sykehusøkonomien med 1,25 milliarder kr, og vi er alle glad for at den under behandlingen her i Stortinget er økt med 520 mill. kr. Dette bør sikre et forsvarlig driftsnivå for sykehusene våre. Det er viktig at ISF-ordningen medfører reell aktivitetsvekst. Men referansegruppen som har vært nedsatt, har påpekt forskjeller i registreringen, noe som gjør det uaktuelt å fjerne kryptaket på nåværende tidspunkt. Men det kan være aktuelt senere, når man har oppnådd nødvendig kvalitet på registreringen. Jeg er også glad for at utstyrsplanen står ved lag. Noen har forsøkt å framstille en krise i sykehussektoren som følge av kutt på utstyrsinvesteringer. Dette er ikke bare sterkt overdrevet, men tilnærmet uriktig. Vi vet at statens andel på 380 mill. kr for dette året er utbetalt. Det budsjetterte beløpet for år 2000 vil derfor ikke bli benyttet og kan brukes til andre formål. Investeringspakken skal allikevel gjennomføres slik som forutsatt. Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har presisert at de 520 mill. kr som er foreslått utover bevilgningen i St.prp. nr 47, er økte midler til pasientbehandling. Det er viktig å understreke at dette er fordelt med 300 mill. kr til styrking av ISF, som skal gi grunnlag for nødvendig justering av regelverket, bl.a. økning av enhetsprisen, og 220 mill. kr går til styrking av fylkeskommunenes rammer. Flere enn noensinne har blitt behandlet, og denne bevilgningen skal bidra til ytterligere aktivitetsøkning. Men økt behandling medfører også økte utgifter. Derfor kommer Stortinget nå med denne løsningen. Jeg tror fylkespolitikere og fylkesadministrasjoner over hele landet nå får nødvendig arbeidsro til å finne bedre organisasjons- og styringsverktøy for sykehusene. Det er helt nødvendig å effektivisere og omprioritere i tråd med de inntektsrammer som blir gitt i de årlige statsbudsjettene. Den oppgaven er jeg sikker på vil bli tatt alvorlig.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Da representanten Bastesen i forslaget sitt har noen påstander, bl.a. om at tre–fire flasker alkoholfritt øl vil medføre en promille på over den nye promillegrensen, tok vi telefonkontakt med Rettstoksikologisk institutt for å forhøre oss om virkningen, og fikk en del opplysninger om dette. Jeg skal ikke gå inn på alle detaljer, men det ble sagt at det var praktisk talt umulig å få en promille på 0,3 ved inntak av fire flasker lettøl med 0,9 volumprosent. Eksemplet de brukte, var en kvinne på 50 kg. Hvis hun drakk fire flasker lettøl med 0,9 volumprosent på én time, kunne hun oppnå en promille nesten oppimot den nye promillegrensen på 0,2 pst. I forbindelse med forslaget har også representanten Bastesen påstått at det kan skape problemer for tørrlagte alkoholikere. Jeg har vært i kontakt med en leder i en forening for tørrlagte alkoholikere og konfrontert ham med denne påstanden. Han sier at så å si alle tørrlagte alkoholikere holder seg unna alt som har med øl og vin å gjøre, på grunn av smaken og på grunn av det psykologiske ved det å ta seg en øl. Så han mente at den påstanden falt på sin egen urimelighet. Komiteen sendte under behandlingen av denne saken en forespørsel til departementet og fikk et brev tilbake fra helseministeren der det ble vist til merkeforskriften som forbyr merking som kan villede kjøper med hensyn til næringsmidlets egenskaper, som f.eks. alkoholinnhold. Komiteen har merket seg at dette er regler basert på et EU-direktiv, og at å innføre strengere nasjonale regler kan oppfattes som en teknisk handelshindring som ikke kan godtas i henhold til EØS-avtalen. Komiteen viser til at regelverket er basert på forpliktelser vi har sluttet oss til, samt praktiske hensyn som gjør at det ikke er hensiktsmessig å innføre krav om at øl som merkes alkoholfritt, skal være 100 pst. fritt for alkohol. På denne bakgrunn var det komiteen foreslo å avvise forslaget.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Det var statsrådens uttalelser vedrørende investeringene i sykehusutstyr som fikk meg til å gripe ordet. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på dette en gang til. Så vidt jeg oppfattet, sa han at utstyrsinvesteringer var meget viktig, fordi når det eventuelt var mangel på kvalifisert arbeidskraft, var det viktig at de som var der, hadde best mulig utstyr. Men så la han til at det ikke var så farlig om utstyrsanskaffelsene ble forlenget i tid; om man ikke maktet å bruke det som var meningen, og skjøv det over til et år senere, eller to, var ikke det så betydningsfullt. Dette er to synspunkter som står dønn imot hverandre. Jeg skulle gjerne ha statsrådens forklaring på dette. Og så vil jeg gjerne spørre: Hvis det er slik, som det er, at sykehusene har klar bestillingslister på hva slags utstyr de trenger, og planer for anskaffelse og staten – eller Stortinget – har bevilget penger til det, men så har altså fylkeskommunene av den samme staten fått for lite penger, slik at staten har skaffet seg fylkeskommunene å kunne skylde på når den selv skal spare penger, er det da virkelig slik at man ikke greier å formidle de 540 mill. kr? Etter hvert har det blitt 760 mill. kr som flertallet vil kutte i utstyrsanskaffelser. Man har 760 mill. kr, sykehusene har behov for å kjøpe utstyr, og så greier altså ikke helseministeren å få formidlet disse 760 mill. kr ut til sykehusene for å kjøpe utstyr. Hvis det er snakk om en eller annen ordning med 40/60-fordeling og spleiselag, må vel statsråden kunne si at OK, da lager vi en ny ordning. Vi vet at sykehusene trenger dette utstyret, vi vet at de står klar til å kunne kjøpe det. De mangler penger, og vi har pengene. Er det virkelig så dårlig fatt med vår statsforvaltning? Er man virkelig så til de grader udugelig at man ikke greier å få formidlet disse 760 mill. kr ut til sykehusdirektørene, slik at de kan kjøpe det utstyret de har planlagt og har på sine lister, og som er tilgjengelig? Dette begriper jeg ikke. Heller ikke det norske folk begriper at man i en situasjon som nå kutter 760 mill. kr som sykehusdirektørene kan bruke til utstyr, og dermed få mer arbeid utført av personellet og på den måten i realiteten sørge for at det kommer sykepleiere og leger opp av borehullene. For med moderne utstyr kan denne begrensede ressursen behandle flere pasienter. Hvorfor i all verden kan ikke en så dreven organisasjonsmann som helseministeren sørge for å få formidlet disse 760 millionene ut til sykehusene, helt uavhengig av hvorledes man har organisert dette?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne saken, men jeg stiller meg litt undrende når helseministeren i sitt innlegg helt til slutt sier at man i vanskelige økonomiske tider skyver på investeringene, og viser til den innsparingsmetoden som flertallet i Stortinget er i ferd med å vedta i dag – i vanskelige økonomiske tider. Da må jeg bare si: Det er vel ikke statens vanskelige økonomiske situasjon som er saken her. For penger har vi jo nok av, problemet er vel bare hvordan vi skal bruke disse pengene. Vi er i en situasjon i dag der rehabiliteringstilbudene er i ferd med å raseres over hele landet. Vi er i en situasjon der en rekke rehabiliteringsinstitusjoner er i ferd med å måtte legge inn årene fordi det ikke er penger til drift. Og vi ser stadig nye eksempler på sykehus som sliter økonomisk. Kirkenes har vært nevnt her i dag, og også RiTØ. Spørsmålet er bare: Hvor skal dette ende? Og da er det klart at i vanskelige økonomiske tider skyver vi på investeringene. Jeg håper at man snart får øynene opp for at man ved å investere i sykehusutstyr faktisk kan effektivisere pasientbehandlingen. Ved at personer i dette landet får nytte av det beste utstyret, kan de både komme seg hurtig tilbake i arbeid og ikke minst få en bedre livssituasjon. Vi må slutte å si at vi har en vanskelig økonomisk situasjon. De som har en vanskelige økonomisk situasjon, er sykehusene, som ikke får investere i utstyr og dermed behandle pasientene med de beste metodene. Da får vi som sentrale politikere sørge for at disse sykehusene får denne muligheten til investeringer. Når vi sier at vi tar fra investeringsbudsjettet og fører over på driftssiden til sykehusene, og man så sier at det skaper press i økonomien hvis vi pøser mer penger inn i helsevesenet, så er det det å bemerke at å investere i sykehusutstyr skaper ikke det presset i økonomien som det å pøse pengene inn. Så vi kan trygt opprettholde pengene til sykehusutstyr i dette landet, slik at flest mulig får den beste behandlingen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-06-13:
Venstre er ikke representert i sosialkomiteen, så jeg vil gjerne nytte denne anledningen til å komme med noen kommentarer til en meget viktig sak. Venstre stiller seg helhjertet bak forslaget om at det skal opprettes en granskingskommisjon som skal utrede alle forhold i tilknytning til dykking i forbindelse med oljevirksomheten i pionertiden. Jeg syns komiteen har en god begrunnelse for den fremgangsmåten som er valgt, og jeg syns denne begrunnelsen ytterligere er forsterket gjennom de innlegg som så langt har vært. Det vedtak som det legges opp til i dag, er viktig og etterlengtet. Mange uavklarte problemstillinger har i lang tid versert i tilknytning til pionerdykkernes situasjon. Det var ikke mulig på en verdig måte å sette punktum nå. Vi trenger flere svar. Ikke minst respekten for dem som er involvert, tilsier det. Pionerdykkernes situasjon har opptatt meg og Venstre over lang tid, og i fjor stilte jeg to skriftlige spørsmål til besvarelse av sosialministeren, med utgangspunkt i den manglende oppfølging det var av Kromberg-utvalget og Habberstad-utvalgets innstillinger. Daværende sosialminister fulgte opp med flere konkrete tiltak, som er omtalt i innstillingen. Det ble også bebudet at en skulle se nærmere på flere forhold, og det fulgte også forslag om et engangsbeløp på 200 000 kr til pionerdykkere med varige helseskader. Det vedtaket som det legges opp til i dag, er en naturlig oppfølging av det som ble gjort av tidligere sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa, og det er et viktig og naturlig neste skritt i arbeidet med å få klarlagt omstendighetene rundt dette pionerarbeidet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Som forslagsstiller må jeg få lov til å si at jeg er svært glad for at en enstemmig sosialkomite nå går inn for å oppnevne en uavhengig granskingskommisjon. Da jeg første gang møtte representanter for disse dykkerne, tror jeg at jeg opplevde kanskje noe av det tøffeste jeg har vært utsatt for som politiker, nemlig å sitte og få presentert i detalj så mye menneskelig lidelse. Så mange groteske historier om lidelse, om arbeidsbelastninger og om mangel på arbeidskultur gjorde det i hvert fall ikke vanskelig å ønske å sette frem dette forslaget. Bakgrunnen for at jeg i utgangspunktet foreslo at vi fra Stortingets side skulle sette ned denne kommisjonen, var at det har vært utført et betydelig arbeid i Regjeringen knyttet til dette, uten at det på en måte har ført frem til noe resultat. Men jeg er ikke det minste redd for at Regjeringen ikke vil gå til denne oppgaven med den nødvendige åpenheten som skal til. For jeg vil be statsråden om å sørge for at dette blir en gransking som har full åpenhet i seg, en gransking hvor man også er villig til å erkjenne eventuelle feil, både fra myndighetenes side og fra oljeselskapenes side – hvis de foreligger. Det er det all mulig grunn til å tro at de gjør. Det er særlig en moralsk side ved dette. Jeg har registrert at Sosial- og helsedepartementet har uttrykt at staten verken kan anses å ha opptrådt kritikkverdig eller lovstridig i sakens anledning. Det er selvfølgelig mulig, men denne saken har også en moralsk side som jeg tror vi absolutt bør fokusere mer på. Det som er ille, er at disse dykkerne har slåss for sin sak i så mange år. Underveis har mange av dem tatt sitt eget liv. Det sitter igjen et betydelig antall etterlatte og pårørende med store spørsmål, med store savn, og ikke minst også av hensyn til dem fortjener denne saken stor oppmerksomhet. Som også saksordføreren sa, finner man flere spørsmål enn man finner svar når man går inn i materien knyttet til denne saken. Derfor er jeg veldig glad for at det ser ut til å være et enstemmig storting som støtter denne saken.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg tar til etterretning at komiteen ønsker en kommisjon som skal granske alle forhold rundt dykkerne i den såkalte pionertiden i Nordsjøen. Den tidlige fasen av petroleumsvirksomheten var en pionertid for de fleste yrkesgrupper som var involvert, og kanskje særlig for dykkerne. Felles for dem alle er at det etter den tid har vært en betydelig utvikling innenfor helse-, miljø- og sikkerhetsområdet, noe jeg må si meg veldig glad for. Som kjent har det gjennom årene vært investert betydelige midler i forskning og utvikling, og det har gitt et erfaringsgrunnlag for en jevnlig forbedring av dykkerprosedyrer med hensyn til sikkerhet og helse. Denne saken har det vært arbeidet med i lang tid. Etter min oppfatning er det tvilsomt om en granskingskommisjon vil kunne frambringe ny kunnskap på området. Jeg har likevel ingen merknader til en uavhengig gransking, slik at forholdene kan bli belyst og undergitt en samlet vurdering, og jeg vil selvfølgelig følge opp det forslaget som foreligger her. Forslaget om en kompensasjonsordning for dykkere med varig helsesvikt ble først fremmet av regjeringen Bondevik. Det forslaget har den nåværende regjeringen fulgt opp i revidert nasjonalbudsjett. Vi har i Norge tradisjon for at erstatning er lite brukt med hensyn til å løse slike problemer. Derimot bruker vi folketrygden, som f.eks. uføretrygd, når sykdom gjør at man ikke lenger kan være i arbeid. Når Regjeringen likevel har foreslått en erstatning, er det ut fra en erkjennelse av at vi har et visst moralsk ansvar overfor denne yrkesgruppen. Gjennom forslaget har man ønsket å tilgodese en gruppe dykkere som har gjort en risikofylt jobb, og som har blitt arbeidsuføre på grunn av senvirkninger. Jeg slutter meg til komiteens honnør til pionerdykkerne som utførte et banebrytende og krevende arbeid. Som påpekt av komiteen, skal ordningen omfatte dem som har utført dykking i et visst omfang før 1990. Komiteen synes å mene at mange med varig helsesvikt da vil kunne falle utenfor ordningen. I revidert nasjonalbudsjett foreslås det imidlertid at også de som har fått senskader på grunn av bestemte hendelser, skal være omfattet. Det er altså ikke satt noe ubetinget krav til varighet av arbeidet som dykker.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-13:
President! Jeg kom i skade for å trykke på feil knapp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Jeg vil rå SVs stortingsgruppe til å stemme for forslag nr. 3, fra Høyre.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Som jeg sa under debatten tidligere i dag, vil jeg rå Arbeiderpartiets medlemmer til å stemme for Høyres forslag.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-06-13:
På bakgrunn av behandlingen i Odelstinget hvor det forslaget som fikk flertall, fikk Senterpartiets subsidiære støtte, ville en naturlig konsekvens være å trekke forslaget. Etter å ha konferert med Stortingets kontor slås det fast at det imidlertid ikke er mulig. Konsekvensen blir da at jeg må be Senterpartiet stemme mot forslaget, som var formulert ut fra helt andre forutsetninger.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-12-08:
Representanten Frost Sterri refererte til min innledning om bistanden. Da jeg sa at det er viktig at vi holder på målsettingen om 1 pst. på BNI, refererte jeg til sentrums felles merknad om at vi samtidig må legge til rette for økt handel, og for at utviklingslandene på denne måten får utviklet sin egen økonomi, som kan bedre levestandarden for den alminnelige befolkning. Det må være en balanse i dette. Norge må også være villig til å se sine egne interesser i forhold til de interesser som vi skal fremme på vegne av de fattigste land. Det bør vi ha råd til som et rikt land. Sentrumsregjeringen gjorde viktige grep for å lette handelen for de fattigste landene. Jeg synes nok at representanten Frost Sterri går veldig høyt på banen når hun tar i bruk begrep som dobbeltmoral. For hvis det skal være balanse i dette, bør Frost Sterri gå til sitt eget partis budsjettforslag. Hun bør se på om hun og hennes parti har hatt den rette balanse i forhold til å kunne bruke såpass sterke ord fra denne talerstol som snakk om dobbeltmoral, for da må det også fra Høyres side være en vilje til å øke bistanden. Høyre har gjennom år systematisk saldert sine budsjett ved å ta penger fra de fattigste landene. Ved å redusere bistanden med milliarder av kroner får Høyre også penger til skattelette til egne innbyggere. Jeg vil gjerne returnere en utfordring til Høyre: Synes Høyre det er en godkjent form for moral?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-12-08:
Jeg er glad for representanten Blankenborgs gjentatte understrekning av at Arbeiderpartiet fremdeles ser på de frivillige organisasjonene som ett av flere viktige verktøy både når det gjelder nødhjelp og mer langsiktig bistand. Grunnen til at jeg stilte dette spørsmålet, først og fremst til utviklingsministeren og utenriksministeren, var for så vidt mer de to proposisjonene som Stortinget har hatt til behandling, først St.prp. nr. 5, hvor det ble lagt inn en merknad i forhold til det klare kuttet i humanitær bistand til de to største frivillige organisasjonene som jobber innenfor feltet, nemlig Kirkens Nødhjelp og Røde Kors, og når en så fikk anledning til å saldere budsjettet på ny på grunn av frigjorte midler innenfor ODA-godkjente flyktningutgifter innenlands som viste seg å være mindre enn antatt, så en igjen betydelig satsing innenfor FN-systemet, men altså fremdeles ikke noe av den oppretting vi hadde håpet på i forhold til de to nevnte organisasjonene. Kristelig Folkeparti for sin del støtter utvetydig satsingen innenfor FN-systemet og mener at det er viktig. Det har ikke bare med det å gjøre at vi har fått fast sete i Sikkerhetsrådet, men det har faktisk med det å gjøre at vi på den måten også ønsker å markere en solidaritet og et felles løft sammen med andre land i FN-systemet. Så det er ingen tvil om at vi står bak en felles holdning i dette storting om å bidra gjennom FN-systemet. Men som jeg pekte på i mitt innlegg, vi ønsker en balanse, og vi kan ikke se at Regjeringen i de to nevnte proposisjonene har hatt denne nødvendige balansen for øye i sine forslag.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-12-08:
Jeg tror nok et realistisk utgangspunkt for forklaringen på den uenigheten det her er mellom SV og sentrumspartiene til tross for at vi står sammen om målsettingen når det gjelder bistand, er at vi har et ulikt syn på viktigheten av og det forstandige i å halvere matmomsen. Det er ett realistisk utgangspunkt. Et annet utgangspunkt er nok at SV ser annerledes på budsjettbalansen og hvor mye penger det er mulig å bruke over statsbudsjettet uten at stabiliteten i økonomien forstyrres. Innenfor en realistisk økonomisk ramme mener vi at vi har vært med på et budsjettopplegg sammen med Arbeiderpartiet som er forsvarlig, som tar vare på grunnleggende hensyn til økonomisk stabilitet, samtidig som vi har bidratt til fornuftige og nødvendige langsiktige grep for å øke kvaliteten på bistanden. Utviklingsfondet er et slikt grep som jeg er glad for at SV er enig i og støtter varmt. Det har jeg merket meg i SVs egen særmerknad. At SV så har 5 milliarder kr ekstra utenom den budsjettrammen som Arbeiderpartiet og sentrumspartiene er blitt enige om, er en historie for seg, men det speiler mer det økonomiske synet som SV har i forhold til det sentrumspartiene står for, enn en uenighet om viktigheten av å prioritere slike tiltak.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-12-08:
Som det fremgår av innstillingen, er det stor grad av enighet innenfor utenriksforvaltningen, Programområde 02. Den enigheten kommer også til uttrykk når det gjelder de områdene som utenriksministeren særskilt tok opp, nemlig den sterke fokuseringen på utfordringene i Sentral- og Øst-Europa, som også Kristelig Folkeparti støtter, og også den satsingen som Regjeringen nå har tatt initiativ til når det gjelder kulturutveksling og satsing på kultur som ledd i det utenrikspolitiske arbeidet. Jeg vil gjerne uttrykke støtte til dette viktige initiativet. Jeg tror det har betydning for norsk kultur i utlandet, for hvordan vi presenterer oss i utlandet, men det kan også gi viktige og verdifulle impulser til oss. I alle tilfelle er dette del av en viktig brobygging mellom nasjoner og folk. Utenriksministeren nevnte også at Regjeringen gir støtte til flere freds- og forsoningsprosesser rundt om. I den anledning vil jeg henvise til en merknad fra komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet og Høyre, som viser til at ulike fredsorganisasjoner gir betydelige bidrag til internasjonal diplomatisk virksomhet og opinionsarbeid når det gjelder demokrati, rettferdighet og menneskerettigheter. Norges Fredsråd og andre organisasjoner innen fred og forsoning har stått sentralt i dette arbeidet, og flertallet ber Regjeringen om å vurdere en basisstøtte til slike fredsorganisasjoner, slik at de bedre kan følge opp sine prosjekter. Jeg vil gjerne spørre utenriksministeren om det allerede nå er mulig å indikere om Regjeringen har muligheter til å følge opp og etablere en slik basisstøtte.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-12-08:
Utviklingsministeren var i sitt innlegg ganske kort innom omleggingen av næringslivsordningene. Der var det jo en korrespondanse og også en høring i komiteen når det gjelder overføring av låneportefølje fra NORAD til NORFUND, som skapte en avklaring, men også en klar innramning som forutsetning for denne overføringen. Og der er det et klart flertall bak innramningen, nemlig for det første at fattigdomsorienteringen i næringslivsordningene ikke skal svekkes, og for det andre at det ikke skal føre med seg økt binding av bistanden. Nå var Regjeringens forslag i budsjettproposisjonen å heve inntektsgrensen per capita, slik at også høyere middelinntektsland ble inkludert i næringslivsordningen. Et slikt grep vil selvfølgelig føre til en svekket fattigdomsorientering, og kan derfor ikke være i overensstemmelse med det flertallet her har forutsatt. Jeg vil gjerne at ut-viklingsministeren bekrefter at inntektsgrensen for næringslivsordningene ikke vil bli endret som følge av denne innramningen fra flertallets side.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-12-08:
Bare en presisering fra min side. Når Regjeringen i proposisjonen foreslår å heve inntektsgrensen innen næringslivsordningene fra 3 035 US-dollar til 5 295 US-dollar, betyr det at en nå får inkludert de såkalte høyere middelinntektslandene i ordningen, dvs. Mexico, Brasil og Chile, for å nevne noen. Mener statsråden at det å inkludere disse i næringslivsordningene er i overensstemmelse med det som er flertallsmerknaden, nemlig at fattigdomsorienteringen innenfor næringslivsordningene ikke skal svekkes?
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Representanten Steensnæs startet innlegget sitt med å stadfeste Kristelig Folkepartis mål om at bistanden skal nå opp i 1 pst. av BNI. Samtidig må Kristelig Folkeparti være klar over at et hovedproblem for u-landene er at de er avhengig av bistandspenger fremfor å få solgt varene sine til i-land som Norge. Jeg fant i Kapital nr. 17 for i år et interessant intervju med Steensnæs. Han blir bl.a. på slutten av dette intervjuet stilt spørsmål i forbindelse med det at u-landene skal få solgt mer av sine varer: «– Teknisk sett er det vel ganske enkelt å avvikle egne handelsmurer?» Til det svarer Steensnæs: «– Problemet er at noen grep berører grunnleggende nasjonale interesser. Det er ikke så enkelt å legge om dette. » Videre spørsmål fra journalisten og svar fra Steensnæs: «– Enklere da med u-hjelp, selv om det er mindre effektivt. Virker det ikke litt hyklersk?– Hyklersk var nå et ord jeg ikke ville bruke. Men tallene understreker jo behovet for strukturelle endringer.– Ta igjen og gi bort, da. Det uttrykket kan vi kanskje bruke?– Ja, det er jeg enig i.» Vi har også et annet godt norsk ord som dekker den holdningen fra Kristelig Folkeparti som Steensnæs gjør seg til talsmann for, nemlig: dobbeltmoral. Jeg vil gjerne ha Steensnæs" kommentar til dette, spesielt i lys av at EU-landene nå har tatt et initiativ overfor WTO-forhandlingene om å frita de fattigste 48 landene for all toll og importrestriksjon i forhold til å få solgt sine varer til i-landene.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Høyre er glad for at det er en enstemmig komite som vil videreføre bevilgninger til Europaprogrammet med 5 mill. kr i neste års budsjett, og også komitelederen, Steensnæs, understreket at dette var viktig. Men samtidig gjorde han oppmerksom på et brev som vi alle har fått pr. telefaks i dag, fra seks forskningsinstitusjoner som bl.a. driver med Europa-forskning. I slutten av det brevet heter det bl.a.: «Midlene til Europaforskning er knappe, særlig sett i forhold til betydningen av den politiske omformingen som nå foregår i vår verdensdel. Vi håper derfor at det ved neste anledning blir stilt større midler til rådighet.» Steensnæs´ kommentar til dette var at eneste løsning er å øke posten til Europa-forskning. Det er også naturlig, sa han. Det er vi fra Høyre veldig enig i. Og det er forunderlig at ikke Regjeringen i utgangspunktet har foreslått å øke budsjettposten til Europa-forskning, som er så viktig for Norge. Men når Steensnæs uttrykte seg slik, betyr det at forlikspartnerne i dette budsjettet – med andre ord også Arbeiderpartiet – er enig i at Europa-forskning generelt bør styrkes, slik Høyre faktisk foreslår i sitt alternative budsjett? Og betyr det at man derfor fra forlikspartnerne vil komme tilbake til dette spørsmålet om en tilleggsbevilgning til Europa-forskning på et senere tidspunkt?
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Jeg vil fastholde at det er dobbeltmoralisme det Kristelig Folkeparti presenterer i bistandspolitikken: Det er viktig å slå seg for brystet og oppnå 1 pst. av BNI, altså sende penger til utviklingslandene, men varene sine får u-landene ikke selge på det norske marked, i hvert fall ikke landbruksvarer, fordi det kan skade norsk landbruk. Jeg synes denne måten å bygge opp barrierer og beskrankninger på overfor u-landene, som jo i høyeste grad trenger å få bygd ut sitt næringsliv, er forunderlig. Mye av det bistanden skal gå til, er dette med bedre regimer og det å få virksomhet i gang i u-landene, slik at de ikke på varig basis skal forbli fattige og avhengig av i-landenes pengeoverføringer. Jeg synes ikke det er bare å blåse av, slik Bondevik forsøker seg på ved å vise til at det kuttet Høyre foreslår i sitt alternative budsjett i størrelsesorden rundt 2,5 milliarder kr, ikke kan oppveies av at vi ønsker å bygge ned og fjerne tollbarrierene, slik at u-landene kan få selge varene sine på det norske marked. Jeg synes også, hvis jeg kan rekke å kommentere det, at det han sa om Høyres holdning til frivillige organisasjoner, er forunderlig. Bondevik vet utmerket godt at dette ikke er riktig – at vi tvert imot gjennom vårt alternative budsjett også styrker bidragene til de frivillige organisasjonene når det gjelder innsats i nærområdene, og ikke minst når det gjelder Europa-opplysning. Hvis pluss/minus 25 mill. kr skal være avgjørende for om man har et positivt eller negativt syn, da synes jeg dette blir smått.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Jeg kan være enig med representanten Lisbet Rugtvedt i at det dessverre tar altfor lang tid å få til resultater når det gjelder atomoppryddingsprogrammet, og at det dessverre i altfor lang tid har blitt stående ubenyttede midler til dette. Men det vi hele tiden har vært opptatt av å understreke, er at når det først løsner, vil pengene gå med, og vel så det. Derfor har vi vært relativt varsomme i forhold til omdisponering av store deler av disse budsjettmidlene. Men det Lisbet Rugtvedt ikke kan ha fått med seg, er at de 200 mill. kr som Høyre foreslår i sitt alternative budsjett, også skal benyttes til samarbeidsprogrammet knyttet til Øst-Europa og Nordvest- Russland. Så med andre ord: Det er ikke øremerket atomsikkerhetstiltakene alene. Her kan vi i påvente av at det for alvor skal begynne å skje noe på atomopprydingssiden, vise til de enorme behovene som er, ikke minst hos våre naboer i øst i Nordvest-Russland. Jeg synes det var et tankevekkende oppslag i Aftenposten den 30. november, hvor presidenten i Norges Røde Kors, Thorvald Stoltenberg, uttalte at forholdene i Nordvest-Russland er skremmende. De ligger under fattigdomsgrensen, og de er våre nærmeste naboer. Det er et stort behov for innsats og hjelp i dette området når det gjelder mat og klær, med andre ord direkte nødhjelp, men også for å bygge opp det sivile samfunn. Så at det her skal være nok av tiltak å bruke midlene på, kan det ikke være tvil om.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Jeg skjønner ikke helt hr. Bondeviks indignasjon, som uansett koker ned til en sak senere i dag hvor Høyre ikke vil være med – de glimrer med sitt fravær, sa Bondevik – i en merknad knyttet til bevilgninger for inneværende år, omdisponeringer i statsbudsjettet. Det er vi ikke alene om i så fall, det gjelder også Arbeiderpartiet. Det er jo en mindretallsmerknad knyttet til dette. Demonstrasjonspolitikk, ville kanskje noen også hevde. Når det gjelder dagens innstilling, koker det ned til pluss/minus 25 mill. kr, som skal utløse denne sterke indignasjonen. Men så skal jeg gi Bondevik rett i at vi i vårt alternative budsjett opererer med helt andre tall. Men de må selvfølgelig også ses på bakgrunn av våre prioriteringer i bistandspolitikken. Vi vil gjerne understreke, som andre partier gjør, at de frivillige organisasjonene gjør en stor og uegennyttig innsats på mange områder. Nå mener Høyre at vi bør konsentrere innsatsen noe sterkere, og også vri den mer over mot våre nærområder, selv om en del av den bistanden da ikke får komme med og pynte opp i statistikker når det gjelder såkalte ODA-godkjente bevilgninger. Vi er altså ikke så opptatt av om vi når 1 pst. av BNI eller ikke i forhold til de reglene som ligger til grunn for beregningen av denne prosentandelen. Vi er opptatt av resultater, og vi synes at Norge bør ta et større ansvar ikke minst for sin nærmeste nabo i øst. Og det finnes også andre områder i våre nærområder som burde ha krav på langt større oppmerksomhet, også fra hr. Bondeviks eget parti.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Spørsmålet jeg ønsker å rette til Lisbet Rugtvedt, dreier seg om et av forslagene som SV står bak, og som hun også har lyktes i å få sentrumspartiene med på, nemlig forslag nr. 3, hvor man ber Regjeringen utrede ordninger for å legge til rette for at norske frivillige organisasjoner kan øke sin aktivitet i forhold til EU og EØS, herunder muligheten for å opprette et kontor for norske organisasjoner i Brussel. Intensjonen i forslaget, hvis jeg forstår det rett, er jeg enig i. Men så er jeg ikke sikker på om jeg forstår det rett. Høyre for sin del har bevilget 2 mill. kr for å sette de frivillige organisasjonene i stand til å øke sin virksomhet knyttet til Europa-spørsmål. Og dersom de også finner det formålstjenlig å opprette kontor i Brussel, er det greit. Vi håper jo at de økte bevilgningene kan bidra til at de kan gjøre det i fall de ønsker å prioritere å bruke dem til dette. Men når sentrumspartiene og SV vil ha Regjeringen til å utrede ordninger, er det da slik å forstå at man ønsker at Utenriksdepartementet skal opprette et kontor i Brussel for frivillige organisasjoner? Og skal de da være en slags forlenget arm av UD? Jeg synes dette er en merkelig sammenblanding. Ønsker man å bruke eller å stimulere de frivillige organisasjoner, må man gjøre det på deres premisser. Men det de trenger, er penger, ikke noe slags pålegg og fiksfakseri av ordninger hvor de blir sammenblandet med UD. Så er ikke realitetene i dette forslaget at man gjerne ønsket å si noe, men så hadde man ikke penger, eller man prioriterte i hvert fall ikke penger, til dette tiltaket?
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-12-08:
Jeg vil ta utgangspunkt i et oppslag i Vårt Land den 25. oktober i år, hvor det går fram at samtidig som Norge aldri har gitt flere kroner i bistand, synker vareimporten fra verdens fattigste land. I fjor gikk u-landsimporten ned med 10 pst. Som om det ikke er nok, viser tall fra Finansdepartementet at i første halvår i år har varer fra u-land i gjennomsnitt over fire ganger så høy tollbelastning som varer fra EU og USA. Til tross for, som det står i avisen, at under 12 pst. av den norske vareimporten kommer fra u-landene, stod importen fra de fattigste landene for 41 pst. av norske tollavgiftsinntekter i første halvår. Dette må også bekymre Regjeringen. Når jeg velger å utfordre utenriksministeren, er det selvfølgelig fordi dette involverer ulike departementer. Med erfaring fra sent-rumsregjeringen, hvor det var strid mellom ulike departementer om å finne gode løsninger for de fattigste landene, er jeg spent på i hvilken grad man i denne regjeringen har inntatt noen tydeligere standpunkter. Det går jo fram av forslag til statsbudsjett at Regjeringen sier den vil prioritere tiltak som kan bedre markedsadgangen for u-landenes produkter. Men da kan det jo hende at det – selvfølgelig til en viss grad – vil by på konkurranse med norske produkter. Det må vi imidlertid bare akseptere og se på som en del av den viktige bistanden til de fattigste landene. Lederen i Dagligvarehandelens U-landsutvalg sier i Vårt Land-oppslaget at norske myndigheter "må ta utfordringen og gi reell markedsadgang for landbruksvarer fra sør». Hvordan vil Regjeringen sørge for å få endret de negative tallene for de fattigste landene?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2000-12-08:
Takk vere Framstegspartiet ser det også i år ut til at alle andre er samde om heile budsjettet for Utanriksdepartementet, fordi avstanden er så stor mellom dei og alle oss andre. Til og med Høgres avvik på bistandsbudsjettet ser nokså lite ut i forhold til det som Framstegspartiet driv med. Men når representanten Steensnæs har ei slik mystisk framstilling av at Arbeidarpartiet er imot frivillige organisasjonar og ønskjer å redusere dei frivillige organisasjonanes engasjement i norsk utviklingssamarbeid, er det ein påstand som ikkje er dokumentert. Snarare tvert imot meiner vi at dei frivillige organisasjonane speler ei viktig rolle, og det gir seg også uttrykk i budsjettet. Både det som går direkte til dei frivillige organisasjonane, og alt det som dei frivillige organisasjonane kan gjere seg nytte av av ressursar over andre budsjett – det vil seie der det står oppført på formål og land – vil nok dei frivillige organisasjonane gjere seg nytte av på same måten som dei også kan gjere seg nytte av løyvingar til dei multinasjonale organisasjonane, som f.eks. FN. Eg trudde at eit mål som vi også var samde om – på same måten som vi er samde om store delar av budsjettet – var å styrkje FN. Då blir det litt merkeleg det inntrykket som Steensnæs gir av at vi no har styrkt FN for mykje. Eg ville jo tru at på grunn av den styrkinga av FN som budsjettforslaget la opp til – og som budsjettforliket følgjer opp veldig langt på veg, for reduksjonen er svært liten – burde vi heller slå fast at vi ønskjer eit sterkt FN, at det kostar, og at den aukinga i forhold til multilaterale organisasjonar er noko som Stortinget støttar. Det ville vere ei korrekt framstilling av det som er fleirtalets haldning her i salen, ikkje at det blir framstilt slik dei tidlegare regjeringspartia meiner, at det no blir for mye ressursar til FN frå Norge.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2000-12-08:
Det følgjande kan sikkert høyrast ut som dilettanteri, men som eit parti som er Stortingets nest største – i alle fall i dag – er det nødvendig å krevje litt konsekvens i det som blir sagt frå Framstegspartiet. Først til spørsmålet om totalitære regime og diplomatisk representasjon, der hr. Gundersen drar seg unna å konkretisere. Men det har vore diskusjonar om Framstegspartiets haldning til totalitære eller ikkje-totalitære regime her før. Lat meg nemne eit par eksempel og høyre om det vil falle inn under kategorien totalitære regime der Framstegspartiet ikkje ville hatt diplomatisk representasjon. Pinochets Chile har vore nemnt her tidlegare. Det er kanskje eit regime der Framstegspartiet ikkje ville hatt diplomatisk representasjon. Francos Spania og eit militært styrt Sør-Korea har vore diskutert tidlegare, så vidt eg hugsar med ikkje altfor negativ omtale frå Framstegspartiet. Er dette typen totalitære regime der Framstegspartiet vil trekkje tilbake den diplomatiske representasjonen? Så til spørsmålet om innvandring og asylantar, der hr. Gundersen meiner at asylantane er dei mest velutdanna, som eigentleg burde dra tilbake dit dei kom frå, for å hjelpe til. Men han ville ha ei liberal arbeidsinnvandring etter marknadsøkomomiens prinsipp. Skal ikkje da den liberale arbeidsinnvandringa omfatte dei best utdanna, slik at også dei kan kome? Skal dette vere ei «liberal» arbeidsinnvandring der dei best utdanna, dei best kvalifiserte, skal nektast innreise fordi dei skal vere heime og gjere jobben? Då blir det ikkje særleg liberalt. Kva slags «liberal» arbeidsinnvandring er det Framstegspartiet vil ha, som skal sikre at dei best utdanna blir der dei er? Er ikkje dette enda eit paradoks i Framstegspartiets framstilling av korleis ein skal styrkje dei fattige landa?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2000-12-08:
Dette var eit edrueleg innlegg frå hr. Jakobsen, som understreka den breie semja det er om store delar av Utanriksdepartementet sitt budsjett. Så hr. Jakobsen kunne kanskje bli den edruskapspolitiske talsmannen for sentrum, slik sett. Men på eitt punkt trur eg at om ikkje Jakobsen, så kanskje andre frå sentrum, men kanskje òg Jakobsen, er i ferd med å gjere dei frivillige organisasjonane ei bjørne-teneste ved å framstille det som om det er ei nedprioritering av dei frivillige organisasjonane i statsbudsjettet, og at Regjeringa og Arbeidarpartiet ønskjer å svekkje innsatsen til dei frivillige organisasjonane, for det er ikkje rett. Ser ein på argumentasjonen bak dette, så blir det litt merkeleg, for på den eine sida seier han at dei frivillige organisasjonane ikkje har fått «sin del» av veksten. Men det er ingen som har «sin del» av veksten i budsjettet, for det er politisk prioritering. Det er ikkje nokon automatikk i at dersom det veks på eitt område, så skal det òg vekse på alle andre. Når ein då har valt å satse på FN-systemet, som alle er samde i, så er det ikkje slik at då kan alt anna samtidig vekse like mykje. Og i forhold til dei frivillige organisasjonane vil det vere slik at desse kan hente ut ressursar og delta i prosjekt over andre område enn dei som er øyremerkte til dei frivillige organisasjonane. Slik er det på nødhjelpsområdet, og slik er det på mange område. Så dette med «sin del» finst ikkje i budsjettet. Dessutan dersom ein ser bakover og ser på rekneskapen, så vil ein sjå at det innan løyvingane dei siste åra nettopp har vore overføringar frå andre område, f.eks. frå nødhjelpsområdet, til dei frivillige organisasjonane. Så Kosovo-krisa vil då blåse opp overføringane til dei frivillige organisasjonane, men heldigvis så er Kosovo-krisa i ferd med å gi seg, iallfall i nødhjelpssamanheng. Derfor vil overføringane i den samanhengen bli reduserte, og dette har òg Stortinget gått inn for i tidlegare debattar. Derfor er det naturleg at det går opp og ned når ein ser på rekneskapen, og derfor bør ein ikkje sjå på rekneskapen, men på den faktiske situasjonen.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2000-12-08:
Eg begynte i dag eit tidlegare innlegg med å konstatere at i debattar som denne er stort sett alle samla om felles grunnhaldningar, unntatt Framstegspartiet. Eg visste ikkje at eg skulle bli så sannspådd som eg fekk syn for etter å ha høyrt på kva Framstegspartiet har sagt i løpet av dagen, dels i samband med budsjettet og prioriteringane i budsjettet. Endå verre er det at Framstegspartiet har gått til angrep på norsk utanriksteneste, norske friviljuge organisasjonar, stort sett alle, og kanskje aller verst at Framstegspartiet i dag usminka har gitt si støtte til nokre av dei verste diktatura som vi har sett rundt omkring i verda. Det var Francos Spania og Pinochets Chile. Begge to vart av Framstegspartiet sett på som redningsmenn for sine land. Asylsøkjarar er sett på som bekvemmelegheitsflyktningar som burde dra heim att og vere med og byggje landet, dei landa dei har flykta frå, f.eks. Chile. Dei mange tusen chilenarar som kom til Norge, er i Framstegspartiet sine auge nettopp bekvemmelegheitsflyktningar som burde ha drege tilbake. Og alle vi andre veit kva slags system det var dei hadde å dra tilbake til. Det var terrorregime av verste sort, som ingen, så vidt eg kan sjå i dag, vil forsvare – kanskje bortsett frå Framstegspartiet og dei som aktivt støttar regimet i Chile. No er ikkje Framstegspartiet på plass her i salen, fordi dei er aktive i andre salar i byen i dag. Men eg synest det er viktig at vi frå alle andre parti markerer at dette er ein politikk som skil Framstegspartiet grunnleggjande fråalle andre. Dessutan klarar Framstegspartiet i dag å markere støtte til militærdiktaturet i Sør-Korea – akkurat den dagen då Kim Dae Jung kjem til Oslo for å ta imot Nobels fredspris, ein som har kjent diktaturet og dei totalitære maktene meir på kroppen enn nokon andre, som seks gonger er trua på livet og ved eit mirakel er berga, som har 16 år i fengsel eller husarrest – det vere seg frå kommunistregimet eller frå nord, men mest frå sitt eige regime i sør, militærregimet, som Framstegspartiet støtta heilhjarta her i dag som redningsmenn for Sør-Korea. Eg synest at vi no like før utdelinga av Nobels fredspris kan markere akkurat dette med Sør-Korea og Kim Dae Jung, og markere tydelegare enn vi har gjort tidlegare, at Framstegspartiet er det einaste partiet som klart og tydeleg og utan omsveip har støtta diktatur og overgrep mot demokrati og fridomskjemparar verda over. Men først og fremst markerer Framstegspartiet det no ved at dei utan atterhald har gitt si støtte til dei som prøvde å ta livet av han som skal få Nobels fredspris om eit par dagar. Dette markerer meir enn noko anna Framstegspartiet sin spesielle posisjon i norsk politikk.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-08:
Med den høye profilen som sentrumsregjeringen hadde på bistandspolitikken, var det overraskende at budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum inneholdt så lite nytt på bistandsfeltet. Punktet om utviklingsfond er svært positivt, men dette burde ikke kreve så omfattende utredninger at det ikke hadde vært mulig å sette av noen midler allerede på årets budsjett. I grell kontrast til dette står sentrums kamp for kuttet i matmomsen, som altså innebærer at vi skal bruke enorme midler til bevilgning til billigere mat for velfødde nordmenn. Hvordan samsvarer egentlig dette med Kristelig Folkepartis prioriteringer?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-08:
Jeg har merket meg representanten Marit Nybakks engasjement for kvinner i utenriks- og bistandsdebatter, og jeg er veldig glad for det. Det jeg er skuffet over, er at Arbeiderpartiet ikke har vært villig til å se på det forslaget som vi har lagt inn i budsjettet, om at det skal bevilges midler til et prosjekt rettet mot rehabilitering av kvinner som er blitt utsatt for seksualisert vold i krigssammenheng. Det er ikke veldig mye penger vi foreslår, og vi kunne godt ha vært med på å diskutere hvordan pengene kunne dekkes inn. Men jeg vil spørre: Hva er bakgrunnen for at en ikke har kunnet ta opp denne idéen? Og hva kunne i tilfelle være en alternativ måte å reise denne problematikken på, en problematikk vi synes er veldig viktig, og som er for lite synliggjort i bistandspolitikken?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-08:
SV er enig med Høyre i at det å bidra til atomsikkerhet i Russland og våre nærområder er svært viktig. Men for ikke så lenge siden hadde Høyre en interpellasjon i Stortinget som fokuserte på at det er langsiktige, ubrukte midler til atomsikkerhet. Problemet synes her å være at det ikke er mangel på penger, men mangel på klare avtaler med Russland som gjør at de kan komme i gang med arbeidet. Når Høyre foreslår 200 mill. kr ekstra til dette, virker det dermed som en ren demonstrasjonspolitikk fra Høyre, og det er vanskelig å se hvordan Høyre tenker seg at disse pengene kan bli brukt på en fornuftig måte i løpet av det neste året. Når Høyre finansierer sin satsing ved kutt i aktive bistandsprogrammer i Afrika og Mellom-Amerika, virker dette som svært dårlig forvaltning av bistandsmidler, etter vårt syn. Hvordan vil Høyre forsvare denne type forvaltning av bistandsmidler, og hvordan vil man forsikre seg om at det vil være mulig å bruke de 200 mill. kr som Høyre foreslår?