Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-15:
Etter min oppfatning er det uakseptabelt at presidentskapet har tillatt at denne saken blir behandlet i år. Jernbanereformen er en dramatisk omlegging av hele måten vi organiserer jernbanen på – uten et faglig grunnlag, uten en konsekvensanalyse. Jeg slutter meg helhjertet til den kritikken av prosessen som er kommet fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Presidentskapet skal være ivaretakeren i nasjonalforsamlingen mot maktovergrep fra den utøvende makt, ikke sandpåstrøer for regjeringen – en regjering som bryter alle frister som presidentskapet selv har satt for når saker skal være fremmet for å få dem behandlet, nettopp for å sikre en bred demokratisk behandling. Resultatet av at vi behandler denne saken nå, er mindre åpenhet, mindre demokrati, mindre debatt og mindre motstand, og der ligger kanskje noe av poenget. Så til saken: Dagen i dag er en trist dag for alle som elsker jernbanen i Norge – å se hvordan sammenslåing og koordinering er universalvirkemiddelet til denne regjeringen, når det gjelder høyskoler og universiteter, når det gjelder kommuner, som vi nettopp debatterte her, men ikke når det gjelder jernbanen. Der er oppsplitting av jernbaneoperatøren NSB det viktigste som skjer i jernbanereformen. Mens veireformen kan oppsummeres med mer motorvei, kan jernbanereformen oppsummeres med mer anbud. I dag fatter Høyre, Fremskrittspartiet, støttet av Venstre og Kristelig Folkeparti, vedtak om å partere NSB – det er jeg som bruker den beskrivelsen: et vedtak om å partere NSB – frata dem togene, frata dem verkstedene, frata dem ruteplanleggingen, frata dem jernbanestasjoner og frata dem oppgaven med å kjøre tog. Nå skal nemlig alt konkurranseutsettes. NSB står igjen som et bemanningsselskap som skal konkurrere om å kjøre tog på linje med mange andre. Dette er ikke jernbanen sånn som vi kjenner den, og det er heller ingen god idé for framtiden. Kåre Willoch pleide å si: Hvorfor skal man endre noe som fungerer? Det synes jeg er et godt poeng. Og NSB fungerer i dag. NSB er i vekst, når det gjelder både tillit, punktlighet og antall passasjerer, på grunn av politiske beslutninger som er tatt i løpet av de siste åtte årene. Det som ikke fungerer, er etter min oppfatning at de som er nærmest i kontakt med passasjerene, ikke er de som har ansvar for infrastrukturen. Derfor burde vi fulgt etter det som er hovedtrenden i vellykkede jernbaneland i Europa, nemlig å få til en integrert jernbaneorganisering. Det er nemlig to hovedretninger vi kunne gå i, nemlig integrert jernbane eller oppsplitting og konkurranseutsetting. SV velger det første, fordi det er det som er suksessoppskriften for en god jernbane, fordi det er det renommerte togland velger, fordi det er det som er best for passasjerene, at det er de som er nærmest passasjerene, som kan se hvor rutene som kan endres, er, som opplever passasjerene be om sykkelparkering på jernbanestasjonen, som hører på dem som gir beskjed om hvordan vognsett kan forbedres for å redusere vask og vedlikehold – fordi det er det som er suksessoppskriften, og fordi det er best for passasjerene at én tar hovedansvar for jernbanen. I det uverdige spillet mellom NSB og Jernbaneverket som vi så en periode da det var nedrevne kjøreledninger, kunne Jernbaneverket si: Ja, det er NSBs feil, kanskje var det grafitten på pantografen som hadde ansvaret. NSB ville si: Nei, det er Jernbaneverkets dårlige vedlikehold. Men hvis en vil ha passasjerene i fokus, bør en ha én ansvarlig overfor passasjerene. Nå blir dette enda mer uoversiktlig. Er det operatørenes feil dersom det er forsinkelser? Er det togvedlikeholdet som skranter? Er det det nye infrastrukturselskapet som ikke har gjort jobben sin, eller er det det nye jernbanedirektoratet som har laget urealistiske rutemodeller? Passasjerene blir ikke i fokus. Det blir kaos for passasjerene. Regjeringen velger det siste, fordi konkurranse er høyre-ideologi. Konkurranseutsetting vil ramme de aller fleste i jernbanen. Det betyr økt usikkerhet, kutt i pensjoner, kutt i bemanning og kutt i rengjøring hvis vi skal se på erfaringene fra vårt naboland Sverige. Det er uklok politikk å tro at de som sitter lengst vekk fra passasjerene, de som sitter lengst inne på et kontor i Jernbanedirektoratet, er de som best forstår hvordan en får en bedre jernbane. Min tippoldefar var smed og var med på å bygge Gravhalstunnelen som var datidens lengste jernbanetunnel. Hvis han kan i dag, tror jeg han snur seg i graven.