Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
La meg også takke saksordføreren for å ha lost denne saken i havn på en veldig ryddig måte og bidratt til at det er lagt fram grunnlovsforslag. Så vil jeg vise til det som representanten Trine Skei Grande sa om Grunnloven av 1814 og eidsvollsmennene – det var som kjent bare menn – og hvor utrolig radikal vår grunnlov må ha vært i sin tid, influert av den amerikanske uavhengighetserklæringen og den franske menneskerettserklæringen og den franske grunnloven. Jeg skal, som forrige taler, si en del om grunnlovsforslag 33, og vil da – naturlig nok – komme inn på grunnlovsforslagene 16 og 32. Grunnlovsforslag 33 er fra representanter for Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre og dreier seg om ny § 93 i Grunnloven. Det dreier seg om rett til liv, og det er her vi skiller oss fra de andre partiene, fordi det er et spørsmål om når man skal grunnlovfeste retten til liv – når skal man starte den grunnlovfestingen? Vi er selvfølgelig ikke uenig med de andre partiene i forbud mot dødsstraff, tortur og slaveri – det sier seg selv. Mens vi holdt på å jobbe med disse sakene, kom det høringsinnspill fra flere kanter, også fra en del kvinneorganisasjoner, og vi fikk reaksjoner på det opprinnelige forslaget fra Menneskerettighetsutvalget om alles «iboende Ret til Liv», fordi det, som det står i høringsuttalelsen fra Norsk Kvinnesaksforening, kan reises spørsmål om dagens abortlovgivning vil kunne hevdes å være i strid med en slik grunnlovsbestemmelse om retten til liv. For å forstå dette må vi også se på grunnlovsforslag 16, som er fra Kristelig Folkeparti. Dette handler om abort. Nå har representanten fra Kristelig Folkeparti gått ut – hvis han ikke har kommet inn igjen. Kristelig Folkeparti og enkeltrepresentanter fra andre partier, blant dem tidligere representant Inge Lønning, i forrige periode, har flere ganger fremmet grunnlovsforslag om «Ret til Liv fra Undfangelse til naturlig Død». I årets versjon brukes uttrykket «Ret til Liv og legemlig Integritet fra Undfangelse til naturlig Død». La meg først da understreke at jeg deler det meste av det representanten Bekkevold sa om menneskelivets ukrenkelighet og menneskeverd, vel å merke fra fødselen, og at grunnlovfesting bør skje fra fødselen. Det betyr ikke at man ikke skal forsøke å redde barn som er nesten fullbårne, i en situasjon der det kommer en tidlig fødsel, uten at man behøver å grunnlovfeste det. Jeg mener at forslaget fra Kristelig Folkeparti betyr grunnlovfestet forbud mot abort i Norge, helt uavhengig av hvor i svangerskapet og på hvilke kriterier. Det kan faktisk i tillegg bety grunnlovfesting av forbud mot enkelte prevensjonsmidler som ikke hindrer befruktning, spiral f.eks., som absolutt ikke hindrer unnfangelse eller befruktning, men som sørger for at befruktede egg blir støtt ut, altså ikke setter seg fast i livmoren. Jeg beklager å måtte gå så detaljert til verks, men det er faktisk nødvendig i en sak som denne. Da Menneskerettighetsutvalget kom med sitt forslag til ny § 93, ringte alarmklokkene, for forslaget lød: «Ethvert Menneske har en iboende Ret til Liv.» Jeg vil bare vise til det som Helga Pedersen sa: Hva betyr «iboende Ret til Liv»? Vi har også selvfølgelig sett på hvordan vi kunne formulere et forslag hvor vi også er veldig klare på å understreke menneskeverd, menneskerettigheter og menneskelivets ukrenkelighet. Vi kunne selvfølgelig bare ha lagt inn grunnlovsforslag om forbud mot dødsstraff, slaveri og tortur, men retten til liv i en eller annen form er inntatt i de fleste moderne konstitusjoner i Europa og i EUs «Charter of Fundamental Rights» og også i Verdenserklæringen etc., dvs. retten til ikke å bli fratatt det livet man har fått når man kommer til verden. Vi har altså to alternativer. Det ene er «Ethvert Menneske har Ret til Liv», uten «iboende». Men det som jeg personlig mener er det riktigste her, er å grunnlovfeste «Ethvert Menneske har Ret til Liv fra Fødselen», altså det å grunnlovfeste det livet som er gitt oss. Det livet som vi har, og som vi skal ta vare på, bør grunnlovfestes. Dette er også så vidt vi vet, gjort på Island, hvor man holder på med noe lignende. Annet, tredje og fjerde ledd i forslaget vårt er i samsvar med forslaget fra Menneskerettighetsutvalget. Det å grunnlovfeste forbud mot dødsstraff, fordi retten til ikke å bli dømt til døden må være universell helt uavhengig av hvilke rammebetingelser som et samfunn har, er veldig viktig. Det er på høy tid at det gjøres. Det samme gjelder frihet fra tortur og annen nedverdigende og umenneskelig behandling, og selvfølgelig bør forbud mot slaveri og tvangsarbeid grunnlovfestes. Andre vil komme tilbake til flere av de forslagene som vi har alternative forslag til. La meg bare likevel bruke noen få ord på grunnlovsforslag 35, som også er fra Arbeiderpartiet, SV og Venstre. Det gjelder forslaget fra Menneskerettighetsutvalget, som er fulgt opp av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, om at «Familien er en grundlæggende Enhed i Samfundet». Så kommer formuleringen om rett til giftemål, samtykke, fri vilje osv. Vi er uenig i formuleringen «Familien er en grundlæggende Enhed i Samfundet». Ordet «familie» kan by på en del utfordringer i dagens mangfoldige samfunn. La meg se på det fra et likestillingssynspunkt og rett og slett understreke at vi i økende grad når det snakkes om likestilling, har understreket individet, enten det er lønn eller pensjon, retten til å forsørge seg selv, retten til utdanning, retten til arbeid, karriere og barn for begge kjønn, den enkeltes integritet. Vi foreslår å sløyfe den formuleringen og sier isteden: «Enhver, som har opnaaet giftefærdig Alder, har Ret til at stifte Familie, indgaa Ægteskab og opløse Ægteskab i Henhold til nærmere Bestemmelser givne ved Lov. Ægteskab kan kun indgaaes med Ægtefællernes Samtykke og frie Vilje.» Det siste er svært viktig i dagens samfunn. Vi får stadig innspill og stadig meldinger om nye tvangsekteskap. Jeg tror at ved å grunnlovfeste at ekteskap bare kan inngås «med Ægtefællernes Samtykke og frie Vilje» kan vi komme et skritt videre. Jeg mener at vi i dag i stor grad lukker øynene for særlig de unge jentene, men også en del unge gutter, som blir tvangsgiftet, og jeg finner grunn til å stille spørsmål om vi hadde sett så lemfeldig på denne saken dersom det hadde vært folk som i utgangspunktet hadde norsk bakgrunn og ikke minoritetsbakgrunn. La meg også bare kort understreke når det gjelder § 98 om usaklig eller uforholdsmessig forskjellsbehandling, at det selvfølgelig ikke må komme i strid med kjønnskvotering eller positiv forskjellsbehandling. Det er også ivaretatt, og andre vil snakke mer om det senere. Siden debatten også har dreid seg litt om hva som skal grunnlovfestes og hva som ikke grunnlovfestes, har jeg ikke minst behov for å si noe om det. Igjen vil jeg sitere Norsk Kvinnesaksforening, som sier at jo mer de har jobbet med Dokument 16, desto mer problematiske framstår en del av forslagene. Dette er ikke mine ord, men dette er en røst som kanskje fortjener å bli hørt, fordi de sier: «Når rettigheter grunnlovfestes som allmenne prinsipper, blir de nødvendigvis formulert på et høyt abstraksjonsnivå, fjernt fra den konkrete virkeligheten der rettighetene skal anvendes. Begreper som nyttes, blir gjerne vage og generelle, upresise og mangetydige. Dermed øker risikoen ikke bare for at de kan tolkes ulikt, men for at de kan nyttes i kontekster som ikke var forutsett fra lovgivernes side. De kan gi svakere vern enn mer konkret lovgivning, og i verste fall nyttes i strid med den opprinnelige hensikten.» La meg for egen del legge til at Grunnloven gir forrang, og den er vanskelig å endre. Det bør også bli en debatt i neste periode – når grunnlovsforslagene vi drøfter i dag, skal opp – om forholdet mellom grunnlovfesting og lovfesting. Jeg vil også vise til de to debattene vi faktisk har hatt her om lovfesting av lokalt selvstyre – både da vi hadde saken og også den i forrige uke – og vise til innleggene fra representanten Jette F. Christensen i den forbindelse. Grunnloven er et rettslig dokument som gir en del rettigheter. Man grunnlovfester overordnede prinsipper for staten, som kan håndteres av domstolene. Vi tar prinsipper inn i Grunnloven fordi de er overordnet politiske diskusjoner. Hvis vi grunnlovfester prinsipper som er for vage, kan vi komme dit hen at slike prinsipper og rettigheter ikke kan bli gjenstand for politisk debatt senere. Jeg vil bare understreke det også. Lovfesting betyr at vi endrer lover – det gjør vi hele tiden – ut ifra utviklingen i samfunnet og rammebetingelsene som til enhver tid gjelder. Samtlige av representantene som har vært oppe på talerstolen, har for så vidt understreket ganske kraftig at det vi gjør nå, ikke kommer til å føre til noen maktforskyvning i neste periode – fra den lovgivende forsamling til en annen konstituert makt, nemlig domstolene. Jeg mener likevel det er grunn til å ta den debatten når disse sakene skal opp til behandling i neste periode.