trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Forliket mellom Arbeidarpartiet og sentrumspartia har ført til meir pengar på Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet sitt budsjett. Det er vi sjølvsagt glade for, og det er prioriteringar innanfor det området som eg synest er veldig bra. Eg skal gje representanten Dørum ros for hans engasjement når det gjeld universiteta og forsking. Det har vi høyrt i mange samanhengar, og han har fått utteljing for det både i media og blant universiteta. Men eg må seia at eg reagerer på ordbruken, at budsjettet for neste år, framlagt av Arbeidarpartiet, er ein «provokasjon» mot Stortinget. Inneverande års budsjett for universiteta er på 7,276 milliardar kr. Neste års budsjett var i forslaget på 7,226 milliardar kr. Då legg eg inn dei 100 mill. kr for inneverande år som Dørum stemte mot – eller iallfall representantane frå Venstre i Stortinget, om ikkje Dørum var her. 50 mill. kr er det i forskjell, og det er ein «provokasjon»! 67 mill. kr går til å dekkja opp kuttet som Lilletun og regjeringa Bondevik hadde på studieplassar, men som dei ikkje tok ansvaret for ved å kutta på budsjettpostane. Eg er samd i at 210 mill. kr er bra i forhold til det som var. Det er ordbruken eg reagerer veldig på. Det kan ikkje vera ein «provokasjon». Det er for lite pengar, og at universitetsdirektørane har snakka om at dei ønskjer seg meir, forstår eg veldig godt. Men eg trur òg at representanten Dørum må ta innover seg at årets budsjett går rundt på universiteta. Og neste års framlegg til budsjett var i tråd med det.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Arbeiderpartiet står sammen med komiteen om å konstatere at opptil én av fem voksne i Norge har store lese- og skrivevansker, så store vans-ker at de blir hemmet både sosialt og i arbeidslivet. Dette er vi alle enige om kan føre til store problemer med passsivitet og at man mister interessen for aktiv samfunnsmessig deltaking. Vi er alle ehnige om at arbeidet med lese- og skrivevansker må være en sentral del av arbeidet med kompetansereformen. Logisk sett burde vi da prioritere dette arbeidet økonomisk. Forskning på dette området er budsjettert under kap. 258. Innen dette området foreslår Arbeiderpartiet og sentrumspartiene å redusere post 21 med 5 mill. kr, selv om arbeiderpartiregjeringen altså mente at behovet for disse 5 mill. kr var til stede. Dersom man ønsker å ta problemet med lese- og skrivevansker alvorlig, kan jeg ikke forstå logikken i dette, at man kan akseptere et såpass betydelig kutt som det ikke ser ut til å være grunnlag for etter de tilbakemeldinger man får fra dem som jobber med disse problemene.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
I budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre svikter man trossamfunnene. Tilskuddsordningene til privateide skole- og kirkebygg kuttes med over 50 pst. I fjor ble det bevilget 15 mill. kr til dette formålet. Denne bevilgningen har Fremskrittspartiet foreslått at man skal opprettholde. Arbeiderpartiet og sentrum foreslår imidlertid å redusere bevilgningen ned til 7 mill. kr, til tross for at behovet på dette området er betydelig. Kristelig Folkeparti har tidligere vært en varm forsvarer av denne posten i statsbudsjettet. Mitt spørsmål er: Hva er det som har skjedd som har endret dette ståstedet? Er ikke trossamfunn, kirkebygg og private skoler lenger så viktig for Kristelig Folkeparti? Og hva er i så fall grunnen til dette? En litt annen sak: lese- og skrivevansker. I min replikkordveksling med komitelederen fikk jeg inntrykk av at Arbeiderpartiet ønsket å legge skylden på sentrum for de kutt som er på forskning på kap. 258 post 21, på 5 mill. kr innenfor dette området. Det var så vidt jeg forstod, en følge av avtaleforhandlingene med sentrum. Dersom man ønsker å ta problemet med lese- og skrivevansker alvorlig, kan jeg ikke forstå logikken i et slikt kutt. Jeg vil anta at representanten Lyngstad kan forklare meg denne logikken dersom det er slik at det er sentrum og ikke Arbeiderpartiet som er skyld i dette kuttet.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Fremskrittspartiet har i sitt forslag tatt til orde for konkrete tiltak for å rette på problemene med vold og uro i skolen. Vi skisserer bl.a. tiltak som består i økt bruk av velprøvde metoder som straffelekse, igjensitting, utvisning for kortere eller lengre perioder ved konstaterte tilfeller av bråk, vandalisme, vold osv. Vi fremmer også konkrete forslag om at elevene skal oppøves i å respektere liv, helse og andres eiendom, og i sin oppførsel vise respekt for lærere og medelever. I Høyres alternative skolepolitikk er stykkprisfinansiering foreslått. Man har foreslått frie skolevalg, og man har gått inn for innføring av karakterer fra 5. klasse – gode forslag som Høyre har kopiert fra Fremskrittspartiets program. En ting som Høyre imidlertid ser ut til å utelate, er konkrete tiltak for å løse problemene med vold og uro i skolen. Jeg etterlyser Høyres politikk på dette området, og jeg ber representanten Lønning forklare meg hvilke konkrete forslag Høyre fremmer for å løse disse problemene. Jeg har lett igjennom merknadene og forslagene fra Høyre, jeg har hørt på Lønnings innlegg, men jeg har ikke funnet verken konkrete forslag eller merknader. Er det slik at Høyre mener at det faktisk ikke er noen problemer med vold og uro i skolen?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Jeg registrerer at komiteens flertall – alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet – det vil også si Senterpartiet, mener at data er et pedagogisk virkemiddel som skal tas i bruk bl.a. i fengselsundervisningen. Jeg registrerer at flertallet, som altså inkluderer Senterpartiet, har konstatert at det er et sikkerhetsmessig aspekt ved dette som må finne sin løsning. Problemet er imidlertid at mange mener at slike løsninger ikke finnes. Selv selskaper og institusjoner som har tilgang til de mest avanserte dataprogrammer, som f.eks. Forsvaret, banker, amerikanske organisasjoner som FBI og CIA, klarer ikke å oppnå en sikkerhet i forhold til at informasjon kommer ut og inn. Dette bekreftes med drøssevis av medieoppslag, som representanten sikkert har sett. I praksis vil altså flertallets ønske om bruk av IKT kunne medføre at fengslede kriminelle kan fortsette sin kriminelle virksomhet gjennom bruk av IKT, elektronisk post etc. og fortsette å styre sin virksomhet i langt større grad enn man kan ved et ordinært fengselsopphold i dag. Jeg vil gjerne vite av representanten hvilke løsninger hun ser på dette problemet, løsninger som svært mange dataeksperter mener ikke finnes – noe som også dokumenteres gjennom medieoppslag. Personlig ser jeg det som direkte skremmende at man skal la kriminelle, forbrytere, få tilgang til IKT og Internett mens de sitter inne.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Ifølge en nyhetsmelding vi kunne lese på NRK Tekst-TV i helgen, utelukker Venstre regjeringssamarbeid med Arbeiderpartiet etter valget kommende høst. Ifølge partileder Lars Sponheims tale på landsstyremøtet lørdag skal det ha vært et snev av sympatiske trekk og en viss ydmykhet ved Arbeiderpartiet under forhandlingene om budsjettavtalen, men dette rant av dem så snart forliket var et faktum. Dette står jo i relativt skarp kontrast til det samarbeidet som man ser i denne sal, og som man ser i den innstilling Stortinget i dag behandler, bortsett kanskje fra litt småknuffing mellom representanten Norvoll og representanten Dørum nå i stad. Jeg oppfatter venstrelederens utspill som et forsøk på å distansere seg fra et for folket elendig budsjettforlik, som sentrum her i Stortinget i virkeligheten er svært fornøyd med, og således et forsøk på å bløffe velgerne til å tro at det er en vesentlig forskjell mellom Arbeiderpartiet og det såkalte sentrumsalternativet.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Vår nye komiteleder skal ha ros for den måten hun har ledet budsjettarbeidet på i komiteen, hun har en lun og konstruktiv ledelse som gir resultater. Det politiske innhold og de politiske konstellasjoner gav seg imidlertid selv under årets budsjettdrøftelser i komiteen. Forliket i finansinnstillingen la alle rammer og la også sterke føringer. Det som forundrer meg, er likevel en vegring mot å ta politiske initiativ i stortingsarbeid. Det synes å være hovedgrunnen til at man ikke støtter forslaget om en egen sak om Kirkens dåpsopplæring i løpet av 2001. Et offentlig utvalg la i høst fram forslag til prinsipper for Kirkens dåpsopplæring. Skal vi beholde folkekirken i framtiden, trenger den en god dåpsopplæring for å gi barn og unge trosopplæring. Dette er bakgrunnen for flertallets forslag om dåpsopplæringen. Da ble jeg forundret da jeg i Vårt Land 8. desember leste følgende sitat av Ranveig Frøiland: «Gjennom hele budsjettet har vi hatt et prinsipp om at vi ikke ber regjeringen om noe i innstillingene fra komiteene. Siden vi er i regjering, har vi andre måter å gjøre det på.» Det som jeg da lurer på, er: Hva har representanten Frøiland, lederen i kirkekomiteen, sagt til statsråd Giske om dette? Ønsker representanten Frøiland at Stortinget får seg forelagt en sak om dåpsopplæring i løpet av 2001, eller er dette bare en måte å unngå å ta stilling til eller et signal om at en ikke ønsker å behandle denne saken?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Representanten Lind sier at Regjeringens budsjettforslag fortjener ros. Ja, på enkelte punkter gjør det det, men budsjettet har blitt langt bedre med de endringer budsjettavtalen med sentrum har gitt. Det er riktig at statsråden og Regjeringen la inn 35 nye prestestillinger. Det ser jeg som en start på en opptrapping av den kirkelige bemanning, det er det behov for. Jeg håper imidlertid at dette ikke er signal om at statsråden og Arbeiderpartiet bare ønsker en prestekirke, men at det også skal komme andre typer stillinger i Kirken. Dette er en god start, som vi i Kristelig Folkeparti ønsker å være med på å videreføre. Så er det også riktig, som representanten Lind peker på, at vi har fått til en del helt nødvendige omprioriteringer i dette budsjettforliket. Og uten de omprioriteringene, som er store, kunne vi ikke ha gått for det budsjettforslaget som Regjeringen la til grunn. Kuttene overfor de private skolene, kuttene på høyere utdanning og kuttene også på kirkelige formål til finansiering av disse prestestillingene, som ble gjort gjennom å ta midler fra fond, ja, det var tiltak vi ikke kunne støtte. Det har vi fått nullet ut i budsjettforhandlingene og budsjettavtalen, og det er vi fornøyde med, men det viser at de beste løsningene finner vi i sentrum i norsk politikk.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Fremskrittspartiets Ulf Erik Knudsen sier at Kristelig Folkeparti svikter trossamfunnene, og viser til at sentrumspartiene og Kristelig Folkeparti har klart å videreføre en tilskuddsordning som Regjeringen foreslo å legge ned, riktignok ikke med det samme beløp som på inneværende års budsjett, men alternativet som Arbeiderpartiet la fram, var å fjerne ordningen helt. Det hører også med i virkelighetsbeskrivelsen. Jeg er faktisk litt stolt over å ha fått den tilskuddsordningen på plass igjen, slik at det fortsatt er mulig å få tilskudd til slike formål. Jeg skulle gjerne gitt mer, men det var så langt vi kom. Og en vet at i budsjettforhandlinger må en gi og ta for å finne løsninger, og dette ble resultatet. Kristelig Folkeparti ønsker selvfølgelig også å ta problemet med lese- og skrivevansker alvorlig. Det er klart at når en skal gjøre omprioriteringer, må en ta midlene en plass. Jeg er ikke like glad for alle de kutt som er gjort, men jeg mener at vi kan leve med de kuttene og de omprioriteringene som er gjort. Og skulle det representanten Knudsen peker på, bli for vanskelig, ja, så står det enhver regjering og ethvert storting fritt å ta opp de spørsmålene på nytt.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Representanten Løvik var opptatt av kompetanseutviklingen i ungdomsskolen. Jeg tror både Kristelig Folkeparti og Høyre blir enige om at det – kall det trinnet – som det er behov for å gjøre noe på, er nettopp ungdomsskolen. Derfor var det også at sentrumspartiene la vekt på å få til – og klarte å få til – en økt bevilgning til hospiterings- og kompetanseutviklingstiltak i ungdomsskolen. Vi inngikk et samarbeid nettopp for å øke ressursene til denne sektoren. Høyre klarte ikke å komme i en slik posisjon at de klarte å tilføre midler til disse tiltakene. Jeg tror faktisk at disse hospiterings- og kompetanseutviklingsmulighetene både vil kunne gi en pedagogisk fornyelse hos mange lærere og også tilføre ungdomstrinnet nye ideer for hvordan undervisningen skal skje. Dette tror jeg også vil komme ungdommene til gode. Så ber representanten Løvik meg om å kommentere det forslaget som han har lagt fram i salen i dag, om IKT-driftsfag som et eget VKI-kurs. Vi har sett på forslaget, og jeg må i likhet med representanten Løvik si at jeg er litt overrasket over det valg av struktur som statsråden har gjort når det gjelder IKT-faget og dette bedriftsfaget, ensidig å knytte det til studieretningen salg og service. Etter min vurdering er det faktisk en fordel om en kan få søkere fra alle studieretningene på grunnkursene her, slik at de med sin bakgrunn kan få komme inn i dette IKT-driftsfaget. Så min vurdering av forslaget er at vi er positivt innstilt til det.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Representanten Reikvam sier at det har vært en god høst for Kristelig Folkeparti. Ja, på mange måter har det vært det. Vi har fått gjennomslag for mange ting. Og jeg legger ikke skjul på at jeg er tilfreds med å beholde ressursene i universitets- og høgskolesektoren. Jeg er tilfreds med at vi får økte ressurser til Kirken. Jeg er tilfreds med at vi i et budsjettforlik tidligere i høst fikk halvert matmoms – for å ta andre områder også. Men det betyr selvfølgelig ikke at alt i hop er bare gull og grønne skoger, slik representanten Reikvam ville ha oss til å si at vi opplever det som. Jeg er enig med representanten Reikvam i at vi har store utfordringer når det gjelder å nå målet gjennomsnittlig OECD-nivå på forskningsinnsatsen. Men vi har i hvert fall lagt et grunnlag når vi har snudd trenden. Jeg er enig i at vi trenger å gjøre en ytterligere jobb i årene framover, men nedgangen i forskningsbevilgningene er stoppet. Fondet øker, men i tillegg til at vi må øke den offentlige innsatsen, som vi må gjøre gjennom å beholde ressursene i universitets- og høgskolesektoren og helst også øke dem i årene framover, må næringslivet stimuleres til å ta et langt større ansvar. Her synes jeg faktisk at jeg mangler signaler fra SV om hva de mener om det. I innstillingen peker sentrumspartiene bl.a. på at det er nødvendig med skatteincentiver for å få økt forskningsinnsatsen i næringslivet. Vi er nødt til å samarbeide med næringslivet for å nå de målene vi har satt oss innenfor forskningspolitikken. Det mener jeg er den viktigste utfordringen.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
La meg først si meg helt enig i det representanten Lønning sa om kirkebudsjettet og arbeidet som har vært gjort i den forbindelse. Jeg registrerer også at Høyre gir ros for sentrumspartienes innsats for å beholde ressursene i universitets- og høyskolesektoren. Det synes jeg også er raus omtale. Det er en kjent sak at Høyre forsvarer foreldrenes rett til å starte friskoler. Her er Kristelig Folkeparti og Høyre enige, men jeg registrerer at flere søknader nå har sin årsak i nedleggelse av offentlige grendeskoler. Det gjelder, så vidt jeg kjenner til, i Lillesand i Aust-Agder, i Ølen i Hordaland og i Snåsa i Nord-Trøndelag. I Kristelig Folkeparti er vi opptatt av å gi et skoletilbud i barnas nærmiljø. Derfor støttet vi vedtaket i Stortinget i vår om å be Regjeringen legge fram en sak som drøfter årsakene til og konsekvensene av skolenedleggelser, med spesiell fokusering på grendeskolenes rolle for livskraftige lokalmiljø. Jeg registrerer også at skolepolitikk er viktig for folk flest. Jeg tror det henger sammen med debatten om skolenedleggelser og trang kommuneøkonomi. Folk opplever det slik at det er en offentlig oppgave som fjernes. Har representanten Lønning gjort den samme observasjonen som jeg, at nedleggelse av grendeskoler øker ønskene om å starte friskoler? Er det ikke et behov for å gi kommunene økonomiske ressurser som ivaretar en skolestruktur innbyggerne ønsker?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Det skal bli en glede å iverksette dette budsjettet, sa statsråd Giske i sitt innlegg. Det er godt å høre. Samtidig ligger det noen grunnleggende prioriteringer for framtiden i denne budsjettavtalen som sentrumspartiene har vært med på, og som statsråden gjør vel i å merke seg. Kristelig Folkeparti vil fortsatt øke forskningsinnsatsen i årene framover, deri også satsingen på grunnforskning. Det er skapt et inntrykk av i denne debatten at sentrum ikke ønsker forskningsfondet. Forskningsfondet er nevnt i Voksenås-erklæringen, men det er helt riktig at Høyre og Arbeiderpartiet var for utålmodige til å vente på en behandling av forskningsmeldingen, slik at de fremmet dette forslaget før den kom. Men sen- trum har hele tiden vært for at vi skal ha et forskningsfond. Videre er jeg enig i representanten Lønnings påminnelse når det gjelder selve bruken av fondet, for fondet må ikke erstatte forskning som normalt ville ha skjedd ved universiteter og høyskoler eller gjennom Norges forskningsråd. Dermed er de spørsmålene som representanten Lønning hadde i sitt siste innlegg, en riktig påminnelse til statsråden. Den andre prioriteringen som ligger i budsjettavtalen, er ut fra ønsket om å fornye ungdomstrinnet og følge opp tiltakene fra rekrutteringsmeldingen. Dermed må utviklingsarbeid i ungdomsskolen og i skoleverket for øvrig stimuleres videre. Det tredje momentet som ligger i budsjettavtalen, er selvfølgelig det å sikre de økonomiske vilkårene for friskolene og de private høyskolene. Det siste momentet er at Kirken må tilføres ressurser for å oppfylle sin oppgave på en god måte. Her er vi veldig spente på den oppfølging som Regjeringen skal komme tilbake med når det gjelder dåpsopplæringen. Ved å merke seg disse prioriteringene kan den sittende regjering skape et klima for samarbeid. Representanten Skarbøvik utfordret i sitt innlegg statsråden på boligmangelen for funksjonshemmede studenter. Det svarte ikke statsråden på. Funksjonshemmede hindres i dag i å ta høyere utdanning fordi det er så få tilrettelagte boliger for funksjonshemmede. Her har samskipnaden i Trondheim funnet løsninger som ikke øker kostnadene unormalt mye. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvordan vurderer han denne situasjonen, og vil statsråden ta opp dette med samskipnaden, som bygger studentboliger?
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Komitelederen la vekt på at Arbeiderpartiets skolepolitikk ønsker å motvirke ensretting. Det er i og for seg en hederlig målsetting, forutsatt at en respekterer det faktum at folk kan ha ulike oppfatninger av hva ensretting er, og forutsatt at en respekterer den grunnleggende valgfrihet som menneskerettighetserklæringen plasserer, ikke hos parlamentet, men hos foreldrene. Det er ingen data som tyder på at foreldre som velger alternative tilbud, enten det er av livssynsgrunner eller fordi de ønsker andre pedagogiske opplegg, sosialt sett skiller seg ut ved å være spesielt velstående. Min gjetning er at hvis man hadde statistikk på det, ville den snarere vise det motsatte, nemlig at dette er foreldre som ikke tilhører den mest velstående delen av befolkningen. Derfor er det forbausende at Arbeiderpartiet hele tiden ønsker å begrense og legge hindringer i veien for at disse foreldre skal få lov til å gjøre bruk av sin valgfrihet. Komitelederen gav uttrykk for glede over at en enstemmig komite har bedt om en opptrappingsplan for forskningsbevilgningene. Ja, det er selvfølgelig gledelig. Enda mer gledelig hadde det vært om Regjeringen hadde gjort leksen forrige gang, da man vedtok nøyaktig det samme, nemlig med tanke på revidert nasjonalbudsjett i inneværende år. Det er jo bemerkelsesverdig at Stortinget er nødt til å gjenta et pålegg til Regjeringen, slik som man gjør denne gang. Enda mer bemerkelsesverdig er det at det budsjettforslag Regjeringen la frem, i beste fall ville ha ført til status quo når det gjelder målsettingen. Men jeg er enig med komitelederen, det er gledelig at pålegget nå er gjentatt en gang til, og så får vi håpe at leksen blir gjort.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Til det siste først. Hvorledes behandlingen av våre utenlandsstudenter oppleves, er det kanskje nærliggende både for hr. Norvoll og meg å overlate til dem som har skoen på, å besvare, og deres meldinger tilbake til komiteen har vært relativt tydelige, for å si det med et understatement. Det er for norske utenlandsstudenter meget vanskelig å forstå at akkurat den posten i det hele tatt skulle være et nærliggende objekt å kaste seg over når man har behov for å spare penger – det har enhver regjering, og det har jeg forståelse for. Det jeg påpekte, er at det er ganske tankevekkende hvor det er Regjeringen ønsker å spare inn, og at det synes å være et mønster i det. Det er jo leit å skuffe folk, og det er beklagelig hvis hr. Norvoll ikke syntes han fikk klar beskjed om Høyres alternativ. Høyres alternativ ligger i budsjettinnstillingen. Vi har markert, som vi har gjort hvert eneste år i denne stortingsperioden, at det er behov for å satse vesentlig sterkere på forskning, vesentlig sterkere på høyere utdanning, vesentlig sterkere på kvalitetssiden både i videregående opplæring og i grunnskolen. På alle disse punkter har vi forslag som går vesentlig utover også resultatet av budsjettforliket. Spørsmålet om hvorledes de forskjellige partier salderer sitt budsjett i stort skulle jeg gjerne føre en lang debatt med hr. Norvoll om, men jeg vil bare minne om at Arbeiderpartiet for å få lov til å fortsette å sitte med makten har akseptert å innføre halv matmoms, som de alltid har vært imot. Det vil binde 6 ½ milliard kr årlig til å gjøre det lettere for det norske folk å bli enda mer overvektig enn det allerede er, samtidig som man har innført moms på trening.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
At Høyre har kopiert Fremskrittspartiets program, er meg ukjent – nå må jeg bemerke at jeg ikke har lest programmet, men det går jeg ut fra at hr. Knudsen har. Vi er faktisk på de fleste punkter i stand til å formulere våre standpunkter uten å lese andre partiers programmer. Til spørsmålet om det finnes problemer i skolen av disiplinær art og også voldsproblemer, er svaret ja. Det har Høyre tatt opp gjentatte ganger, bl.a. i spørretimen. Men jeg er ikke helt sikker på at det er det letteste for Stortinget gjennom detaljert styring av skolehverdagen å løse de problemene. De tror jeg faktisk må løses der hvor de oppstår. Mitt generelle svar til representanten Knudsen må være at Høyres politikk på dette området er og har vært at den enkelte skole må gis vesentlig større handlingsrom og vesentlig større frihet enn det den har i dag, og at den enkelte lærer også må gis vesentlig større frihet og handlingsrom enn den enkelte lærer har i dag. Det som er problemet i norsk skole, er vel nettopp det at vi har en ganske tung, sentralistisk arv som består i at man er vant til at alt skal styres gjennom detaljerte forskrifter fra departementet. Det blir ikke noe bedre om Stortinget også ønsker å peke fingrene sine helt ned i skolehverdagen og fortelle hvorledes den enkelte lærer skal operere med lekser og straffelekser. Jeg tror rett og slett at dette er en dødfødt form for skolepolitikk. Hvis man skal oppnå noe i skolepolitikken, må man satse på at det er den enkelte lærer og den enkelte skole som må finne ut av hvorledes man løser konflikter, og hvorledes man løser oppdragelsesproblemet i skolehverdagen.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Det er riktig at jeg i mitt innlegg gav honnør til sentrumspartiene for den innsatsen de har gjort når det gjelder å berge et universitetsbudsjett som er til å leve med. Det står jeg absolutt ved. Jeg vil imidlertid bemerke at det hadde vært enda mer interessant om sentrumspartiene hadde tatt seg bryet med å legge frem sitt eget primære budsjettforslag. Det er etter mitt skjønn en ganske god skikk i Stortinget at de forskjellige partier og grupperinger legger frem et alternativt budsjettforslag, slik som man selv ville ha ønsket å ha statsbudsjettet dersom man satt med regjeringsansvaret. Av ulike grunner, muligens fordi de ikke klarte å bli enige seg imellom, har sentrumspartiene ikke gjort det. Derfor får vi ikke vite hvorledes de ville ha disponert midlene dersom de ikke hadde vært henvist til å ha med seg Arbeiderpartiet som samarbeidspartner. Jeg vil kanskje tro at dersom sentrumspartiene hadde lagt frem et eget alternativt budsjett, ville det ha blitt relativt klart at det alternativet, særlig på det området som har med utdanning og forskning å gjøre, ville ha ligget langt nærmere Høyres alternative budsjettforslag enn Arbeiderpartiets budsjettforslag. For det er min erfaring fra denne stortingsperioden at når det gjelder både innholdssiden og den ideologiske siden av utdannings- og forskningspolitikken, og ikke minst når det gjelder kirkepolitikken, står Høyre og sentrumspartiene vesentlig nærmere hverandre enn det Arbeiderpartiet og sentrumspartiene gjør. Til sist: Høyre har gitt klart uttrykk for at spørsmålet om skolestruktur i de enkelte kommunene er kommunestyrenes ansvar. En brukbar kommuneøkonomi er selvfølgelig en forutsetning for at kommunestyrene kan følge opp dette ansvar.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
La meg få lov til å gjøre oppmerksom på en liten forglemmelse fra mitt hovedinnlegg. Jeg skulle utrykkelig ha nevnt at jeg tok opp forslagene i innstillingen fra Høyre. Det er herved gjort. Så svaret til representanten Tingelstad om Høyres syn på stykkprisfinansiering, både i helsevesenet og i utdanningssystemet. Det er ikke et system som er totalt basert på stykkprissystemet, men det har et innslag av stykkprisfinansiering. Og etter mitt skjønn er det vanskelig å finne ideologiske argumenter mot det. Så vidt jeg vet, har Senterpartiet også akseptert stykkprissystemet på helsepolitikkens område, hvor det vel må sies å være vel så ideologisk følsomt som på skolepolitikkens område. Spørsmålet er rett og slett å finne et tildelingssystem som gjør det enkelt å beregne tilskuddene, og som samtidig gjør det administrativt opererbart, bl.a. med tanke på en mer rettferdig og mer lik behandling av private skoler og offentlige skoler. Selvfølgelig er jeg enig med representanten Tingelstad i at man ved siden av dette også må ha en annen form for finansieringsordning som er i stand til å ta vare på de lokale og distriktsmessige forskjellene som vi alle kjenner til er en del av den norske virkelighet. Det er altså ikke tale om et rent stykkprisfinansieringsopplegg. Til spørsmålet om kommunenes evne til å føre en fornuftig skolepolitikk, er det å si at det dreier seg ikke bare om rammeoverføringene til kommunene. Det er svært mange andre elementer som påvirker kommunenes reelle økonomi. Min påstand er at Høyres alternative statsbudsjett ville gitt kommunene minst like gode økonomiske utfoldelsesmuligheter som det som nå er vedtatt.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Representanten Lind er vel noe for ung til å minnes den skolen jeg gikk i som barn, vil jeg tro, så den vil jeg anta at hun bare kjenner av omtale, og jeg er ikke sikker på at den omtalen er særlig dekkende. Jeg skal ikke brette ut mine barndomserindringer fra denne talerstol, men jeg tror ganske bestemt at diagnosen er feil. Den skole- og utdanningspolitikk som lar seg lese ut av Høyres generelle merknader og spesifikke merknader, er en fremtidsrettet skole- og utdanningspolitikk. Det er derfor vi markerer en vilje til å satse vesentlig sterkere på kvalitetsutvikling, på skolens innhold og ikke minst vesentlig sterkere på grunnforskningen, som er selve fundamentet under den videre utvikling av kunnskapssamfunnet i dette land. Jeg oppfatter det ikke slik at jeg har harselert over Regjeringens forslag. Jeg har kritisert det, og det trodde jeg faktisk var poenget ved å ha en opposisjon, at det er opposisjonens oppgave å kritisere Regjeringen og markere der hvor man mener at Regjeringen gjør en dårlig jobb. Jeg har pekt på en del, etter mitt skjønn, ganske fundamentale svakheter i det utdanningsbudsjettet som denne regjeringen har lagt frem, likeledes kirkebudsjettet, og jeg har pekt på en alternativ politikk. Det er nok riktig som representanten Lind har registrert av debattens forløp så langt, at det avtegner seg på alle disse punkter et klart fellesskap mellom Høyre og sentrumspartiene, og at Arbeiderpartiet faktisk her står for en annen politikk. Det kuttet som representanten Lind stadig kommer tilbake til, skal jeg gjerne komme tilbake til selv også i denne debatt. Det dreier seg jo faktisk også om et spørsmål om hvorledes man prioriterer innenfor rammen, og Høyre vedstår seg ganske klart at vi for utdanningssektorens vedkommende prioriterer utdanning fremfor velferd.
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Da regjeringen Stoltenberg tiltrådte, gikk det ganske lang tid før man fikk vite hvem som skulle ha ansvaret for forskning i denne regjeringen. Det gikk henved to måneder, etter at det først var sendt signaler om at Næringsdepartementet skulle overta ansvaret for forskningen i sin alminnelighet. Det ble vesentlig mindre omfattende enn som så, men en av de ting som næringsministeren fikk ansvaret for istedenfor utdannings- og forskningsministeren, er Teknologirådet. Dette har næringsministeren brukt som begrunnelse for et ønske om å forandre Teknologirådets sammensetning, Teknologirådets vedtekter og Teknologirådets sekretariatsfunksjon. Det kunne være interessant å høre om utdanningsministeren ville ha gjort det samme hvis Teknologirådet hadde forblitt under hans ansvarsområde, og i tilfelle hvilken begrunnelse han ville ha brukt for eventuelt å gjøre det samme. Statsråden viser til opptrappingen av Forskningsfondet, og det gjør han som svar på kritikken mot den driftsbevilgning som ble foreslått av Regjeringen. Det bekymrer meg alvorlig, og det bekymrer meg enda mer at komitelederen gjorde det samme. Det er nemlig en uttrykkelig forutsetning for Forskningsfondet, som Høyre og Arbeiderpartiet initierte, at det skal komme i tillegg til de grunnbevilgninger som ellers gis. Resonnement, hvis jeg hørte riktig, er jo nå faktisk byråkratresonnementet fra Finansdepartementet, at dette skal dekke de løpende grunnbevilgninger. Det er i tilfelle i strid med forutsetningene for fondet. I april 1998 vedtok et enstemmig storting å pålegge Regjeringen å ta hensyn til universitetenes forskningsaktivitet når den lager universitetsbudsjetter. Da vi behandlet forskningsmeldingen, sa det samme storting at en større andel av grunnforskningsbevilgningene skal gå direkte til institusjonene. Ingen av disse delene ble oppfylt i Regjeringens budsjettforslag, og mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor ble de ikke oppfylt?
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Mindretallsparlamentarisme har sine omkostninger, bl.a. den omkostning at det undertiden fattes vedtak som det ikke er noe reelt flertall for i Stortinget. Det ble ganske klart i fjor at det ikke var noe reelt flertall i Stortinget for å anvende 100 mill. kr til å etablere en utlånsordning for lærebøker i videregående skole. Dagens debatt har gjort det enda tydeligere at det ikke er noe slikt reelt flertall i Stortinget. Nærmere bestemt er det ett eneste parti som synes at dette er en fornuftig måte å anvende 100 mill. kr på, og det er Arbeiderpartiet. Jeg bare konstaterer dette og jeg vil anta at det er grunn til å håpe på at denne bruken av midler forblir en episode. For det er riktig som representanten Marit Tingelstad fra Senterpartiet pekte på i et replikkordskifte, det er ikke mulig å finne et eneste menneske som arbeider i videregående skole, som mener at dette er en fornuftig ordning, heller ikke folk som er trofaste tilhengere av regjeringspartiet. Det bekymrer meg litt at statsråden på uttrykkelig oppfordring bekreftet at han ser på seg selv som budsjettvinner. Det er jo ingen som er i tvil om at vi har en statsråd med betydelige politiske ambisjoner, men jeg må si at jeg skulle ha ønsket at hans ambisjoner som statsråd var på høyde med hans generelle politiske ambisjoner, for jeg synes listen legges betenkelig lavt hvis det resultatet han presenterer denne gang, er å anse som en vinnersak for Utdannings-Norge. Statsråden svarte ikke – han ble såvidt opptatt av sin rolle som trønder i sitt replikksvar i sted at han ikke fikk tid – på det uttrykkelige spørsmålet jeg stilte om hvordan han ser på de bestillingene Stortinget har lagt inn, dels da man vedtok at det skal etableres et nytt ressurstildelingssystem som tilgodeser universitetenes forskningsoppgaver, og dels det som ble vedtatt da vi behandlet forskningsmeldingen, nemlig at en større andel av forskningstildelingene skal gå direkte til grunnforskningsinstitusjonene. Den eneste nominelle økning statsråden foreslo, var paradoksalt nok det motsatte, nemlig en økning av den andelen som går til Forskningsrådet, og den ble mer enn oppveiet av et ganske drastisk kutt for universitetene. Derfor vil jeg gjerne gjenta spørsmålet: Hvordan ser statsråden på det oppdraget Stortinget har gitt? Og mener han at han har fulgt det oppdraget Stortinget har gitt på dette punkt?
Inge Lønning (Høyre), 2000-12-12:
Jeg spurte statsråden om han mente at det budsjettforslaget han hadde lagt frem, var i samsvar med de overordnede føringer Stortinget har lagt når det gjelder universitetsbudsjettene. Til det svarer statsråden ved å vise til evalueringen av Norges forskningsråd og behandlingen av Mjøs-utvalgets innstilling. Det er et underlig svar. Faktum er jo at Norges forskningsråd også har understreket klart og utvetydig at etter Forskningsrådets vurdering bør en større andel av grunnforskningsbevilgningene gå direkte til institusjonene. Alle aktørene innenfor dette feltet er altså enige om dette, Stortinget har sagt at Stortinget ønsker det samme, men statsråden legger frem et forslag som er nøyaktig speilvendt. Det er en ørliten økning på Forskningsrådet og dramatiske kutt på institusjonene. Jeg har fremdeles ikke fått noe svar på hvorvidt statsråden mener at dette er i samsvar med det oppdraget Stortinget har gitt.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Jeg vil også gi honnør til komitelederen for den gode og konstruktive måten hun leder komitearbeidet på. Senterpartiet er tilfreds med budsjettforliket, der sentrumspartiene fikk gjennomslag slik at utdanningsområdet ble budsjettvinneren i år. Jeg fristes nesten til å si at det statsråd Giske ikke fikk til i budsjettkonferansen i Regjeringen, det klarte Arbeiderpartiet og sentrum sammen i Stortinget. Når det er sagt, må jeg tilføye at Senterpartiet ikke er like godt fornøyd med alle momentene i budsjettavtalen. Jeg tenker da spesielt på utlånsordningen for skolebøker i videregående skole, der vårt parti har bok- og utstyrsstipend som primærstandpunkt, slik som de fleste elevorganisasjoner ønsker. Jeg merker meg at Arbeiderpartiet i finansinnstillingen sier følgende: «Disse medlemmer viser til at utlånsordningen i videregående skole blir ført videre. Utlånsordningen bidrar også til å fremme pedagogisk nytenkning og kvalitetsutvikling i skolen, der elev og lærer samarbeider.» Dette er absolutt ikke i tråd med de erfaringene skoler jeg kjenner, har gjort seg. De har tvert imot blitt påført mye mer ekstraarbeid. Jeg viser også til Dokument nr. 8:4 for 1997-98, som gjaldt utlånsordningen, og som jeg forresten var saksordfører for. Der understreket jeg bl.a. lærebokens egen verdi, og videre la jeg vekt på betydningen av bruk av boken som arbeidsredskap i læringsprosessen, hvor den i mange fag brukes annerledes enn tidligere, bl.a. som oppslags- og arbeidsbok der elevene gjør notater og markeringer i boken. Ved utlån vil dette være vanskelig, da slike personlige notater vil forringe etterbruken betydelig og gjøre at kvaliteten blir mye dårligere for dem som skal ta over bøkene. Jeg vil ut fra dette stille representanten Frøiland følgende spørsmål: Er hun enig med meg i den beskrivelsen som jeg har gitt ovenfor? Eller mener hun, som Arbeiderpartiets finansfraksjon, at utlånsordningen som sådan fremmer pedagogisk nytenkning og kvalitetsutvikling?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Budsjettforliket mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet medfører at rammen er økt med 430 mill. kr, en netto økning på 329 mill. kr. Likevel har Høyre mer penger å fordele til utdanningsområdene enn Regjeringens forslag. Men ser en på helheten i Høyres alternative budsjettforslag, der utdanning og skole flagges høyt, er jeg ikke sikker på at Skole- og Utdannings-Norge ville fått det bedre totalt sett. Overføringene til kommunene ville etter Høyres alternative budsjettforslag blitt betydelig redusert, noe som igjen ville gjort det enda vanskeligere å skape gode skoler over hele landet. Blant annet ville nedleggingen av grunnskoler skutt ytterligere fart. Høyre kjører fortsatt på stykkprisfinansiering i skolen. Stykkpris på elever! I mine ører signaliserer dette en prissetting av elever i et pris/kunde-forhold som jeg misliker, som jeg slett ikke er sikker på vil bedre ressurssituasjonen i skolen, og som følgelig ikke kan dekke de behov som skolen sliter med. Jeg ønsker derfor at Høyre skal utdype hvordan et slikt system kan ivareta elevers rettigheter i forhold til opplæringsloven, og ikke minst hvordan dette systemet vil ivareta behovet til elever som trenger spesialundervisning, eller rettere sagt spesielt tilrettelagt opplæring, som nå er et nyere og bedre begrep. Og hvordan kan stykkprisfinansieringen virke rettferdig for elever i hele landet, uansett hvor de bor, i tettbygde strøk eller grisgrendte strøk? Det er store geografiske og naturgitte forskjeller på Oslo/Akershus-området og Finnmark, som selvsagt vil gi sterke utslag i kostnadene pr. elev, både i grunnskolen og i videregående skole.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Unge folk har lov til å være litt slemme mot eldre damer, så den tåler jeg godt. Men jeg er glad for å få det spørsmålet, for en får ikke med alle poenger når en har en replikk. For det første vil jeg si at da jeg var ordfører for denne saken for to år siden, satte jeg meg grundig inn i den. Og det som var påfallende, var at det ikke var noen ungdomsorganisasjoner som støttet utlånsordningen. De satte bok- og utstyrsstipend som nr. 1. I stad sa komitelederen at jeg hadde sagt at elevorganisasjonene ikke stilte. Jeg sa ikke elevorganisasjonene, jeg sa ungdomsorganisasjonene. Alle, unntatt AUF, ville ha et annet system. Dette er en ren AUF-sak. Jeg kjenner den politiske historien såpass godt. Jeg unner alle elever i videregående skole å få gratis bok- og utstyrsstipend, men å få bok i ett fag og ikke få differensiert det i forhold til yrkesfag, som har mye større behov f.eks. for utstyr – verneutstyr osv. – det synes jeg er en skjev måte å gjøre det på. Jeg ønsker å bruke de hundre millionene til en start på et bokstipend, men jeg vet at det koster mye mer. At elevorganisasjonene slår ring om dette – ja, det skulle bare mangle! Når de får 100 mill. kr, er jo det bedre enn ingenting. Det ville vært oppsiktsvekkende om de ikke sa ja til det. Men jeg har ikke sett noen annen politisk ungdomsorganisasjon enn AUF som har sagt at dette er det beste. Så til det at Kristelig Folkeparti drar æren av alt dette. Nei da, de gjør ikke det! Hvis de gjør det, er det i tilfelle jeg som er for dårlig til å profilere det jeg har fått igjennom. Jeg er veldig glad for det med ingeniørutdanningen og det med høgskolesatsingen, og for at vi har fått til mye penger til forkurs til ingeniørutdanning, for det er områder som er svært viktige, ikke minst det å få høynet realfagkompetansen i dette landet. I tillegg står folkehøgskolen mitt hjerte veldig nær, og jeg er glad for at vi klarte å få opprettholdt både stipendordningen og støtten der.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Fremskrittspartiet tar fatt på problemet med IKT brukt i fengselsundervisning. Jeg har nesten lyst til å være stygg og si at Fremskrittspartiet synes vel det er sikrest at fanger sitter inne hele livet – Det nikkes av representanten, ser jeg. Senterpartiet er ikke av den oppfatningen. Senterpartiet vil at mennesker som har kommet på skråplanet, som må sone sin dom, skal ha en mulighet til å restituere seg på alle områder. Da vi besøkte Ila landsfengsel, så vi de kummerlige forholdene fengselsundervisningen hadde, men med det potensial som lærere og fanger sa det var ved å styrke utdanningen og få moderne hjelpemidler, er jeg i hvert fall sikker på at det ville være helt feil å ikke la fengselsundervisningen få ta del i det nye, viktige og moderne IKT-redskapet. Men det er klart at det at vi ikke har alle sikkerhetstiltak på plass, gjelder mange, mange områder. Det kan gjelde på områder som er like alvorlige som det som gjelder fangene. Jeg synes derfor det blir helt feil å ha det utgangspunktet at fordi dette kan innebære en risiko, skal de ikke ha sjansen. Det må bare arbeides mer og mer for å få inn sikkerhetstiltak på det området. I tillegg må det brukes mye energi nettopp for å få disse ofte skakkjørte personene til å ta i bruk dette moderne hjelpemidlet, slik at de på sikt kan komme seg ut i samfunnet og bli vanlige arbeidstakere.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Jeg tar først det siste Løvik tok opp. Løvik tråkker på ei øm tå! Jeg skulle svært gjerne ha vært med på å løfte timesatsen for musikk- og kulturskoler. Jeg har ikke penger – nå! Det er svaret. Det er egentlig en skam at vi ikke har klart dette. Vi klarte å løfte en del satser da vi satt i regjering, bl.a. når det gjaldt tunge klienter osv., men her er vi ikke kommet i mål, og Høyre har rett til å refse oss litt for det. Når det gjelder kvalitetsløft i ungdomsskolen, er det mye som skal til. Det er noe i de forslagene som Høyre har, som gjør at jeg ikke kan si at vi kan være med på dem i dag, fordi de innebærer egentlig ganske store endringer. Men det som er aller viktigst, og som jeg ikke er helt sikker på om Høyre vil være med og støtte oss på, er å øke midlene til kommunene, slik at de får mer handlefrihet og større mulighet til å legge opp opplæringen og undervisningen annerledes i ungdomstrinnet. Jeg har undersøkt dette ved mange skoler, og det som går igjen alle steder, er at det er ressursmangel. De har for lite midler til å ta seg av de elevene som trenger mest hjelp, de har for lite midler til å stimulere de sterkeste elevene, osv., så her må vi i fellesskap prøve å få til mer ressurser. Jeg stiller meg ikke helt avvisende til en del av de forslagene Høyre har, så jeg er å snakke til på dette området ved en senere anledning, men vil ikke forskuttere noe her og nå.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Jeg skal la være å kommentere hvem som slår seg på brystet og hvorfor og hvordan, og bare si at vi har hatt et konstruktivt og godt samarbeid i sentrumsfraksjonen. SV behøver ikke å bekymre seg for at jeg har fått flere grå hår av den grunn. Når det gjelder hovedspørsmålet fra Rolf Reikvam, kan jeg si at jeg ikke er fullt så allergisk mot privatskoler eller friskoler som Rolf Reikvam er, for jeg er for et mangfold. Og det forundrer meg at ikke SV ser den styrken det er for hele Skole-Norge at det finnes noen skoler som har et litt annet utgangspunkt enn den offentlige skolen. Jeg la vekt på i mitt innlegg i stad at Senterpartiet står fjellstøtt på å styrke den offentlige skolen. Det er derfor vi har kjempet for å få til mer til kommunene, og er glade for at det ble en økning i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen nå i vår, og at vi fikk til en ytterligere styrking i statsbudsjettet nå. Dette er fundamentet for å styrke den offentlige skolen. Det er også en styrking med 25 mill. kr til ungdomstrinnet. Jeg ville hatt mer, men dette er forhandlinger, og det er å gi og ta. Nå er SV i den situasjonen at de ikke er med i forhandlinger, og det må jo være harmelig når en har et så ambisiøst mål som SV har, og er så flink som representanten Reikvam er – den rosen skal han ha. Men likevel, realiteten er når en sitter ved forhandlingsbordet, og da må en ta det en får til. Det er ikke riktig at jeg vil åpne for at det skal bli noen vekst i private skoler. Det er 1,6 pst. av barneskolens elver som går på såkalte friskoler i dag. Det er en beskjeden vekst, og i forhold til andre land i Norden og Europa er det veldig smått. Likevel mener jeg at vi skal ha respekt for foreldrenes frie valg. Det er de som har hovedansvaret for ungene sine fortsatt, og slik håper jeg det skal være. Dermed står jeg trygt på det som står i vårt program, at private skoler skal være et supplement. Det samme hadde vi i regjeringserklæringen da vi gikk inn i regjering for to år siden.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Det er feil at vi i sentrum er imot at det skal være gratis skolebøker. Det har vi arbeidet for å få til, men vi har ikke hatt midler og penger til å gjennomføre det verken i posisjon eller i opposisjon. Hvis en går inn i de ulike programformuleringer, vil en se at vi har et klart mål om et skolebokstipend. Jeg må derfor tilbakevise den påstanden om at vi er imot dette både i ord og gjerning – det var omtrent det Konglevoll sa. Gratis skolebøker i videregående opplæring er naturlig ettersom vi har fått en rett for alle til videregående opplæring. Men nå har jeg faktisk litt erfaring med å administrere i skolen. Jeg så hvordan vi slet når vi solgte bøker, gamle bøker osv., så nå har jeg tatt en ringerunde og spurt hvordan det går med skolebokutlånet. Ja, det bidrar iallfall ikke til «kvalitetsutvikling i skolen», slik det står i innstillingen fra finanskomiteen, men derimot er det merarbeid. Bibliotekarene kunne ikke ta det, for de måtte ha overtid, lærerne ville ikke gjøre det, og da ble det altså mellomlederne som måtte gjøre dette arbeidet. Hva gjør de? Jo, de teiper bøkene for at omslaget skal beholdes noenlunde pent, og de registrerer dem. Så kommer den store spenningen når bøkene skal samles inn til våren for å tilbys til neste kull – hva da med kvaliteten? Jeg er overbevist om at utlånsordningen er en dårlig modell, men jeg er for at vi skal arbeide for å beholde disse millionene og flere millioner til, slik at vi på sikt får skolebokstipend eller aller helst gratis skolebøker for alle.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Det er alltid interessant å lytte til representanten Rolf Reikvam. Han legger for dagen en innsatsvilje og en entusiasme som det står respekt av. Og han kan veldig mye om skole, det har jeg sagt ganske mange ganger til representanten Reikvam. Og jeg tror også på SVs vilje til satsing på utdanning. SV anviser i sitt alternative budsjettforslag milliardbeløp til sektoren, med store påplussinger på en del områder, mens andre kapitler får store kutt, som f.eks. 85 mill. kr i minus til den kirkelige virksomheten i kommunene. Jeg må da spørre: Er ikke SV og Rolf Reikvam interessert i at lokalnivået skal kunne oppfylle intensjonene i den nye kirkeloven? Det overrasker meg dessuten at SV foreslår å kutte betydelige summer på høgskoler som f.eks. Dronning Mauds Minne, Diakonhjemmets høgskolesenter, Menighetssøsterhjemmets høgskole og Rudolf Steinerhøgskolen, som er drevet i regi av frivillige og ideelle organisasjoner og stiftelser. Det er virkelig både overraskende og beklagelig at SV vil kutte i bevilgninger til disse godt etablerte og veldrevne høgskolene fundert på frivillige organisasjoners innsats. Mange av disse institusjonene er gamle og har lange tradisjoner, og hvor det ikke minst er kvinnene som har stått i spissen for å få til disse utdanningsinstitusjonene. Det ser en når en leser kvinnehistorie. På denne bakgrunn stiller jeg følgende spørsmål til representanten Reikvam: Verdsetter ikke SV det tilbudet og den kompetansen som disse høgskolene gir, og ser han ikke at disse skolene representerer et verdifullt supplement i utdanningsfloraen?