trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Som representanten de Ruiter peikar på, har det vore nedsett eit offentleg utval for å greia ut spørsmålet om eit eige tilsyn. Utvalet, som vart oppnemnt i 2007, hadde til oppgåve å vurdera oppretting av eit eventuelt sjølvstendig organ for tilsyn med veginfrastrukturen. Eit slikt tilsyn skulle i høve til mandatet ikkje ha ansvar for tilsyn retta mot trafikantane eller køyretøya. Utvalet la i februar 2009 fram ei delt innstilling, jf. NOU 2009:3, På sikker veg. Eit fleirtal i utvalet gjekk inn for å etablera eit slikt sjølvstendig tilsyn med ansvar for veginfrastrukturen. Eit mindretal vurderte det som lite tenleg å etablera eit slikt organ. Sidan har utvalet sin rapport vore på brei høyring, og Samferdselsdepartementet mottok faktisk 59 høyringssvar. Etter mi vurdering må det vera ein føresetnad for å etablera eit nytt uavhengig vegtilsyn at det kan godtgjerast at dette organet gjev auka tryggleik i trafikken. Behovet for eit tilsyn må altså vurderast opp mot effektane dette vil ha på trafikktryggleiken. I dette legg eg eit implisitt krav om at ressursane knytte til etablering og drift av eit tilsyn ikkje kan brukast meir effektivt på andre tiltak for å nå eit slikt mål. Vi må vera forsiktige med å tilrå endringar av denne typen utan at det samstundes kan underbyggjast at ei slik endring gjev meir tryggleik. Utvalet rekna at eit sjølvstendig tilsynsorgan for infrastrukturen vil måtta ha ei bemanning i intervallet 50 til 100 årsverk. Erfaringane frå dei andre tilsyna som ligg under Samferdselsdepartementet, viser at desse tilsyna har ein kostnad per årsverk på noko i overkant av 1 mill. kr. Om vi legg desse tala til grunn, inneber det at dei årlege kostnadane ved eit slikt tilsyn vil kunna vera mellom 50 og 100 mill. kr. Kostnadene knytte til sjølve etableringa ligg ikkje inne i dette overslaget. Eit aspekt som òg er viktig, er tilgangen på kompetanse. Etablering av eit nytt sjølvstendig organ vil ytterlegare forsterka dei store rekrutteringsutfordringane vi alt har, og som vi vil ha i åra som kjem. Det vil i stor grad vera mykje av den same kompetansen som eit tilsyn i vegsektoren har behov for, som den vegeigarar og Vegvesenet etterspør. Ressursar til eit tilsyn vil alltid ha ein alternativ bruk. Regjeringa si vurdering handlar sjølvsagt om på kva måte vi kan få mest tryggleik ut av ressursane. Som eg tidlegare har meldt til Stortinget, legg eg opp til å gje ei orientering om regjeringa si vurdering av denne saka i samband med statsbudsjettet for 2011.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Utvalet legg fram tal som viser at under visse føresetnader vil alternativ bruk av dei ressursane som eit sjølvstendig tilsyn vil krevja – altså kanskje om lag 100 mill. kr – over ein tiårsperiode kunna gje ein reduksjon i talet på drepne og hardt skadde på om lag 300. Det er på visse vilkår og over ti år. Det er eitt tal. Noko anna er midtdelarar. Der er gjennomsnittskostnaden 17,5 mill. kr per km, så det kan bety 6 km med midtdelarar. For rumlefelt er prisen rimelegare. Ein kan få 29 km med rumlefelt for 100 mill. kr.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-05-26:
Det eine alternativet kan vera å la dei ansvarsforholda og den oppgåvefordelinga som er i dag, få halda fram. Det er jo tilsyn med vegane våre òg i dag. Av og til blir det framstilt i Stortinget f.eks. som om det ikkje er noko tilsyn. Statens vegvesen er jo på pletten jamnleg både på veg og ikkje minst i samband med ulykker. Der har dei andre tilsyna spesielle oppgåver. Så eit alternativ er å la det vera som i dag. Eit anna alternativ kan vera å oppretta ei eiga eining innan Vegdirektoratet. Det kan òg finnast andre alternativ. Dette er vurderingar som eg vil koma tilbake til i samband med statsbudsjettet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Norge har dårlige veier som er dyre å bruke. Det er en konkurranseulempe og en ulempe for alle landets innbyggere som trenger transport. På svenske veier bruker man halve tiden. Det er omtrent like langt mellom Bergen og Oslo som mellom Göteborg og Stockholm. Likevel er kjøretiden dobbelt så lang. Det kan ikke skyldes geografi. Sveits, Østerrike, Italia, Frankrike og Spania har vist at geografiforklaringen ikke holder. I Norge blir ikke veibygging vurdert som samfunnsøkonomisk lønnsomt. I Norge blir veibygging regnet som utgift. Hva er samferdselsministerens oppskrift for å få fart på veibyggingen i Norge og for å få ned transporttiden på norske veier? Når kan samferdselsministeren love halvert kjøretid mellom Bergen og Oslo? Når kan samferdselsministeren love samme transporttid på vei i Norge som det i dag er i Sverige?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Jeg vil gjerne stille tilleggspørsmålet til fagstatsråden, til fiskeri- og kystministeren. Inngangen blir at hvis denne ubåten hadde ligget ved Langesund, hadde hevingsoperasjonen antakelig vært i gang for lenge siden. Statsråden seiler under falskt flagg. I Prop. 81 S for 2009–2010, som vi skal behandle mandag, står det: «Ved også å inkludere tildekking og et alternativ der heving og tildekking kombineres, øker sannsynligheten for at man står samlet sett igjen med tilfredsstillende alternativ for håndtering av kvikksølvforurensningen» – og som – «er akseptabelt med tanke på styring, risiko og kostnader.» Dette bærer bud om at regjeringen har bestemt seg. Dette bærer bud om at regjeringen velger en helt annen løsning enn den løsningen som ble presentert av den forrige kyst- og fiskeriministeren i januar 2009, da det ble understreket at man valgte heving fordi man hadde funnet en sikker løsning. Er det slik at man nå velger tildekking istedenfor heving?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-05-26:
Jeg syns at etter fem år må denne regjeringen bli voksen og ta ansvar for egen politikk og se framover. Forsømt over mange år, sier statsråden. Poenget her er jo at vegkvaliteten blir stadig dårligere. Statens vegvesen skriver i sitt handlingsprogram for de neste fire år at vegkvaliteten vil forverres, med de konsekvenser dette får: økte ulykker og flere tragiske skjebner på vegene. En rekke bransjeorganisasjoner med Opplysningsrådet for Veitrafikken i spissen har fremmet det de har kalt Folkets veikrav. Her vil de bl.a. ha forpliktende mål for hva som er god veg, på linje med de minstekrav vi har til kjøretøy og førere. De vil også ha sanksjonsmuligheter og tilsynsorgan. Vil statsråden lytte til disse organisasjonene, som arbeider for færre dødsfall på vegene våre, og imøtekomme deres ønsker?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-05-26:
Jeg har et spørsmål til fiskeri- og kystministeren. U-864, den tyske ubåten utenfor Fedje, ligger som en tikkende miljøbombe på havbunnen. 67 tonn kvikksølv er en gigantisk forurensningskilde som med spredning til kretsløpet i havet kan få alvorlige konsekvenser, ikke bare lokalt, men også for troverdigheten til miljønasjonen Norge. Det var jo også derfor Stortinget og regjeringen for halvannet år siden, etter grundige vurderinger, gikk inn for at vraket og lasten måtte heves og spredningsfaren dermed elimineres. Eller som daværende fiskeri- og kystminister Helga Pedersen sa: «Vi har lagt avgjørende vekt på den utrygghetsfølelsen lokalbefolkningen har ved å ha et kvikksølvdeponi i fjæresteinene.» Det ble også sagt at metoden som var valgt, inneholdt en rekke risikoreduserende tiltak i forhold til tidligere tilbud om heving, og Helga Pedersen uttalte i den forbindelse: «Vraket skal heves med en stor beholder under som kan fange opp løst kvikksølv og skal fraktes til land med spesialfartøy.» Godt sagt. Så, så sent som 19. mai i år, altså for én uke siden, uttaler statsministeren, ifølge NRK: «Det er alles mål at ubåten skal opp.» Men hans regjering, med fiskeri- og kystministeren, har gått inn for å nullstille hevingsframdriften, rykke tilbake til start, ved å foreslå å utrede nok en gang andre alternativer, herunder tildekking av vraket. Forstår fiskeri- og kystministeren ordførere og folk på Vestlandet som nå sier at «regjeringa held vestlandskysten for narr» og betegner dette som et politisk spill? Nå har de formelle uklarhetene rundt kontraktsforholdene blitt ryddet av veien. Hvorfor ønsker da regjeringen og Arbeiderpartiet å risikere tidenes miljøkatastrofe langs norskekysten? Skal ikke lokalbefolkningen få være trygg likevel?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-05-26:
Jeg er enig med fiskeri- og kystministeren på ett punkt, at rapporten var kritisk til regjeringens eget underorgans, nemlig Kystverkets, håndtering av saken. Det var kritikkverdig. Men mange av de forholdene som ble pekt på der, er jo nå blitt rettet opp. Og statsråden selv uttalte til meg på høringen at der Kystverket har manglet kompetanse, er denne hentet inn, og der Kystverket har egen kompetanse, vil denne bli brukt. Så det skulle nå være på plass. Og når også selskapet har kommet med mange presiseringer, etter oppfordringer, i avtalen, og har kommet med en prisgaranti, er det grunn til å spørre statsråden igjen: Har regjeringen virkelig vurdert konsekvensene for norske fiskeriinteresser dersom utslippene øker og næringskjeden og miljøet påvirkes i et helt annet tempo enn i dag, på grunn av regjeringens stadige u-svinger og omkamper i denne saken?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Me må dessverre vere einige i at etterslepet er større enn nokon gong, det same gjeld forfallet på vegane våre. Men så er det òg riktig at Stortinget har løyvt meir pengar til veg enn nokon gong tidlegare. Men ei av utfordringane er jo at dei pengane ikkje er blitt brukte opp i 2009. Vi har 669 mill. kr igjen til riksveginvesteringar. Vi har 130 mill. kr vi kunne ha brukt på rassikring, som ikkje er blitt brukte. 800 mill. kr har vi hatt til veg i 2009. Dei har ikkje blitt brukte. Eg trur mange kan forstå at deira veg ikkje får pengar fordi det ikkje er pengar totalt sett. Men når deira veg ikkje skal få pengar når det står 800 mill. kr igjen på bok etter 2009, må eg spørje ministeren: Er dette ei god nok organisering? Har regjeringa ei god nok gjennomføringsevne?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Mitt spørsmål går til samferdselsministeren. Eg reknar med at dette kanskje er siste gongen samferdselsministeren kjem i den spontane spørjetimen før sommaren. Kristeleg Folkeparti tok opp ei sak før sommaren i fjor, og det gjeld anbodskriteria for hurtigruta. Dessverre er det ei betydeleg usikkerheit knytt til hurtigruta. Me kan risikere at tilbodet blir sterkt redusert, eller i verste fall at det forsvinn. Det som «Lonely Planet» beskriv som «verdens vakreste båtreise», er ein samfunnsinstitusjon i Noreg. Det var ein samla transport- og kommunikasjonskomité som var i Finnmark og Troms i førre veke. Dette var den saka me fekk flest tilbakemeldingar på. Det betyr veldig mykje for kystbefolkninga, det betyr veldig mykje for dei hamnene som hurtigruta går innom, for turismen – det seier seg sjølv – for godstrafikken – ja, dette er ein samfunnsinstitusjon. Denne vinteren har me opplevd at alle flya i Noreg har stått på grunn av oskesituasjonen, me har òg opplevd at alle toga har stått, men hurtigruta, ho har gått. Dette var ei sak Kristeleg Folkeparti tok opp i fjor. Den 19. juni kl. 12.46 sa Liv Signe Navarsete i denne salen: «Eg beklagar at me ikkje greidde å få saka fram før Stortinget går frå kvarandre.» Sidan den gongen har ministeren gått av, og det har komme ein ny minister, men det har skjedd veldig lite i denne saka. Det som regjeringa beklaga at ein ikkje fekk lagt fram for eitt år sidan, har me altså ikkje sett noko til i Stortinget. Så mitt spørsmål er: Når kjem denne saka til Stortinget?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Eg er ikkje imponert over dette svaret. For eitt år sidan, i denne salen, beklaga altså ein minister at denne saka ikkje var komen til Stortinget. Og no står ministeren og seier at dette kjem av at det skal vere så grundig arbeid. Det som no skjer, er at Hurtigruten held på å lage ein plan B, der ein altså da sender skipa i internasjonale farvatn. Kysten kan altså om nokre år oppleve at ein ikkje har den hurtigrutetrafikken som er så viktig for heile kysten. Eg meiner at det at me har ei hurtigrute som går kvar einaste dag, som går innom dei hamnene som me har i dag, er med på å sikre eit grunnlag for kysten. Og eg kan ikkje forstå at det arbeidet skal ta så lang tid. Når altså den daverande ministeren for eitt år sidan beklaga at saka ikkje var komen før sommaren 2009, synest eg ein må sjå på måten ein jobbar på i regjeringa, når dette tek så lang tid.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Eg ser fram til debatten i neste veke om denne viktige saka, men eg synest det er veldig viktig at me før denne debatten får avklart om fagstatsråd Berg-Hansen er einig med statsministeren. Statsministeren sa altså på TV 2 den 19. mai at han var einig med lokalbefolkninga i at båten skulle hevast. Han brukte orda skal hevast, og han la til: så fort det er fagleg forsvarleg. Og da er mitt spørsmål, for dette er ein viktig føresetnad for vår debatt: Er det slik at òg fagstatsråden er einig i at u-båten skal hevast?
Borghild Tenden (Venstre), 2010-05-26:
Jeg har tatt vare på Vegen og vi fra januar i år, der trafikksikkerhet var tema. Spørsmålet til en rekke ressurspersoner var om det var mulig å nå målene om å redusere skadde og drepte i trafikken med en tredjedel innen 2020. Jeg vil sitere lederen i Trygg Trafikk: «Det vil kunne være mulig hvis den politiske viljen er til stede. Slik er det ikke i dag. Vi trenger tryggere veger, kontrollvolumet må økes og fokuset på holdningsskapende arbeid må styrkes. I årets statsbudsjett er det et gap mellom regjeringens langsiktige målsetting og de tildelte midlene.» Hvilke konkrete grep tenker statsråden å ta for å nå målene i NTP?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-05-26:
Jeg har et spørsmål til jordbruksavtalens redningsmann – utenriksministeren. Nationen slår nemlig fast 18. mai i år at det var utenriksminister Jonas Gahr Støre som til syvende og sist fikk jordbruksavtalen i havn. Det skjedde fordi hans kollega i regjeringen, Brekk, ikke hadde nok penger, og dermed ikke kunne innfri bøndenes totale krav. Jordbruksavtalen har tre hovedstolper. Det er fra nå, 2010, økt statstilskudd på den ene siden, økte priser for forbrukerne på den andre siden og økt toll, som det siste. Nå er det det siste punktet, økt toll, som er det prinsipielle jeg ønsker å stille utenriksministeren spørsmål om. Vi ser at det er stikk i strid med utviklingen i resten av Europa at vi nå er med på å heve norsk toll- og importvern. Det er stikk i strid med prinsippene som ligger til grunn for frihandel, som også utenriksministeren ønsker, og som han har sagt fra Stortingets talerstol flere ganger at man ønsker å bidra til. Norge har en åpen økonomi, og vi er helt avhengig av friest mulig handel. Det handler om norske arbeidsplasser, og det handler om muligheten vi har for å kunne ha lønnsomme og gode arbeidsplasser i Norge. Men utenriksministeren har vært tydelig på at han ble rådet til å si nei til å ta økte tollmurer og importvern inn i avtalen. Så mine spørsmål til utenriksministeren er: Hva var begrunnelsen til vedkommende som rådet utenriksministeren til å si nei? Hvorfor så utenriksministeren bort fra det rådet?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-05-26:
Jeg vil anbefale utenriksministeren å trykke de seierne som kom kommer på veien, til sitt bryst – og oppslaget i Nationen er jo absolutt en av dem, når man klarer å redde en jordbruksavtale. Problemet er at prinsippene går på båten. Utenriksministeren er også tydelig i sitt svar nå, man er ikke enig i at det er prinsippene som skal være styrende, det er utelukkende Norges interesser, nærmest fra sak til sak. Det undergraver jo også det arbeidet som gjøres for få på plass en ny frihandelsavtale. Men utenriksministeren sier også i Nationen 18. mai at dette «ikke er noen farbar vei for framtida». Så mitt spørsmål til utenriksministeren er: Hvis det ikke er en farbar vei for framtiden å være med på å øke norsk importvern, hvorfor var det da en farbar vei å gjøre det i denne avtalen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg takker for at Høyres representant slutter seg til Nationens forside. Det kjennes varmende. Det er en sammensatt historie bak den beslutningen som inngikk i løsningen på landbruksoppgjøret. Jeg vil kommentere det som var mitt råd og min vurdering. Hva som kom av ulike råd inn til meg, tror jeg jeg skal la ligge, for det er alltid flere, fra flere perspektiver. Mitt utgangspunkt er at Norge har et valg mellom kronetoll og prosenttoll. Situasjonen er altså den for norsk landbruk – og jeg tror det er viktig å minne om det, fordi det er riktig at Norge er tilhenger av frihandel og en åpen økonomi – at Norge har nytt godt av lavere tollsatser. Men Norge er først og fremst tilhenger av et regelbasert internasjonalt handelssystem. Det er slik at vi har fulgt reglene til punkt og prikke, også på landbruksområdet, og vi vil komme til å gjøre det som utfallet av en WTO-avtale, om det der vedtas nytt regelverk som gjelder landbruket. Men det er heller ikke slik at Norge innenfor WTO-forpliktelsene eller EU-forpliktelsene ikke kan bruke dette virkemidlet med å bruke kronetoll og prosenttoll etter det formål vi mener tjener oss best. Situasjonen for særlig melkebøndene har vært slik at landbrukets organisasjoner, Landbruksdepartementet og flere har ment at det å skifte vektleggingen fra kronetoll til prosenttoll har vært det riktige grepet å bruke. Jeg er gjort oppmerksom på at det er tiltak som vi kan foreta etter WTO-avtalen, som vi kan foreta etter EØS-avtalen. Derfor har jeg sluttet meg til det. Det at andre land går i andre retninger på de områdene hvor de har eksportinteresser, vil vi se et sammensatt bilde av på mange områder i økonomien. Men samlet sett mente jeg at dette var en løsning som forsvarte de interessene Norge hadde på dette området, og som jeg er villig til å stå ved, dersom noen skulle ha andre meninger om det, også internasjonalt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg skammer meg ikke over å legge norske interesser til grunn når vi gjør det innenfor det regelverket vi har sluttet oss til. Hvis det skulle være et overordnet prinsipp som sier at Norge er for minst mulig beskyttelse av alle sektorer, derfor bygger vi ned det som er helt nødvendig for å opprettholde landbruket i hele landet, velger jeg å følge ivaretakelsen av norske interesser. Det jeg har sagt i kommentaren til Nationen, er at det er ikke en varig løsning for Norges utfordringer på mange områder å øke tollsatsene. Hele bildet av norsk økonomi er at vi reduserer tollsatsene. Og blir det en WTO-avtale – det har jeg også gjort oppmerksom på – ligger det inne opplegg for store kutt på toll og store kutt på internstøtte. Men vi må handle ut fra de virkemidlene vi har i dag, og dette er et virkemiddel som er fullt legalt, helt etter regelverket og de avtalene Norge har inngått. Og alle land som jeg møter, handler slik. Land som er sterkt for frihandel, bruker også mulighetene de har, til beskyttelse på de områdene som er hjemlet i avtalen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg er ikke enig i det, men jeg er enig i at det er stor forskjell mellom norsk landbruk og alle andre deler av norsk økonomi. Det er et kjennetegn ved Norge – realiteten av å drive landbruk i Norge. Selv om det gikk motsatt vei av hva jeg ønsket, var det en medvirkende årsak til at det norske folk stemte nei til EU-medlemskapet. EUs landbrukspolitikk ble sett på som uforenlig med å opprettholde landbruk i hele landet. Derfor er vi altså ikke en del av den felles landbrukspolitikken i EU, men vi er en del av WTO. Der forhandles det nå om et rammeverk som kan påvirke landbruket. Jeg er tilhenger av det regelverksbaserte handelssystemet. Det gir muligheter til å velge mellom prosenttoll og kronetoll. Det er landets muligheter å ta det valget. Vi har brukt regelverket innenfor rammene – ingen kan argumentere mot det. Slik gjør alle andre land for å ivareta nasjonale interesser. Norske interesser og mål er å opprettholde et landbruk i hele landet. Da er dette virkemiddelet brukt for en næring som har vært sterkt utsatt, og vi har tatt i bruk virkemidler som Norge har full rett til og som vi står klart oppreist bak.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg mener eksportstøtten bør avvikles. Det ligger også inne i den WTO-avtalen som kan komme. Hadde den kommet i 2005, hadde eksportstøtten vært avviklet innen 2013. Norge har gjort det helt klart at vi kommer til å avvikle den i tråd med WTOs regler, men det må skje som en del av en avtale. Og Norge er en bitte liten aktør i denne kjempeklassen av land som subsidierer sin eksport. Det store problemet i markedene når det gjelder det, er det som skjer i EU og USA. Så vidt jeg ser, går 10 pst. av norsk melkeproduksjon til produksjon av ost som eksporteres. Den får støtte til den eksporten. Hvis det legges om, så handler det om noen tusen arbeidsplasser, som jeg tror produsenten av ost da vil flytte ut. Inntil det foreligger en WTO-avtale, opprettholdes det nivået. Når det gjelder det moralske perspektivet for øvrig, har vi jo altså solidariteten i forhold til at vi har innført den tollsatsen på melk – det må i tilfelle komme i konflikt med svenske melkebønder, som har de største interessene i Norge. Jeg tror vi kan stå oppreist for at vi har rett til å gjennomføre dette, i tråd med tiltak som avtalene gir oss full hjemmel til.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg har, ærlig talt, ikke noe særlig å tilføye, ut fra det grundige svaret fiskeriministeren har gitt. Dette er en sak som regjeringen tar på alvor. Jeg tror at lands moderne omdømme settes sammen av veldig mange forhold. Og når det gjelder miljø, kystforvaltning og forvaltning av ressursene i havet, tror jeg det i sum er en god historie om Norges omdømme internasjonalt. Vi har produkter som selges over hele verden, fra et rent hav. Det gjør at vi har en stor mulighet, men selvfølgelig også at vi er sårbare med hensyn til tilliten til disse produktene, dersom det skulle stilles spørsmål ved bl.a. helse og sikkerhet. Men det tar regjeringen på alvor, og det er Stortinget orientert om. Jeg har ikke noe å tillegge utover det fiskeriministeren har sagt.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-05-26:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til fiskeri- og kystministeren. Fiskeriministeren er ansvarlig for en av landets viktigste næringer – og en stor eksportnæring. Norge har derfor stor interesse av frihandel på fisk. Norsk fiskerieksport er den mest sårbare næringen når det gjelder internasjonale reaksjoner mot økt norsk toll. Vi antar derfor at fiskeriministeren har vært involvert i denne saken. Kan fiskeriministeren garantere overfor Stortinget at dette ikke vil få noen negative konsekvenser for norsk fiskerieksport?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-05-26:
Som representanten Nesvik viste til i sitt spørsmål, har fiskeriministeren nettopp vært på Vega. Der krevde statsråden at norske oppdrettere må skape flere arbeidsplasser. I sitt svar hevdet statsråden at det er et stort potensial for å øke produksjonen innen foredling og dermed antallet arbeidsplasser, men vi vet jo at den største barrieren for landbasert næring knyttet til fiskeoppdrett er nettopp tollbarrierene, særlig på foredlet fisk. Ser statsråden at en ved å bygge opp tollbarrierene for å skjerme norsk landbruk samtidig bidrar til å undergrave oppdrettsnæringens muligheter til å oppfylle statsrådens krav om flere arbeidsplasser?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Ja, fiskeri- og havbruksnæringen er veldig opptatt av frihandel på fisk. Så er det slik at både i internasjonale forhandlinger og i nasjonal utforming av politikken er det ikke koblinger mellom det som skjer på ett område, og det som skjer på et annet område. Vi har en handelsminister som reiser rundt i verden og forhandler fram frihandelsavtaler der det er mulig. Jeg jobber tett i lag med ham på det området. Det som skjer i utformingen av internasjonal politikk på landbruksområdet, har selvfølgelig ingen sammenheng med det som skjer på den arenaen der vi jobber med handel av fisk.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Som representanten Nesvik har registrert, reiser jeg mye, og jeg var på Vega. Og dette er faktisk et av de områdene jeg diskuterer veldig mye både med lokalpolitikere og ikke minst med næringen selv. Bare for å svare på det siste først: Ja, næringen selv må gjøre dette. Jeg tror det er fryktelig lurt av næringen å ta tak i de mulighetene som ligger her. Jeg er også veldig klar over tollsatsene på de forskjellige bearbeidede produktene. Og det er slik at på de enkleste variantene, som filet og stykker, er det så lav toll at dét ikke er utfordringen. Skal man begynne å røyke fisken og lage ferdigretter, er selvfølgelig situasjonen en annen. Der har vi et norsk marked som jeg opplever som nesten utsultet på gode produkter, også fra havbruksnæringen, men samlet fra den norske sjømatnæringen. Der mener jeg også det er et stort potensial for økt bearbeiding, ikke minst innenfor havbruksnæringen. Vi har fantastiske eksempler på det allerede, men det kan gjøres veldig mye mer. Så ja, næringen selv må gjøre jobben. Jeg møter mange som sier at dette er klokt av bedriftsøkonomiske grunner, og som faktisk greier å tjene penger på det. Og så møter jeg også selvfølgelig mange som sier at det er krevende å drive bearbeiding, hvis man ikke har et råstoffgrunnlag som er stort nok, spesielt i forhold til ferskfiskmarkedene ute i Europa som forlanger å ha leveranser hver eneste dag. Når det gjelder spørsmålet knyttet til skatt og arealavgift, er jeg opptatt av at vi skal ha en havbruksnæring som kan konkurrere internasjonalt, og vi må selvsagt se det i en sammenheng. Når jeg har tatt opp dette, er det med bakgrunn i at det er en del – ikke minst – ordførere langs kysten som ikke er veldig imponert over det havbruksnæringen legger igjen i lokalsamfunnet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Igjen vil jeg bekrefte det som representanten nå slår fast, at næringen selvsagt må gjøre den jobben selv. Men, som jeg sier, jeg tror næringen har veldig mye å hente på å gjøre det, og jeg har ikke møtt veldig mye skepsis i næringen. Jeg var sist på FHLs årsmøte og tok opp dette i en større sammenheng. Jeg jobber veldig mye med å sette fiskeri- og havbrukspolitikken inn i en større sammenheng enn, som i dag, at fiskeripolitikk er en sport for spesielt interesserte. Jeg tror dette er en vei å gå for å lykkes med det. Gulrot heller enn pisk er mitt motto for dette arbeidet, og f.eks. da tidligere fiskeriminister Helga Pedersen utlyste nye konsesjoner, var bearbeiding et av punktene. Jeg sysler ikke med planer om å øke den samlede skattleggingen av havbruksnæringen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Her handler det om å ha to tanker i hodet samtidig. Som jeg sa i mitt korte svar i en tidligere runde knyttet til akkurat samme tema, er det to forskjellige områder vi snakker om. Det er ikke kobling mellom det som skjer på ett område, og et annet område. Hvorfor tollsatsen på melk ble hevet – jeg skal ikke gå inn i jordbruksavtalen – det er ikke mitt ansvarsområde. Mitt ansvarsområde er innenfor fisk og eksport av det. Og som jeg sa, jeg jobber tett med nærings- og handelsministeren, som til tider faktisk blir kritisert for at han reiser rundt i verden og jobber for norske eksportvarer. Jeg setter umåtelig stor pris på det og jobber som sagt tett med ham. Vi har jo i tidligere saker sett at det at vi har et internasjonalt regelverk som beskytter eksporten av norsk fisk, har vært til gagn for oss, og jeg vil fortsette arbeidet i lag med nærings- og handelsministeren knyttet til å selge enda mer fisk ute i verden.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg er faktisk uenig med representanten Røbekk Nørve i at tollbarrierene er den største barrieren. Jeg tror faktisk at det er andre ting som er en større barriere for å øke bearbeidingen av fisk – og nå snakker vi først og fremst om laks – i Norge. Vi har glitrende eksempler som viser at en enkel form for bearbeiding skaper mange arbeidsplasser. Vi ser at i Hitra/Frøya-området bygges det nå opp stor videreforedlingskapasitet. Det gjør de selvsagt fordi det er bedriftsøkonomisk lønnsomt. Jeg er redd for at vi faktisk sliter med gamle holdninger over hele landet som er basert på at vi er råstoffleverandører heller enn produsenter av sjømat. Det har jeg lyst til å gjøre noe med – rett og slett fordi jeg tror det er mulig. Og jeg vet at det er mulig. Jeg vet at det skapes mange arbeidsplasser basert på norsk lakseproduksjon i dag. Det ønsker jeg å se mer av. For, som jeg sier, havbruksnæringen bruker av felles arealer, og da mener jeg at det er rimelig å stille krav om resultater.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Det spørsmålet handler lite om bearbeiding, men jeg svarer veldig gjerne på det, for det er et til de grader relevant spørsmål. Det første jeg vil avklare, er en åpenbar misforståelse. Det er ikke fiskeriministeren som åpner for nye legemidler i havbruksnæringen, det er det Legemiddelverket som gjør, og det ligger under helse- og omsorgsministeren. Det til tross er dette et tema som jeg har engasjert meg i, knyttet nettopp til de stoffene som her ble nevnt. Jeg inviterte de berørte departementene til et møte med bakgrunn i ikke stoffet i seg selv, men med omfanget av bruken av det stoffet som her var nevnt. Vi satte ned en hurtigarbeidende gruppe for å se på det. Men det viktigste er jo å ha det lange perspektivet også her. Leppefisk, brakklegging – kampen mot lakselus står fortsatt høyt på min dagsorden. Jeg vet at det nå gjøres interessante forsøk med å oppdrette leppefisk, og jeg ser fram til resultatene av det. Brakklegging er også et tema som vi bruker tid på.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Vi får heldigvis god tid til å diskutere U-864 i nær framtid, all den tid det ligger en sak til behandling her i Stortinget knyttet til den. På spørsmålet om jeg forstår at ordføreren og befolkningen er opptatt av saken, er svaret ja. Jeg bor selv ved kysten, jeg kan lett sette meg inn i den situasjonen. Jeg har ingen ubåt – og i hvert fall ikke kvikksølv – liggende utenfor støa der jeg bor, men jeg greier lett å sette meg inn i det. Regjeringen har hele tiden sagt at målet er å heve ubåten. Vi har ikke endret det vedtaket, det ligger fast. Da regjeringen fikk KS2-rapporten, som var særdeles kritisk til det foreliggende hevingsprosjektet – det foreliggende hevingsprosjektet, jeg understreker det – mente jeg og resten av regjeringen at det eneste ansvarlige ville være å stoppe opp og spørre oss selv: Hva gjør vi nå? Derfor anbefaler vi overfor Stortinget at vi går grundigere til verks, får utredet alternative måter å heve det på, kombinerer heving/tildekking. Når det også er tatt med et tildekkingsalternativ, er det i respekt for kompleksiteten i saken, rett og slett slik at skulle det vise seg at det vil være helt umulig å få opp alt kvikksølvet, så må vi også sitte med et realistisk, forsvarlig alternativ, som sikkerhetsmessig og miljømessig er godt nok.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg understreker igjen at det var helheten i det foreliggende løsnings- og hevingsalternativet som var grunnlaget for at regjeringen anbefalte ikke å gå videre med dette. Så har jeg også registrert at det har kommet mange innspill, både til alternative måter å gjøre det på og ikke minst knyttet til det foreliggende prosjektet. Det har kommet litt stykkevis og delt, litt slik og litt slik. Jeg synes det er ganske vanskelig å arbeide på en slik måte. Vi behandlet det foreliggende prosjektet slik som det forelå. Vil det i etterfølgende runde vise seg at det er mulig å gjøre modifiseringer, endringer, er det ingenting i veien for at det også kan bli et alternativ, men for å behandle dette på en seriøs, grundig og formell måte har regjeringen valgt å gjøre det på den måten. Jeg understreker at det var helheten i det foreliggende prosjektet som gjorde at regjeringen anbefalte å endre og gå bredere ut.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Hvis det å være opptatt av miljøet og av sikkerheten til befolkningen på Vestlandet er å seile under falskt flagg, lever jeg veldig godt med det. Det eneste jeg og resten av regjeringen er opptatt av, er: Hvordan kan vi gjøre dette best mulig sikkerhetsmessig? Det gjelder sikkerheten til dem som skal gjøre oppdraget, sikkerheten til befolkningen og ikke minst hensynet til miljøet. Det er det eneste jeg er opptatt av. For at jeg skal få oppfylt det sterke behovet og sterke kravet til akkurat det, er vi nødt til å gjøre dette grundig og gjennomføre det på en skikkelig og ordentlig måte. Når vi får en KS2-rapport som til de grader er sterkt kritisk til det foreliggende alternativet, vil jeg faktisk si at det vil være uansvarlig å gå videre som om ingen ting har skjedd. Derfor går nå regjeringen grundig til verks, og som jeg sa tidligere, i respekt for at dette er et krevende prosjekt, må vi være sikker på at vi har et realistisk alternativ.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Fagstatsråden er enig med statsministeren. Ja.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Som representanten Rigmor Andersen Eide viser til, ble det i 2007 besluttet å sette i gang nye utredninger om Stad skipstunnel. Bakgrunnen for utredningene var bl.a. innspill fra fylkesordførerne i Møre og Romsdal og Sogn og Fjordane. Kystverket fikk i oppdrag å foreta en ny utredning om Stad skipstunnel. Et av utredningsalternativene er en skipstunnel med større dimensjoner, slik at hurtigruta og andre fartøy med tilsvarende dimensjoner kan seile gjennom tunnelen. Stad skipstunnel med større dimensjoner gjør det nødvendig å gjennomføre ekstern kvalitetssikring av prosjektet. Dette gjelder alle statlige prosjekter over 500 mill. kr, og skal sikre at utredningen holder en god kvalitet. Det er igangsatt arbeid med nye utredninger som skal imøtekomme forbedringspunkter som er framkommet gjennom kvalitetssikringsprosessen. Dette er bl.a. krav til bedre dokumentasjon av behovene og nytteverdien av en skipstunnel. Dette betyr ikke at man stiller spørsmål ved at skipstunnelen vil ha en samfunnsmessig nytteverdi. Imidlertid er ikke datagrunnlaget per dags dato bra nok, men må forbedres. Arbeidet er noe forsinket, men det legges opp til å ferdigstille fase 1 av kvalitetssikringen i 2011. Dette innebærer at arbeidet fortsatt er i rute i forhold til tidsplanen som er skissert i Nasjonal transportplan 2010–2019. I Nasjonal transportplan er det vist til at regjeringen har satt av midler, slik at prosjektet eventuelt kan startes opp i siste halvdel av planperioden. Forutsetningen for oppstart er at prosjektet har samfunnsmessig nytte, og at regjeringen beslutter å gå videre med prosjektet. Med utgangspunkt i fase 1 av den eksterne kvalitetssikringen skal det tas stilling til videre håndtering av prosjektet. Stortinget vil bli forelagt saken på behørig måte.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Alle sånne prosjekter er det formaliteter knyttet til, og som jeg sa i mitt svar, når vi snakker om prosjekter med en størrelsesramme på over 500 mill. kr, er man i henhold til de reglene vi forholder oss til, pliktig til også å gjennomføre ekstern kvalitetssikring. Dette er et stort prosjekt. Jeg har nå greid å lese meg opp. Jeg skal vel også innrømme at det er en sak med lang levetid. Jeg har jo en fortid i Fiskeridepartementet fra mange år tilbake, da var faktisk denne saken også oppe, så da jeg nå kom tilbake etter ganske mange år, må jeg vel innrømme at jeg ble litt overrasket over at den saken fortsatt lå der. Men jeg har da, som sagt, lest meg opp på den, og med de endringene som er kommet i forhold til ikke minst størrelsen, er det nødvendig å gjøre en grundig og god saksbehandling, slik at en er helt klar på alle forhold som må hensyntas i det videre arbeidet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Det som kom inn i 2007, som er nytt, er knyttet til størrelsen. Også jeg skulle gjerne ønske at vi kunne gjort alt av utredningsarbeid på kortest mulig tid, men vi holder tidsplanen som er skissert i Nasjonal transportplan; jeg gjentar det. Når det gjelder de dokumentene som det spørres etter, er de unntatt offentlighet med den begrunnelse at det er saksforberedelser i forbindelse med framlegging av saken. Utredningen vil bli offentlig når den er ferdigstilt og kvalitetssikret. Da vil selvsagt alt av dokumentasjon legges fram. Men etter det jeg har fått beskrevet, er det normal prosedyre at saksforberedelser unntas offentlighet til saken blir lagt fram.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
I statsbudsjettet for 2010 ble det lagt til grunn en inntekt på om lag 360 mill. kr knyttet til vederlag for økt maksimal tillatt biomasse i lakse- og ørretoppdrettsnæringen. På høsten i fjor meldte Mattilsynet om at lakselussituasjonen langs kysten var betydelig forverret. Derfor ble det i desember besluttet å utsette avgjørelsen om kapasitetsøkning i 2010 til vi fikk vurdert utviklingen i lakselussituasjonen nærmere. Vi vil bl.a. forsikre oss om at innsatsen som legges ned for å bekjempe lakselusa, gir de nødvendige resultatene. Tallene fra april måned viser nedgang i lusenivået i alle regioner. Det er en positiv tendens, men jeg mener det ennå er for tidlig å konkludere. Vi venter nå på resultatene fra våravlusingen, som vil kunne gi oss et tydeligere bilde av hvordan situasjonen har utviklet seg. Våravlusingen ble avsluttet i april, og effekten av den vil vi se på Mattilsynets oversikt over lusetall for mai måned. Lusetallene for mai måned blir offentliggjort i midten av juni. Når vi har godt nok grunnlag for det, vil vi sette i gang arbeidet med å vurdere vekst i lakse- og ørretnæringen i 2010. I revidert nasjonalbudsjett har vi gjort rede for at det er knyttet usikkerhet til inntektsbevilgningen fra økt MTB. Det er likevel vanskelig å gi et bedre anslag akkurat nå enn det som er lagt til grunn i det opprinnelige budsjettet. Dersom det skulle bli budsjettmessige konsekvenser av den endelige beslutningen om kapasitetsøkning i lakse- og ørretoppdrettsnæringen i 2010, vil regjeringen komme tilbake til Stortinget med det i løpet av høstsesjonen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg har nettopp vært i Finnmark og møtt oppdrettsnæringen der. Det vi diskuterte mest, var vel ikke akkurat økning i MTB, all den tid de fortsatt har en del igjen før de utnytter kapasiteten på totalnivå. Enkeltoppdrettere gjør nok det også i dag. Det er rett som representanten sier, at luseproblemene er vesentlig mindre i Troms og Finnmark. Men det er nok litt lus innimellom der også, så vi skal være oppmerksomme på at luseproblemene har bredt seg nordover. Det er ikke så mange år siden det var ubetydelig med lus i Nordland, så den har nok rykket litt nordover. Ja, jeg vil selvsagt vurdere det, for det er jo et område som tross alt er blitt bedre. Det viktigste nå er at vi faktisk greier å sikre villsmolten fri vei ut i havet. Det håper jeg vi får svar på, og da skal vi også komme tilbake til hovedspørsmålet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-26:
Jeg er veldig enig med representanten i at norsk oppdrettsnæring er en suksesshistorie. Men når det er sagt, tror jeg vi skal være ærlige og innrømme at det er også er en næring som har en del omdømmeproblemer for tiden. Det har jeg utfordret dem til å ta veldig på alvor og gjøre noe med. Jeg er i veldig god dialog med næringen på det, men så er det med omdømme som ellers, at det er ikke hva du sier, men hva du gjør. Nå har næringen mulighet til faktisk å vise at de tar dette på største alvor, og gjøre noe med det. Jeg føler meg veldig rolig for at svaret vil bli positivt. Men som sagt, jeg vil ha endelig resultat knyttet til våravlusingen før jeg trekker en konklusjon, men så snart vi har trygghet for at lusesituasjonen er under kontroll, vil jeg selvfølgelig sette meg ned og vurdere den veksten som tidligere er annonsert.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-05-26:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til utenriksministeren. Utenriksministeren har helt rett i at man har mulighet til å gjøre det som man har gjort, men det er vel få utenriksministre som har vært så tydelige og prinsipielle rundt disse spørsmålene som nettopp utenriksministeren i Stortinget. For veldig kort tid siden sa utenriksministeren at regjeringen vil «fortsette å arbeide i alle relevante fora for å motvirke økt proteksjonisme». Da mener man ganske tydelig alle fora utenfor regjeringens egne kretser. For der man kan gjøre noe med proteksjonisme, ved f.eks. landbruksoppgjøret, velger man en tradisjonell, gammeldags løsning. Er ikke utenriksministeren enig i at her er det stor forskjell på den beskjeden utenriksministeren gir i Stortinget, og det som blir de praktiske resultatene ved dette landbruksoppgjøret?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-05-26:
Jeg tror at jeg og utenriksministeren er enige om at det å få til en WTO-avtale er viktig, både for et moralsk perspektiv internasjonalt og for å få til vekst i Norge og også i mange andre land. Vi ser at vi ikke bare øker tollbarrierene, som vi gjør i dette landbruksoppgjøret, men vi opprettholder også en ganske stor eksportstøtte. Altså: Vi øker tollbarrierene på norsk melk, og vi bruker 140 mill. kr på eksportstøtte til norsk melk i utlandet. Venstre har foreslått å kutte det i hvert eneste budsjett. Ser ikke utenriksministeren at dette er litt dobbelmoralsk, at vi både beskytter vårt eget og betaler for eksportstøtten, som jo virkelig er det WTO prøver å bekjempe for å få til en verdenshandel som både fungerer og kan føre til vekst for norsk næringsliv, for norske bønder og for den internasjonale balansen og veksten i verden?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Det er godt at det jobbes med saken, selv om vi synes det går utrolig sakte. Problemet, som tidligere nevnt, er at vi har hørt det samme i salen for vel ett år siden av daværende samferdselsminister. Hurtigruten har tatt grep om situasjonen. Etter omstillingen peker pilen nå oppover. Men det er ingen tvil om at det statlige kjøpet er helt nødvendig for at konseptet – slik vi kjenner det i dag, og som det har overlevd og levd i over 100 år, en lang historie – skal fortsette. I et brev til Kristelig Folkeparti datert 23. november i fjor opplyste statsråden at «Regjeringen vil ta stilling til framtidig seilingsmønster når en kjenner kostnadene for de ulike alternativene bedre». Nå er det kanskje på tide å konkludere. Mitt spørsmål er derfor: Kan statsråden garantere at nytt anbud vil innebære at daglige seilinger skjer hele året, og at de samme havner som i dag får besøk av hurtigruta?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Det har vært flere oppslag i media om skadevirkningene av giftstoffer som brukes til behandling av lakselus. Kristelig Folkeparti har stilt spørsmål til statsråden om temaet tidligere. Nå har fiskeriministeren nylig åpnet for nye medikamenter for å avluse laksen, bl.a. flubenzuroner, i 500 oppdrettsanlegg. Forskere ved Havforskningsinstituttet har vurdert hva slags helse- og miljøeffekter bruken av disse stoffene kan ha, og de har konkludert med at stoffene er giftige for bl.a. krepsdyr, selv i lave konsentrasjoner. Hvor blir de alternative tiltakene av? Oppdrettsnæringen har gjennomført en rekke vellykkede forskningsprosjekter om bruk av leppefisk, som spiser lusa, bl.a. i Agder. Brakklegging er et annet viktig virkemiddel for å fjerne livsgrunnlaget for lus og andre parasitter. Vil statsråden intensivere kampen mot lakselus ved å iverksette et minimumsmål for brakklegging av oppdrettsanlegg og øke bruken av leppefisk?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Jeg har følgende spørsmål: «I 2007 konkluderte Kystverket med at Stad skipstunnel til 1,7 mrd. kr er samfunnsøkonomisk lønnsom. På tross av det mener regjeringen at prosjektet må utredes og kvalitetssikres nok en gang, selv om det har vært utredet i 21 år. Faren er stor for at prosjektet skyves ut i det blå og aldri blir noe av. Kristelig Folkeparti mener det er viktig at skipstunnelen realiseres, ikke minst med tanke på sikkerheten til sjøs. Hvorfor vil ikke statsråden sørge for at prosjektet blir realisert, slik at sikkerheten til sjøs kan bedres?»
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Siden 1980-tallet har det vært utallige utredninger om tunnelen, og det er blitt brukt flerfoldige millioner bl.a. fra Kystverket og Stad Skipstunnel AS. Flere årsverk har vært i sving, og dette med større dimensjon på tunnelen har også vært en del av arbeidet. De siste to og et halvt årene har regjeringen arbeidet med å kvalitetssikre en rapport fra Kystverket som tilrår bygging. I like mange år har konsekvensutredningen vært kvalitetssikret hos eksterne konsulenter. Den 12. mai gir regjeringen beskjed om at vi trenger ny konsekvensutredning. Har ikke statsråden tillit til det grundige arbeidet som Kystverket her har gjort?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-05-26:
Det er jo ikke nye endringer som har kommet til. Det at man ønsker at hurtigruten og større skip skal gå inn i tunnelen, har jo ligget i papirene lenge. Nå er det mange som stiller seg spørsmålet hvorfor denne utsettelsen har skjedd på nytt. Jeg vil stille et konkret spørsmål til statsråden: Er det mulig å få innsyn i begrunnelsen for utsettelsen?
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-05-26:
Hurtigruta er kystens arbeidshest. Komiteen var på reise, som kjent, i Nord-Norge i forrige uke. I kystkommune etter kystkommune møtte vi representanter som var glade for hurtigruta, glad for at den gikk. Det vi også møtte, var kystkommuner som opplevde at hurtigruta gikk, men ikke stoppet. Det ligger inne i anbudsdokumentene i dag at det er en viss prosent hvor man faktisk kan kjøre forbi. Men når man på et lite sted på Finnmarkskysten står der 17. mai med skolemusikken, skal ha passasjerer både på og av, og man skal også spille for turistene, og hurtigruta bare går forbi – da blir det bare ett av mange eksempler på irriterte tilbakemeldinger som komiteen fikk. Spørsmålet til statsråden vil da være om statsråden kan tenke seg å bli inspirert av trikken og sanntidsinformasjon som finnes, om når trikken kommer, og når trikken går. Slik det er på kysten i dag, må man ringe opp ekspeditøren og si at vi passerer forbi, og ekspeditøren kan da altså være til middag.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-05-26:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål til utenriksministeren. Regjeringen har vært opptatt av at andre land skal rydde opp i miljøtrusler som kan true naboland, det være seg – stikkordsmessig – Murmansk, Sellafield, regnskog. Ubåten befinner seg i Norges forgård, med mulige konsekvenser for en rekke naboland. Det handler om rent hav. Hvilke vurderinger gjør utenriksministeren seg med tanke på Norges omdømme som fiskerinasjon i forhold til vår nest viktigste eksportnæring?
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-05-26:
«Høyre synes det er en god idé å sikre jernbaneutdanninger på masternivå i Norge. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at forvaltning og institusjoner har tilstrekkelig og høy kompetanse innen jernbane, signalanlegg og annet?»
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-05-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er mye positivt på ulike nivå, fra fagarbeider og opp til masterstudium, som er på trappene. Utdanning er sentralt på alle nivå for å sikre både omdømme og renommé, ikke minst legitimitet til utdanningene og kvalitet, særlig når det gjelder jernbanen, som vi nå snakker om. Men også for å rekruttere på ulike nivå er det avgjørende at vi har utdanning. Jernbaneverket skylder på mangel på kompetanse. Jernbaneteknikk har jo vært et eget fag, men det har vært ute av undervisningsplanen ved NTNU fordi man bl.a. har slitt med søkere. Jernbaneteknikk har vært en utdanning – en del av en utdanning – i studiet bygg, anlegg og transport ved NTNU. Ser ikke statsråden behov for at man igjen skal på en måte heise opp mulighetene for å ha en masterutdanning på høyskolenivå?
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-05-26:
Takk for svaret. En egen utdanning vil kunne gi mer status, gi mer informasjon om fagene og også gjøre det lettere å markedsføre studiet. Det er spennende utfordringer for jernbanen de kommende år i Norge. Det er viktig å poengtere at det faktisk er mulig for studenter å gjøre karriere innenfor samferdselssektoren og jernbanen. Nå sier statsråden selv at Jernbaneverket sier at manglende kompetanse vil de nok slite med over tid. Spørsmålet gjelder for det første det å åpne for muligheter for studenter i Norge, som vi nå snakker om, men også i utlandet, og samarbeid med høyskoler og universitet utenfor Norge. Har statsråden vurdert det?