trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1998-10-21:
I budsjettet fremkommer det at det er ganske store forskjeller i inflasjonsprognosene før og etter avgiftsøkningene som er foreslått av Regjeringen. Med andre ord er det foreslått en rekke avgiftsøkninger som er inflasjonsdrivende. Statsministeren sa nettopp at han var opptatt av fjorårets lønnsoppgjør. Men det vil vel være like stor grunn til å være opptatt av neste års lønnsoppgjør? Jeg vil gjerne spørre om ikke statsministeren ser sammenhengen mellom disse økte avgiftene og mulige økte lønnskrav neste år, da med utgangspunkt i den reelle kjøpekraftutviklingen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1998-10-21:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. I årets budsjett er det på den ene side budsjettert med en økning i renteinntektene fra statsbankene på 40 pst. fra 1998-99, samtidig som det på den annen side legges til grunn at kronen skal tilbake til utgangsleiet før jul, med påfølgende rentenedgang. Svarene som Fremskrittspartiet har mottatt fra departementet knyttet til disse spørsmålene, er relativt ulne, og det kan virke som om man faktisk ikke helt vil erkjenne at disse forholdene er omtalt så vidt motstridende i budsjettet. Samtidig er det klart at noe av denne økningen i renteinntektene kan skyldes økte utlånsrammer. Men jeg vil veldig gjerne at finansministeren klargjør om han her har lagt ulike renteanslag til grunn, eller hva som er årsaken til at det i hvert fall kan se ut som om det er relativt betydelige avvik i hvilke renter man har lagt til grunn.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1998-10-21:
Nå sier finansministeren at det vil ta mye lengre tid før denne bebudede rentenedgangen vil komme. Hvilke anslag for renten er det man opererer med når man har definert statens renteinntekter? Skyldes økningen i renteinntektene ene og alene at man har økt utlånsporteføljen så mye i en tid hvor Regjeringen snakker om slagordet fellesdugnad og legger stor vekt på innstramminger, samtidig som Regjeringen har gitt uttrykk for bekymring for en økt kredittvekst? Er det der økningen er kommet, og man får 40 pst. økning i renteinntektene? Eller har man lagt et relativt høyt rentenivå til grunn og derfor heller ikke tror på denne rentenedgangen som Regjeringen har bebudet som følge av et stramt budsjett?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1998-10-21:
Jeg føler behov for å få en ytterligere avklaring av dette spørsmålet. Vi har nå forstått at Regjeringen mener at pengepolitikken bør ligge fast. Det betyr altså at kronekursutviklingen alene burde styre norsk rentenivå. Så sier finansministeren at det ikke er ønskelig at det norske rentenivået ligger like lavt som det vi vil måtte se i en del europeiske land, som også for øvrig er samarbeidspartnere og handelspartnere for mange norske bedrifter. Da er det veldig interessant å vite: Hvor mener finansministeren at et riktig leie for norsk rente vil være?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Etter det som skjedde i forbindelse med vårens lønnsoppgjør og renteøkningen, er det iallfall helt klart for Høyre at det er feil å opprettholde konjunkturavgiften. Nå tror jeg at det står et næringsliv og venter på et klart svar fra Regjeringen om at den vil gå bort fra denne avgiften. Kan statsministeren nå gi klar beskjed om at det som var forutsetningen for denne konjunkturavgiften, har skiftet fra i vår og til nå? Kan vi få et klart svar på det, slik at næringslivet igjen kan begynne å planlegge for en vekst i dette landet?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Jeg har et direkte spørsmål til finansministeren: Er målet til Regjeringen å få renten ned på 4,5 – 5 pst. igjen, eller er målet å stoppe på 7 pst., som er Senterpartiets og Lundteigens politikk?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Jeg har følgende spørsmål til ministeren: «Alle styrere av serveringssteder må snart avlegge en etablererprøve. Hensikten er å sikre at nøkkelpersoner i bransjen har nødvendige kunnskaper om regnskaps- og alkoholloven. Til tross for at studenter med eksamen fra Norsk hotellhøgskole, tidligere Norsk hotellfagskole, har gjennomgått et omfattende pensum innenfor de samme områdene, må de også avlegge prøve. Vil statsråden som et ledd i hans varslede kamp mot skjemaveldet sørge for at kandidater fra Norsk hotellhøgskole unntas fra krav om etablererprøve?»
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Jeg takker for svaret. Har jeg forstått det riktig når jeg oppfattet ministeren slik at nå skulle selve eksamen fra Norsk hotellhøgskole dekke kravet til etablererprøven? I pensumet til Norsk hotellhøgskole ligger alle disse tingene og enda mer, og det ville være helt meningsløst om studenter skulle gå fra to og opp til seks år på Norsk hotellhøgskole og i tillegg måtte avlegge etablererprøve for å få lov å drive i bransjen. Men vær klar over at dette er en nøkkelfunksjon i Norge – det er den eneste skolen vi har. Jeg synes alvorlig talt at det må kunne svares et klart nei på at disse studentene ikke behøver å avlegge noen etablererprøve.
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Fram til tidlig på 1980-tallet var eksamen fra Norsk hotellhøgskole, eller tidligere Norsk hotellfagskole, den eneste muligheten til å få et restaurant- eller hotellbrev her i landet – det var altså den som kvalifiserte. Jeg var en av dem som stod på barrikadene den gangen dette bortfalt. Jeg mente det ikke burde bortfalle, fordi vi ville få useriøse folk inn i bransjen. Det har skjedd. Jeg har også vært med på å kjempe fram at det skal være en etablererprøve for alle dem som aldri har vært borti lovverket, eller for så vidt vært i bransjen. Og så oppfatter jeg at når vi kommer til veis ende, skal hele gjengen, til og med de som er studenter fra denne skolen, måtte gå opp til en slik prøve når dette allerede ligger i pensumet. Jeg synes ministeren bør kunne svare klart på at det ikke bør være nødvendig at disse skal gå opp til en spesiell etablererprøve når de har eksamen fra skolen.
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Ca. 38 000 nordmenn lider av den uhelbredelige sykdommen Alzheimer demens. Ifølge eksperter vil medikamentet Aricept kunne øke livskvaliteten og funksjonsevnen til store deler av denne pasientgruppen. Medisinen koster mellom 900 og 1100 kroner pr. måned. Rikstrygdeverket har bestemt at medisinen ikke skal fås på blå resept. Kan statsråden se på muligheten av å få Aricept inn på blå resept, slik at også minstepensjonister kan ha råd til å bruke denne medisinen?»
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
Jeg takker helseministeren for svaret. Jeg tillater meg faktisk å tolke det såpass positivt at helseministeren er klar til å se på dette på nytt. I Sverige har dette midlet vært brukt og har fått refusjon. Det ble snakket om vesentlige utgifter for trygden. Vi skal være klar over at vi har utgifter i begge ender, altså folk som kommer på institusjon, koster penger, og hvis vi kan hindre at folk kommer tidligere inn, vil det også bety at vi sparer penger. Så dokumentasjonen så langt viser at det er muligheter for å spare penger. Er det riktig når jeg forstår det slik at helseministeren er klar til å foreta en ny vurdering av dette legemidlet?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-10-21:
I Sosial- og helsedepartementet er det visstnok gjort en undersøkelse som viser at dette ville koste 50 mill. kr i året. Ifølge de undersøkelser som nå er gjort i Sverige etter at de har brukt dette midlet og latt det få refusjon, vil selve kostnaden i løpet av et år være omtrent 20 mill kr, og bare det skulle være godt nok til å ta opp dette på nytt. I tillegg er det i en undersøkelse vist at Norge vil spare 350 mill. kr i den andre enden, som vi sa, nemlig på institusjonssiden. Og da håper jeg at helseministeren kan bekrefte at det er så pass gode tall jeg her fremlegger, at det skulle være godt nok til å gå i gang og vurdere dette på nytt.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Nei, Regjeringen legger selvfølgelig de samme forutsetninger til grunn for renteutviklingen, og det er redegjort for i nasjonalbudsjettet og fulgt opp også i svar på spørsmål fra bl.a. Fremskrittspartiet. Det er riktig at vi har lagt til grunn at kronen skal bringes tilbake til normalleiet så snart som mulig, og at man deretter vil få en rentenedgang, men det er å være overoptimistisk hvis man skulle tro at rentene kan komme ned til utgangsleiet allerede ved årsskiftet. Det vil gå mye lengre tid. Derfor vil man gjennom 1999 selvfølgelig i gjennomsnitt ha et høyere rentenivå enn man hadde i 1998, noe som er utgangspunktet for beregningen av de ekstra renteinntektene fra statsbankene i budsjettåret 1999. Jeg mener at dette er helt konsistent, og det er godt forklart i de dokumenter som er sendt fra Regjeringen til Stortinget, og som sagt også fulgt opp i svar på spørsmål fra bl.a. Fremskrittspartiet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Nå vil jeg minne representanten om at vi har hatt en meget betydelig renteøkning i løpet av det siste halve året. Det må være en total misforståelse hvis noen har oppfattet Regjeringen der hen at det er mulig å bringe rentene tilbake til utgangsleiet allerede ved årsskiftet, og at man ikke ville få noe av renteøkningen ut gjennom året 1999. Da har man lest dokumentene helt feil. Det har selvfølgelig aldri vært forutsetningen – det ville være en urealistisk forutsetning i så fall. Når det gjelder hvor raskt man kan få renten tilbake til utgangsleiet, er det umulig å si noe sikkert om det. Regjeringen har gjort det som vi kan gjøre noe med, nemlig å innrette finanspolitikken med sikte på å styrke tilliten til norsk økonomi og få kronen tilbake til normalt leie og deretter rentene ned. Men det er dessverre også mange andre faktorer som påvirker kronekursen og dermed renteutviklingen, bl.a. de lave oljeprisene og uroen i verdensøkonomien. Så å gi noen sikre spådommer om hvor raskt dette kan skje, er umulig, men vi har gjort de beste vurderinger i de anslag vi har lagt inn i nasjonalbudsjettet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Nei, det er en misforståelse. Kronekursen har vi store forhåpninger om skal kunne komme tilbake til normalleiet i løpet av høsten. Det er heller ikke sikkert, men det er det godt håp om. Det er bl.a. avhengig av hvordan budsjettet nå behandles her i Stortinget. Hvis det blir vedtatt et budsjett med tilsvarende stramhet som foreslått av Regjeringen, burde forutsetningene ligge til rette for at kronekursen er tilbake ved årsskiftet. Men som jeg sa i mitt forrige svar, er det også mange andre faktorer som påvirker kronekursen. Det er en misforståelse hvis man har tolket Regjeringen der hen at også rentene vil komme tilbake omkring årsskiftet. Det må nødvendigvis ta lengre tid.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
De uttalelser som var sitert i Dagens Nyheter, falt ikke under min reise i Europa. De falt under en pressekonferanse fredagen etter at vi la fram budsjettet, altså den 9. oktober. Uttalelsene har etter min oppfatning blitt tolket ganske kreativt av dem som ønsker å kritisere Regjeringen og finansministeren. Det jeg sa til Dagens Nyheter, var at det ikke ville være «ønskelig» å få en så lav rente som det som nå synes å kunne bli eurorenten, som nå antas å ville ligge på omkring 3,2-3,3 pst., altså, langt under det rentenivået vi nå har. La det ikke være noen tvil om at Regjeringen mener at det rentenivået vi nå har, ligger altfor høyt, og at det er et mål at vi snarest mulig kan bringe kronekursen tilbake til utgangsleiet og deretter få rentene så langt ned som mulig. Men er hva er ønskelig? I forhold til at vi har et sterkt press i økonomien, er det ikke ønskelig – jeg understreker ønskelig – at man får et altfor lavt rentenivå, for det vil forsterke presset, som allerede er for stort. Det var det jeg sa til Dagens Nyheter. Det er blitt forsøkt tolket i retning av at jeg enten ønsket et høyt rentenivå – som jeg herved avviser – eller eventuelt, som noen også har forsøkt å si, at det må bety at man skal skifte pengepolitikk. Det er ganske kreativt, syns jeg, å klare å tolke mine uttalelser slik. Hvis vi hadde hatt en annen pengepolitikk, et inflasjonsmål, og jeg hadde fått et tilsvarende spørsmål, ville jeg også da ha sagt at det ikke er ønskelig at vi får verken en for sterk eller for svak krone. Det er ønskelig at vi har en krone som ligger på et normalt, naturlig leie. Sånn må også mine uttalelser i forbindelse med rentene tolkes. Det er sterkt ønskelig at rentene går kraftig ned i forhold til dagens nivå – men ikke for lavt, ikke til et nivå som forsterker presset i vår økonomi, som allerede er stort.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Da må vi gå litt tilbake i historien. I begynnelsen av 1997 fikk vi et veldig sterkt press på den norske krone, men da i motsatt retning av hva man nå har sett. Man fikk altså en for sterk krone, som gjorde det nødvendig på grunn av den pengepolitikken vi har, å senke rentene. Det var en følge av den pengepolitikken vi fører. Jeg tror ikke det dermed er sagt at Arbeiderpartiet, som da satt med regjeringen, mente at det var et sterkt ønske at man skulle få renten så lav, for vi hadde allerede da presstendenser i økonomien. Fagøkonomer er ikke uenig i at isolert sett var det ikke ønskelig at man fikk så lav rente, men det var en følge av den pengepolitikken vi fører. På samme måte må også mine uttalelser fortolkes – at man ikke ønsker en for lav rente. Og det er altså slik at eurorenten som nå forventes fra årsskiftet, etter all sannsynlighet kommer til å ligge enda lavere enn det rentenivået vi hadde i begynnelsen av 1997.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Jeg har merket meg at Giske er en av disse kreative fortolkerne som har prøvd å tillegge meg et signal om en omlegging av pengepolitikken. Jeg har avvist det i mediene, og la meg avvise det også her i Stortinget. Det er grepet ut av luften. Pengepolitikken ligger fast. Det er ikke noe mer mystisk enn det som jeg har forsøkt nå i to runder å forklare, at det er vårt mål å få kronen ned på normalnivået og deretter rentene ned imot europeisk nivå. Men man må ikke glemme at det europeiske nivået etter all sannsynlighet vil komme til å ligge lavere fra 1. januar 1999 enn det som er europeisk nivå pr. i dag, og som var europeisk nivå i begynnelsen av 1997. Det er ikke mer mystisk enn som så. Vi ønsker å få rentenivået betydelig ned fra i dag. Så er det altså forskjell på hva som er ønskelig, og hva som er faktisk rente som en konsekvens av den pengepolitikken man fører. Det er ikke aktuelt å endre pengepolitikk om den i perioder skulle føre til et rentenivå som strengt tatt ikke er ønskelig ut fra andre forhold, men som er en følge av en fornuftig pengepolitikk.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Det har vi skrevet i nasjonalbudsjettet, og det er ingen motsetninger mellom det som står i nasjonalbudsjettet, og det jeg har forsøkt å si. At det er mange som prøver å være kreative og tolke meg til noe annet enn det jeg faktisk har ment, får jeg bare ta til etterretning. Jeg skjønner jo at Fremskrittspartiet gjerne vil prøve å tolke meg annerledes, for de ønsker jo en annen pengepolitikk. Men også hvis vi hadde Fremskrittspartiets pengepolitikk, som jeg sa i sted, ville jeg fortsatt forbeholde meg retten til å si at det er ikke ønskelig at vi får en verken for sterk eller for svak krone, for det kan ha skadevirkninger for norsk økonomi. Men med et inflasjonsmål ville man kunne risikere også det, på samme måte som man med vår pengepolitikk i dag kan risikere at man i perioder får en rente som isolert sett i forhold til presset i norsk økonomi ikke er heldig, men som allikevel er en kostnad som vi gjerne tar, fordi vi vil holde fast ved den pengepolitikken som vi faktisk fører.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Jo da, vi tror på det vi foreslår, og vi tror at mekanismene vil komme til å virke. Det er ikke det jeg har uttalt meg om i det hele tatt – hva som vil være følgene av at man gjenoppretter tilliten til norsk økonomi, at man får kronekursen tilbake til normalleiet, og at man deretter får en rentereduksjon. Det er ingen rimelig grunn i realøkonomien i Norge til at vi har et så høyt rentenivå som vi har i øyeblikket. Men det er noe som vi ikke har fullt herredømme over fra Regjeringens side, fordi det er faktorer i verdensøkonomien som påvirker kronekursen og dermed rentenivået. Men vi har tro på den politikken vi fører, og i den grad det er den som avgjør, vil kronekursen komme på riktig nivå og rentene etter hvert komme ned mot europeisk nivå igjen.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Jeg mener at dette er en ny variant av det samme hovedspørsmålet, og at det burde vært et oppfølgingsspørsmål til hovedspørsmålet i sted. Jeg har lite å legge til. Jeg har merket meg at også Børge Brende er en av dem som har forsøkt å vri mine uttalelser til det for min del ugjenkjennelige. En del av de sitatene som Brende nå kom med, kjenner jeg ikke igjen fra det jeg faktisk har uttalt. Men det må da kunne gå an å si at én ting er hva vi får i rente fordi vi har en pengepolitikk som innebærer en sammenheng mellom pengepolitikken og rentenivået, en annen ting er hva som ut fra andre forhold strengt tatt er ønskelig eller ikke. Det var det jeg forsøkte å si til Dagens Nyheter, og som for så vidt er det samme som veldig mange økonomer har sagt om det som skjedde i begynnelsen av 1997. Den rentereduksjonen som man da fikk som følga av den pengepolitikken man engang har, medførte et forsterket press i norsk økonomi – et press som allerede da var stort. Derfor var min uttalelse at strengt tatt er det ikke ønskelig med svært lav rente, men jeg har ikke sagt at vi ikke får det. Det er ikke Regjeringens politikk at vi ikke skal få et slikt rentenivå, men det kan bli en følge av den pengepolitikken vi holder fast på.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Det er ikke aktuelt å legge inn noen andre forutsetninger for hvilken rente vi skal ha enn det som ligger i dagens pengepolitikk. Det er det korte svaret på dette, som jeg nå har forsøkt å si gang på gang. Det jeg har uttalt, om hva som var ønskelig rente ut fra press i økonomien, er at selv om det ikke er ønskelig å få et for lavt rentenivå, så kan vi likevel få det. Det er noe som bare blir sånn, på grunn av en pengepolitikk vi mener er riktig. Rentene vil gå ned når kronen blir sterk nok.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Regjeringens forutsetning er at kronekursen skal vende tilbake til normalleie i løpet av høsten. Men Jens Stoltenberg, som har sittet som finansminister, vet godt at det ikke er Regjeringen og heller ikke Stortinget som alene avgjør om dette vil skje og grunnlaget blir lagt for en rask rentenedgang igjen. Stoltenberg vet godt at f.eks. oljeprisene har stor betydning for vurderingen av norsk økonomi og dermed hvilken kronekurs vi får. Stoltenberg vet også at den uroen som vi har i verdensøkonomien, påvirker en liten og åpen økonomi som den norske veldig sterkt. Så jeg synes at dette er å bidra til unødig usikkerhet, når selv en som er tidligere finansminister, forsøker å bidra til å skape uklarhet om hva Regjeringen faktisk ønsker og står for.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1998-10-21:
Regjeringens mål er, som beskrevet i nasjonalbudsjettet, først å bringe kronen tilbake til normalleie. Deretter vil rentene komme tilbake mot europeisk nivå.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1998-10-21:
Jeg vil stille følgende spørsmål til finansministeren: Finansminister Restad var for kort tid siden i Luxembourg og drøftet bl.a. den monetære unionen med sine kollegaer i Europa. Til Dagens Næringsliv uttalte finansminister Restad at dette ikke gav ham noen «aha-opplevelser eller nye synspunkter». Her hjemme ble det imidlertid for mange, og da inkludert kronekursen, en aha-opplevelse da Restad under samme reise uttalte til den svenske avisen Dagens Nyheter at rentenivået vi hadde i Norge før sommeren, vil være direkte skadelig for norsk økonomi. Samtidig er det jo et uttrykt mål i nasjonalbudsjettet – og statsministeren har bekreftet det i dag – å bringe renten ned. Kan nå Restad forklare overfor Stortinget hva han la i sine uttalelser, og hvilket rentenivå som finansministeren mener er til skade for norsk økonomi? Er det f.eks. slik at 3 pst. lavere rente vil være skadelig for norsk økonomi etter finansminister Restads vurderinger?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1998-10-21:
Jeg vil først få takke for svaret. Det overrasker tydeligvis finansministeren, men ikke så veldig mange andre at det hele tiden er behov for å tolke hva finansministeren egentlig sier om rentespørsmålet. Sist vår betalte folk omtrent det halve i rentekostnader på sine boliglån av det de gjør i dag, og finansministeren må forstås slik at han mener det rentenivået vi hadde på det tidspunktet, var for lavt. Jeg syns det kan være viktig at finansministeren nå presiserer ytterligere hva han legger i et rimelig lavt rentenivå, og om det er slik at det nivået vi hadde før de kraftige rentehoppene vi har hatt de siste tre-fire månedene, er et ønskelig nivå å komme tilbake til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 1998-10-21:
Finansministeren har med sitt svar til Hill-Marta Solberg skapt ny uklarhet om norsk pengepolitikk. Jeg har lyst til å lese hva Regjeringen selv skriver i nasjonalbudsjettet, side 45: «… valutakursen vil vende tilbake til utgangsleiet mot slutten av dette året, og at renten deretter vil normalisere seg relativt raskt.» Norsk pengepolitikk er ene og alene bestemt ut fra kronekursen og hensynet til en stabil valutakurs. Hvis kronekursen er tilbake på normalt nivå, vil renten også automatisk etter hvert gå ned til normalt nivå, altså europeisk nivå. Så sier finansministeren i svaret til Hill-Marta Solberg at det er «ikke ønskelig» med et så lavt nivå på grunn av presset i norsk økonomi. Men det er en fullstendig omlegging av norsk pengepolitikk. Da bør finansministeren redegjøre for Stortinget for det, eventuelt trekke nasjonalbudsjettet og skrive noe nytt, hvis det er det som nå er Regjeringens pengepolitikk.
Børge Brende (Høyre), 1998-10-21:
Jeg har også et spørsmål til finansministeren. Jeg må si at etter å ha hørt denne runden er det ikke rart at finansministeren har skapt usikkerhet om hva som er norsk pengepolitikk. Finansministeren uttalte i sted at det ikke er ønskelig at renten skal bli for lav. Nå tror jeg ikke det er det problemet folk flest har, men det er et helt feil resonnement. Så lenge vi har en stabil kronekurs som mål for vår valutapolitikk, kan man faktisk ikke drive å regulere renten i takt med aktivitetsnivået innenlands i Norge. Det er det finansministeren nå bryter med, og sender usikre signaler inn i markedet. Det han sa til den svenske avisen Dagens Nyheter, er at det ville være direkte skadelig for norsk økonomi hvis renten går tilbake til nivået på 5,5 pst., som var nivået før uroen startet i vår. Det er ikke første gangen finansministeren skaper usikkerhet etter at han har sagt det han har ment, i stedet for det han burde si. Men er det slik at Regjeringen ikke lenger forutsetter at renten skal gå ned hvis kronen styrker seg på nyåret?
Børge Brende (Høyre), 1998-10-21:
Jeg merker meg at finansministeren nå forsøker å vri dette til at representantene oppfatter ham feil. Men finansministeren sa jo vitterlig her i sted at det ikke er ønskelig at renten skal bli for lav. Da besvarte ikke finansministeren spørsmålet om det er slik at vi med den pengepolitikken vi har i dag, kan styre rentenivået i kraft av den innenlandske etterspørsel og det aktivitetsnivå som vi har. Her er det også et spørsmål om å utøve litt politisk klokskap. Det er selvsagt slik at det finansministeren sier, vil bli ekstra vektlagt i den situasjonen som vi er i. Det er vel ikke slik at man burde begynne å sette spørsmålstegn ved om det er ønskelig at den norske renten skal gå for lavt ned. Det kan da bli ganske store misforståelser. Det endrer også ganske store deler av forutsetningene i nasjonalbudsjettet, hvis det ikke lenger er slik at Regjeringen tror at rentenivået vil gå ned hvis kronen styrker seg.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-21:
Jeg har følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Regjeringa har stadfestet at kontantstøtte og sosialhjelp skal kunne regnes opp mot hverandre, og at det er opp til den enkelte kommune å bestemme dette. Fra Vennesla kommer nå melding om at man ser en mulighet for å bli kvitt enslige forsørgere som sosialhjelpsmottakere ved at de mottar kontantstøtte. Mener statsråden at det er et rettferdig prinsipp at kontantstøttemottakere som også har behov for sosialhjelp, skal kunne forskjellsbehandles ut fra hvilken kommune de er bosatt i?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-21:
Jeg tolket statsrådens svar dit hen at det faktisk skal gå både vinter og vår – i hvert fall vår – før det kommer klare retningslinjer for utbetaling av sosialhjelp. Vi er faktisk opptatt av at også denne kontantstøttereformen, som vi i utgangspunktet var mot, når den er gjennomført, skal komme de fattigste til gode. Det er et faktum at de veletablerte og de som har god råd, får 3 000 kr ekstra i måneden dersom de velger kontantstøtte, mens de som trenger økonomisk sosialhjelp for å bedre levevilkårene, avhengig av hvilken kommune de bor i, kan stå i fare for å bli trukket for kontantstøtta – penger som faktisk, det innrømmer vi, kunne ha gitt dem et pusterom som kunne ha kommet barna til gode. Altså: De fattigste blir loppet, som det stod i en Bergens-avis. Da blir mitt spørsmål: Inntil stortingsmeldinga foreligger, vil statsråden sitte rolig og se på at forskjellene barnefamiliene imellom øker, alt avhengig av hvilken kommune de bor i, og mener statsråden at det samsvarer med de sterke signalene som Regjeringa har gitt, om at den vil gå til kamp mot Forskjells-Norge? Vil statsråden virkelig vente til våren?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-21:
Det er riktig at ordføreren i Bergen kom med et viktig innspill etter ganske sterkt press fra Aksjon mot sosial nød og en del politiske partier. Vi i SV vil være med og presse på for at Regjeringa skal utarbeide retningslinjer for minstenormer, minstestandarder, når det gjelder sosialhjelp, slik at barnefamiliene faktisk skal få en verdig hverdag. Men vi mener at man ikke kan vente på at retningslinjene for utbetaling av kontantstøtte skal komme, for det er et faktum at Regjeringa har sendt ut retningslinjer når det gjelder barnetrygda, og da vil også kontantstøtta kunne komme på den samme vegen. Derfor vil jeg virkelig utfordre statsråden til snarest mulig å sende ut retningslinjer, eller hjelpe til slik at det blir sendt ut retningslinjer, når det gjelder kontantstøtte og sosialhjelp.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
Eg vil først korrigera at «Regjeringa har stadfestet at kontantstøtte og sosialhjelp skal kunne regnes opp mot hverandre». Regjeringa har sagt at det ikkje er noko i vegen for å gjera dette, men ikkje at kommunane skal ta omsyn til kontantstøtta ved utmåling av sosialhjelp. Økonomisk sosialhjelp blir gitt til personar som ikkje er i stand til å sørgja for sitt eige livsopphald, og som treng hjelp for å kunna overvinna eller tilpassa seg ein vanskeleg livssituasjon. Det er eit grunnprinsipp i lov om sosiale tenester at sosialhjelpa skal vera subsidiær. Alle andre inntektskjelder skal altså vera utnytta før det er aktuelt å gi sosialstønad. Det finst pr. i dag ikkje heimel i sosialtenestelova til å pålegga kommunane å sjå bort frå visse ytingar når stønad til livsopphald blir utrekna. Sosial- og helsedepartementet har gitt rettleiande retningsliner til sosialtenestelova. Av retningslinene frå 1993 går det fram at det skal gjerast ei individuell behovsprøving i kvart einskilt tilfelle på grunnlag av den økonomiske, sosiale og helsemessige situasjonen til søkaren og familien. I retningslinene blir kommunane oppmoda til å ta omsyn til alle utgifter og inntekter når dei vurderer om ein person har rett til stønad til livsopphald, og ved utmålinga av stønaden. Dersom barnetrygda blir rekna med på inntektssida, skal alle utgifter til forsørging og omsorg bli tatt med på utgiftssida. I tråd med sosialtenestelova og gjeldande retningsliner har kommunane høve til å ta omsyn til at familien får kontantstøtte når dei vurderer retten til sosial stønad og fastset storleiken på stønaden. Dette gjeld også overfor einslege forsørgjarar. Ut frå gjeldande regelverk som gir rom for skjønn, kan det vera skilnader mellom kommunane både med omsyn til kva for inntekter som blir lagde til grunn ved utrekninga av sosial stønad, og med omsyn til storleiken på den stønaden som blir utbetalt. Dette er ikkje nødvendigvis urimeleg, for levekostnadene kan òg variera frå kommune til kommune. Men Regjeringa ynskjer å motverka urimelege forskjellar mellom kommunane. Sosial- og helsedepartementet arbeider for tida med revidering av dei statlege retningslinene til lov om sosiale tenester. Eit mål for dette arbeidet er felles kriterium som grunnlag for tildeling av sosialhjelp. Ulike spørsmål knytte til nivået på sosialhjelpa vil bli tatt opp i ei stortingsmelding om utjamning av levekår. Denne meldinga skal etter planen leggast fram for Stortinget i 1999.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
Det er iallfall ein ting eg kan avkrefta med ein gong. Eg sit ikkje mykje roleg og ser på at ting skjer. Det blir jobba med sakene kontinuerleg. Når det gjeld lovverket her, er det viktig å sjå på det. Det hadde vore enkelt dersom vi hadde visst at alle kommunar hadde det nokolunde likt i dag, slik at det vart gitt dei same ytingane. Men eg trur spørjaren veit like godt som eg at det er veldig store skilnader frå den eine kommunen til den andre. Difor var ein av dei fyrste tinga denne regjeringa greip fatt i, faktisk å sjå på korleis dei som har minst, har det. Vi ynskjer å legge til rette for eit regelverk der det ikkje skal vera store skilnader kommunane imellom. Som eg sa, jobbar Sosial- og helsedepartementet no med å senda ut nye retningsliner. Vi har faktisk retningsliner i dag, og eg veit at fleire av kommunane ikkje kjem til å ta med kontantstøtta når dei skal rekna ut sosialhjelp. Representanten viste til ei Bergens-avis. Eg har fått stadfesta av ordføraren i Bergen at dei ikkje har tenkt å ta kontantstøtta med når dei skal rekna ut utbetaling av sosialhjelp. Altså: Hadde regelverket vore likt i dag, hadde dette vore lett. Men fordi det er så store skilnader, er det ikkje fullt så lett som representanten gir uttrykk for at det er.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
Eg vil gjerne gjenta det som eg sa i svaret mitt, at det beste eg kan gjera for at kommunane og barnehagane skal bli så fleksible, er å sjå på dei statlege overføringane til barnehagedrifta. Og det er akkurat det vi har gjort, for vi har òg sett undersøkinga frå SIFO, som representanten Bekkemellem Orheim refererte til. Vi veit òg gjennom erfaringane i utviklingsprogrammet at det å vera brukartilpassa må bety større fleksibilitet. Om ikkje representanten kan sjå andre positive ting med kontantstøtta enn akkurat dette, har det iallfall tvinga fram denne fleksibiliteten i barnehagane. Det har vore viktig for meg at denne fleksibiliteten òg skal vidareførast til dei borna som er over tre år, slik at dei skal få det same tilbodet. Trengst det ein 70 pst. plass, skal ein få det – og betala for det. Men så må ein i samarbeid med barnehageeigarane og dei som jobbar innanfor barnehagane, sjå litt på kor stor grad av fleksibilitet dei skal legga opp til, for her kan det vera kryssande interesser i forhold til å gi borna eit godt tilbod. Dette skal vi drøfta i stortingsmeldinga, og då kjem vi nærmare tilbake til den problemstillinga.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
Eg har lyst til å streka under det som eg prøvde å seia på slutten av førre svar, at fleksibiliteten må ein òg sjå på i samanheng med stabiliteten for borna og dei som jobbar i barnahagane. Eg inviterer til ein brei debatt med førskulelærarane og barnehageeigarane for å få til begge delar. Det er noko eg har lyst til å minna representanten om. Eg er heilt sikker på at ho har lese budsjettframlegget som Regjeringa har lagt fram òg på dette punktet, og då har representanten sannsynlegvis fått med seg at frå 1. august har vi lagt opp til akkurat den same graden av fleksibilitet i overføringane for dei som er over tre år og dei som er under tre år, for å oppnå det som vi veit foreldra ynskjer. Det er faktisk ein etter måten dyr overføringspraksis vi har lagt opp til for å oppnå denne fleksibiliteten. Eg trur det er viktig for at vi skal oppnå det som representanten òg er opptatt av, at tilbodet skal vera foreldretilpassa, brukartilpassa. Det kostar pengar, og det har vi altså lagt inn i neste års budsjett. Eg vonar vi får støtte frå Arbeidarpartiet for det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
Fyrst eit lite hjartesukk: Når sitatet «Det er foreldrene som skal være stabiliteten i barnas liv» kan møta motstand og uklarleik, skjønar eg ikkje korleis vi skal uttala oss for at ingen skal skulda oss for eit eller anna uhumskt her. Men representanten Karin Andersen prøver ut frå eit intervju i ei avis å gi meg meiningar eg slett ikkje har, og spør difor om eg finn det uviktig med krav til kvalitet og stabilitet når det gjeld tilsynsordningar for born. Eg meiner sjølv at eg fleire gonger har forsøkt å gjera det klart, både i denne salen og i media, at det er foreldra sjølve som skal avgjera kva for omsorg førskuleborna deira skal ha, og ikkje det offentlege. Om foreldra vel barnehage, som er det tilbodet det offentlege gir, er eg den fyrste til å vera einig i at staten og kommunane skal legga til rette for eit best mogleg kvalitativt og stabilt tilbod, til ein rett pris, slik at dei som ynskjer det, òg skal kunne ta tilbodet i bruk. Alle foreldre ynskjer likevel ikkje offentleg barnetilsyn og vel private løysingar, som praktikant eller dagmamma. Andre vel å vera heime med borna i eitt eller fleire år av oppveksten. Dette er ei avgjerd som dei einskilde foreldra sjølve tek. Det er, for å ta intervjuet i Dagbladet opp att, mi meining at det er og skal vera foreldra som skal utgjera stabiliteten i borna sine liv, ikkje tilsynsløysingane, same kva karakter dei har eller type løysing ein vel – eit standpunkt som altså ikkje er til hinder for at eg vil halda fram arbeidet med å gjera barnehagane til så kvalitative, gode og stabile tilbod som mogleg.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
: Eg undrar meg av og til litt over spørsmålsstillingane. Når det gjeld barneomsorg, vil kvaliteten alltid vera i høgsetet. Men eg vil ikkje stå her på Stortingets talarstol og seia at det er barnehagane som gir den beste kvalitet, stabilitet og tryggleik til borna. Det er foreldra som har det overordna ansvaret, og alle dei foreldra som klarar å ta det ansvaret, skal sjølvsagt få gjera det. Vi veit at det er enkelte foreldre som treng hjelp, og dei skal få hjelp. Men no snakkar vi altså om den meir gjennomsnittlege barnefamilien, med foreldre som tar borna sine behov på alvor. Valfridom vil seia at ein skal kunna velja om ein vil ha ein trygg, god og stabil barnehageplass. Eg har vore opptatt av innhaldet i barnehagen heile tida. Men det er ikkje sikkert representanten ynskjer å høyra på det øyra, fordi ho heller ynskjer å nedkjempa ideen om kontantstøtte, som skapar større valfridom. Eg er opptatt av at foreldra skal få lov til å velja. Og eg trur faktisk at dei aller fleste foreldra har bornas beste i tankane òg når dei vel omsorgsløysingar. Då vel nokre av dei barnehageplass, nokre vel å vera heime med borna sjølve, medan andre vel å ha deltidsjobbar og kombinerer kanskje med praktikant eller dagmamma. Praktikant og dagmamma kan òg vera gode, trygge og stabile omsorgsformer. Det har eg gode erfaringar med sjølv. Barnehagen skal sjølvsagt òg vera det. Det å påstå at det eine er mykje meir verdifullt enn det andre blir ein diskusjon som faktisk kan bli ganske forvirrande.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-10-21:
Barnehage er eit svært godt tilbod til borna – iallfall gode barnehagar. Eg har påstått nokre gonger at vi har gode og dårlege barnehagar. Vi har gode og dårlege praktikantar og gode og dårlege dagmammaer. Dagmamma kan vera ei svært god tilsynsordning for borna, spesielt dei yngste. Barnehage er det òg. Og desse tilboda treng ikkje stå i konflikt med kvarandre. Barnehagelova er viktig. Og vi skal evaluera kontantstøttereforma nøye. Det som har vore hovudmålsettinga for meg når det gjeld kontantstøttereforma, er at born og foreldre skal bruka meir tid saman. Det er ein av dei tinga vi vil fylgja svært nøye. Om det skulle skje at vi ikkje oppnår den målsettinga, er det klart at eg er villig til å sjå på reguleringar og andre endringar i forhold til kontantstøttemodellen. I Finland har dei gjort det fleire gonger etter at dei gjennomførte lova, på bakgrunn av ulike ting som har skjedd i samfunnet. Dette er ikkje ei lov som må vera slik i all æve. Det er klart vi kan sjå på ulike heldige og uheldige utslag av dette. Eg er open for å vurdera dette når vi får evalueringa av reforma på plass.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-10-21:
«Kontantstøtteforeldre» kan velge en fleksibel oppholdstid i barnehagen for sine barn. Dette ut fra den firedelte statsstøtteordningen som ligger til grunn for utbetaling av kontantstøtte. Hva vil statsråden gjøre for at foreldrene til de 305   120 barn her i landet mellom 2 og 6 år skal få den samme mulighet til å velge en fleksibel oppholdstid for sine barn, eksempelvis 75 pst. oppholdstid i barnehage?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-10-21:
Det er positivt at barne- og familieministeren slår fast at friheten til å velge forutsetter at barnehagetilbudet er av et slikt omfang og utformet slik at det dekker barnefamilienes ulike behov. Innføringen av kontantstøtte har imidlertid medført at driftsgrunnlaget for mange barnehager er blitt dårligere – det er svekket en del steder. I handlingsplanen for barnehager er målsettingen at virksomheten i barnehagene skal være mest mulig i samsvar med brukernes behov. En landsomfattende undersøkelse fra SIFO viser f.eks. at nesten en av tre brukere har behov for en mer fleksibel bruk av barnehagen enn det det gis mulighet for i dag, og over 40 pst. sier at det passer dårlig å betale for en ordinær heldagsplass på fem dager i uken når behovet er fire. Flere har fått avslag på 75 pst. plass grunnet den enkelte barnehages økonomi. De betaler for en plass de ikke bruker. Jeg synes det er positivt at statsråden oppmoder kommunene, men dette er ikke nok, og jeg vil utfordre statsråden til å iverksette langt klarere tiltak overfor barnehagene på dette området.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-10-21:
Jeg oppfattet statsråden slik at ved innføring av kontantstøtten oppfordret hun også barnehagene sterkt til å tilpasse driften til den fleksibiliteten det nå legges opp til i kontantstøtteordningen. Men de samme sterke føringene kan jeg dessverre ikke se har kommet for de foreldrene som ikke omfattes av kontantstøtten. Den faktiske situasjon er at det er de vanlige foreldrene – for å kalle dem det – som må betale for at kontantstøtteforeldrene kan velge en stor fleksibilitet. Jeg forventer at når den fleksibiliteten i dag gjelder for kontantstøtteforeldrene, så må den fra dags dato også gjelde for alle de andre foreldrene her i landet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-21:
«I et intervju i Dagbladet 10. oktober 1998 uttaler statsråden på spørsmål om ikke barnehager er mer stabilt enn praktikanter, at: «Det er foreldrene som skal være stabiliteten i barnas liv.» Mener statsråden det er uviktig med kvalitetskrav og stabilitet i barnetilsynsordningen og at staten ikke skal ta slike hensyn i sin politikk og bidra til å gjøre de beste ordningene tilgjengelige og rimeligst?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-21:
: Det er dessverre slik at uklarheten rundt disse spørsmålene fortsetter så lenge det ikke er slik at staten gjennom sine bidrag til ulike barnetilsynsordninger har kvalitetskrav i forhold til det tilbudet barna skal ha, som et overordnet mål. Barnehager ble ikke til bare for at foreldrene skulle ha et sted å plassere barna sine mens de var på jobb. De ble til fordi vi mente at de var et tilleggsgode, en kvalitet som skulle gjøre oppveksten rikere og bedre. Det perspektivet har blitt fullstendig borte i kontantstøttereformen. SV har vært positiv til at dette skulle kunne gi tid til foreldre og barn, men så lenge det ikke er begrenset til det området, må jeg gjenta spørsmålet: Er valgfriheten som Regjeringen nå ønsker å innføre, viktigere enn kvaliteten?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-21:
: Jeg merker meg at statsråden ikke vil si at barnehager er et bedre tilbud enn andre ordninger når foreldre sjøl ikke har mulighet til å ha tilsyn med barna sine hele dagen. Det er vel det som gjør en del av oss bekymret. Da vil jeg rette et direkte spørsmål til statsråden når det gjelder andre barnetilsynsordninger, i og med at de overhodet ikke er underlagt noen form for lov og kontroll. Det blir et forhold mellom foreldrene og praktikant, eventuelt dagmamma. Kan statsråden tenke seg å gå inn med ordninger som gjør at det er mulig å sikre kvalitet på barnetilsynsordninger som ikke er underlagt barnehageloven? Og mener statsråden at barnehageloven og de kvalitetskrav som er stilt i den, ikke er viktige, i og med at barnehageloven etter hennes syn ikke sikrer en barnetilsynsordning som er bedre enn en praktikantordning?
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-10-21:
Etablererprøven er ett av de nye kravene for virksomhet i serveringsbransjen som ble innført med serveringsloven i fjor. Hensikten er å sikre at nøkkelpersoner skal ha nødvendig kunnskap ikke bare om regnskapsloven og alkoholloven, men også om reglene i selve serveringsloven og videre bl.a. innenfor områdene skatter, avgifter, arbeidsmiljø og internkontroll. Generelt vil jeg si at jeg ønsker å tilpasse gjennomføringen av loven på en mest mulig fleksibel måte. Representantens spørsmål om hvorvidt kandidatene fra Hotellhøgskolen burde få unntak fra etablererprøven, er i denne sammenheng høyst relevant. Vi forbereder for tiden en forskrift til serveringsloven, og i denne forskriften vil det bl.a. åpnes for at andre enn kommunene kan stå som prøveinstans. Hotellhøgskolen peker seg naturlig ut i en slik sammenheng, og prøven vil dermed kunne integreres i skolens faste prøveopplegg. Det vil etter min vurdering gi en enkel og grei ordning både for dem som skal avlegge prøven, for skolen og for kommunen, som skal påse at styrere av serveringssteder har gjennomført etablererprøven.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-10-21:
Representanten undret seg i sitt tilleggsspørsmål til meg om jeg hadde svart på en annen måte enn det jeg gjorde. Jeg skal derfor gjenta det jeg svarte. Erfaringene med den tidligere hotelloven tilsier at vi bør være varsomme med å gi unntak fra generelle krav. Jeg tror at det å gi Norsk hotellhøgskole adgang til å avholde prøven, vil gi en fleksibel og god ordning. Skulle det imidlertid vise seg at dette ikke fungerer i praksis, vil vi vurdere ordningen på nytt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-10-21:
Siden representanten for annen gang gjentar spørsmålet, skal jeg for annen gang gjenta svaret. Svaret er at jeg tror det vil være en nyttig forenkling å legge prøven til Hotellhøgskolen, og jeg vil også svare – i samråd med min kollega, næringsministeren – at hvis dette ikke fungerer i praksis, vil ordningen bli vurdert på nytt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-10-21:
Garanti-Instituttet for Eksportkreditt, GIEK, skal bidra til å fremme norsk eksport av varer, tjenester og investeringer i utlandet ved avlastning av politisk og kommersiell risiko. Som følge av den økonomiske krisen i Russland anses nå risikoen knyttet til kreditt og kredittlinjer til landet som svært høy, og GIEK har sett seg nødt til å suspendere gitte tilsagn og innstille ny garantigiving, foreløpig inntil 1. desember i år. Tapssannsynligheten er for tiden så vidt høy at en eventuell opprettholdelse av GIEKs tilbud ville kreve svært høye premiesatser for å kunne dekke store, forventede erstatningsutbetalinger. GIEK følger imidlertid utviklingen i Russland nøye og vil raskt kunne åpne tilbudet mot Russland hvis forutsetningene skulle tilsi det. Også andre lands eksportkredittinstitusjoner har innstilt garantivirksomheten overfor Russland. Krisen i Russland medfører problemer for deler av norsk fiskerinæring. For å drøfte situasjonen vil det i morgen holdes et møte mellom Fiskeridepartementet, Nærings- og handelsdepartementet, Fiskerinæringens Landsforening og Norges Sildesalgslag. GIEK vil delta på møtet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-10-21:
Ansvaret for finansiell risikoavlastning ved eksport til eller investeringer i utlandet er delegert til GIEKs styre. Det innebærer at GIEKs styre har ansvaret for bl.a. å justere premiene eller lukke virksomheten overfor enkelte land når risikobildet tilsier det. Som følge av den risikofylte situasjonen i Russland har styret valgt å suspendere gitte tilsagn og innstille ny garantigiving foreløpig inntil 1. desember i år. Jeg hørte imidlertid representanten Bastesens synspunkt om varebytte, og jeg skal sørge for å bringe de synspunktene videre til nærings- og handelsministeren.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-10-21:
Jeg har stilt dette spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Den økonomiske krisen i Russland har resultert i at Garanti-Instituttet for Eksportkreditt, GIEK, har stoppet alle kredittgarantier på dette markedet. Norsk og spesielt nordnorsk fiskeindustri er i stor fare for å tape betydelige beløp. Produksjonen av sild og andre fiskeprodukter kan stoppe opp. Hvilke tiltak tenker statsråden iverksatt for å ivareta eksporten, og kan statsråden tenke seg å gå inn for å opprette egne kredittlinjer mellom Norge og Russland?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-10-21:
Jeg takker statsråden for et positivt svar. Det er godt å høre at Regjeringen er opptatt av spørsmålet, og jeg håper møtet i morgen blir fruktbart. Min andre del av spørsmålet gikk på om statsråden kunne tenke seg å opprette egne kredittlinjer mellom Russland og Norge. Jeg ber Regjeringen ta det med i vurderingen, for varebytte var i gammel tid en form for handel. Jeg ser for meg at en løsning på problemet kan være handel basert på varebytte mellom myndighetene, og at aktørene i næringen kan handle opp mot de kredittlinjene og om nødvendig få oppgjør fra staten. Det er en måte som gjør det mulig å opprettholde både virksomheten og handelen mellom de to landene.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-10-21:
Jeg har stilt dette spørsmål til olje- og energiministeren: «I forbindelse med kraftoverføringskabler mellom Norge og kontinentet er det planlagt et elektrodeanlegg i Breivika i Flekkefjord kommune. Dette anlegget vil, når det er i drift, slippe ut klor som er meget giftig for miljøet. Vil statsråden sørge for en skikkelig konsekvensutredning og vurdere alternative løsninger før Statnett SF gis endelig konsesjon?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-10-21:
Jeg takker statsråden for svaret, og for en gangs skyld ser det ut til at jeg og miljøvernministeren holder på å bli enige. Anlegget som det snakkes om, vil når det er driftsavbrudd eller en feilsituasjon, slippe ut 18 kilo klor – som tilsvarer 600 liter ren Klorin, altså det samme som 800 flasker Klorin – i døgnet, og det er en ikke ubetydelig forurensningskilde ved et avbrudd. En feilsituasjon må jo repareres, og det er ikke alltid så lett å få den reparert. Jeg håper derfor at saken blir undergitt en skikkelig behandling, og at konsekvensene spesielt for fiskerinæringen og for lakseoppdrettsnæringen blir nøye vurdert. De eksporterte fra området for 120 mill. kr i 1996 og selvfølgelig tilsvarende mer i 1998, så jeg ser fram til en skikkelig behandling.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1998-10-21:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «Det har i den senere tid vært forholdsvis mange branner i driftsbygninger hvor dyr har omkommet. Hva kan statsråden gjøre for å redusere dette antallet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1998-10-21:
Jeg takker ministeren for svaret og for de data og tanker han la fram. Jeg takker også for at han forstår viktigheten av dette spørsmålet. I 1990 var det 413 branner. I 1996 hadde det økt med ca. 100, da var det 514. I snitt omkommer 20 husdyr hver dag, og det viser hvor viktig dette spørsmålet er. Jeg håper virkelig at den gruppen som er nedsatt, kommer fram til noe. Jeg kan være enig i at det bør være visse pålegg for den enkelte bonde som har et minsteantall dyr. Et brannvarslingssystem som er tilkoplet en sentral, kan være noe å tenke på. Jeg takker som sagt for svaret, og håper at dette blir videreført.