Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-05-08:
Vi behandler i dag en viktig sak for norsk fiskerinæring. Fiskeriministerens redegjørelse i denne saken vil jeg karakterisere som en dødsdom over forvaltningen som gjelder i dag, og spesielt over egen forvaltning og for så vidt lovgivning. Fiskerne og Norges Fiskarlag har vært spesielt klar over disse tingene som har utviklet seg. Norges Fiskarlag tok initiativet til en konferanse den 10. og 11. februar 2000. Daværende fiskeriminister Lars Peder Brekk deltok på den konferansen. Jeg skal ta meg den frihet å sitere litt fra det han sa, som jeg for så vidt er helt enig i: «Det må bli rett å gjøre det riktige. I stor grad er dette et spørsmål om moral. Det må vi våge å snakke om. For noen er det slik at de av moralske grunner uansett vil følge en regel. For andre er det slik at de vil være mer tilbøyelige til å etterleve noen regler mer enn andre regler. Hvordan man sikrer høyest mulig frivillig etterlevelse, er imidlertid et komplekst spørsmål. Mye går på prosess – den som har fått være med på å utforme et regelverk, vil være mer tilbøyelig til å handle slik reglene foreskriver. Mye går også på hvordan man ser på innholdet i det som blir bestemt. Et sterkt eksempel på dette, kom i et brev til departementet for ikke så lenge siden. Her stod det blant annet:«Vi står overfor en forvaltningsavgjørelse som savner så vel saklig begrunnelse som demokratisk legitimitet. Det er med andre ord et rent maktovergrep.» Og videre: «Vi kan ikke anbefale () å etterleve reguleringer som er direkte ødeleggende. Stilt overfor et reguleringsopplegg som mangler legitimitet, vil …(avsenderen) (avsenderen) Jeg etterlyser fra fiskeriministeren hva som er gjort med det arbeidet som ble igangsatt i departementet – som lå der da han overtok. Etter min mening og etter det jeg kjenner til, ble alt kastet over bord. Vi har en fiskerilovgivning i dag som mangler legitimitet i fiskeribefolkningen. Vi har fullmaktslover som gir en anledning til både å være lovgivende, utøvende og dømmende myndighet i en og samme operasjon. Det overlates til forvaltningens frie skjønn på stedet å avgjøre hva som er galt, og hva som er rett. Hvis en fisker tar om bord en sekk med fisk og bedømmer den til å veie 1 200 kg, og Kystvakten kommer og sier at den bare er på 800 kg, så er det 20 pst. i differanse, og dermed er det grunnlag for å bringe mannen på land, arrestere ham, kaste ham i glattcelle om nødvendig – hvis man finner det for godt. Det er klart at folk ikke aksepterer en slik lovgivning. De aksepterer ikke å bli behandlet som forbrytere verre enn narkotikahandlere. Det er helt opplagt at dette er feil. Da går det ikke i boks. Garn settes i havet for å få sei, men garnene flyr full av torsk – eller omvendt. Linen settes i havet for å få hyse, og den flyr full av torsk. Man er forbryter når man drar bruket, men man er lovlydig når man setter bruket. Jeg må litt tilbake til hvordan det fungerer med denne lovgivningen. Når en fisker prøver å få saken sin inn for domstolen, møter han det problemet at Stortinget har gitt departementet fullmakt til å være både lovgivende, utøvende og dømmende myndighet. Når dommeren da skal dømme i saken, er han forhindret fra eller uvillig til det, for hvis han skal dømme til fordel for fiskeren, må han i realiteten dømme Stortinget. Og det er en umulighet. Ingen i fiskerinæringen er interessert i verken å utrydde den ene eller den andre bestanden. Den debatten som har pågått, har i realiteten gjort hele fiskerinæringen til lovbrytere. Det er langt fra tilfellet. Jeg vil si at de aller fleste gjør sitt ytterste for å etterfølge de vanskelige lovene og reglene, som forandrer seg – jeg hadde nær sagt fra dag til dag. Så det er ikke der problemet ligger. Men det er klart et spørsmål om moral og etikk. Når representanten Hedstrøm og for så vidt representanten Kristiansen som representerer de to høyrepartiene, snakker om at det er kapasitetsreduksjon som skal til, forstår de ikke hva problemet gjelder. Vi har sett dette i ringnotflåten, og vi har det i trålflåten. Man kan ha to ringnotsnurpere som koster 10 mill. kr hver, og så bygger man en som kanskje koster 120 mill. kr. Det må vel være opplagt at en båt til 120 mill. kr krever mer ressurser enn to til 20 mill. kr – det må mer fisk opp av havet for å betale de rentene og avdragene.