Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Innstillinga til Dokument nr. 8:14 viser at det ikke er noe flertall som vil gå inn for det Høyre her foreslår. Likevel vil et mindretallsforslag fra Senterpartiet få subsidiær støtte og dermed flertall. Forslaget åpner for at lokale aktører skal få anledning til å delta i arbeidsformidling av personer som trenger ekstra tilrettelegging og oppfølging. Etter Arbeiderpartiets syn er ikke dette veien å gå for å få flere i arbeid. Jeg vil i den sammenheng minne om hva som ble sagt i den åpne høringa om arbeidsinnvandring i går. Der ble vi fra Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon fortalt at noe av det viktigste å få til er individuelle opplegg og tett samarbeid på tvers av etatene. Vi fikk høre at utdannelse må kunne tas over et lengre tidsrom, og det må finnes løsninger f.eks. når det gjelder transport. Fra Velferdsalliansen ble det framhevet at denne gruppen arbeidssøkere er redd stigmatisering, særlig fordi det fra flere hold er kommet krav om at det bør åpnes for arbeidsinnvandring. Mange føler at de ikke er noe verd på arbeidsmarkedet. Vi kan alle være enige om at det ikke er noen god følelse å få i en tid da vi sier at vi mangler hender og ikke penger. Videre har FFO gitt uttrykk for at en ønsker en forbedring av § 13 i arbeidsmiljøloven slik at arbeidsgivere i sterkere grad legger forholdene til rette for funksjonshemmede på arbeidsmarkedet. Ta brukerne på alvor, sa Velferdsalliansen, og sats i sterkere grad på møter hvor de forskjellige etatene blir mer løsningsorientert. En samlet komite ber om å få en gjennomgang av Aetats tiltaksarbeid generelt, og at Aetat må få tilført tilstrekkelige ressurser og kompetanse for å kunne bistå yrkeshemmede på en bedre måte enn i dag. Dette sa også FFO noe om i høringen i går. De påpekte at det viktigste er at arbeidsmarkedstiltakene er stabile, altså konjunkturuavhengige. Jeg tror det er sunt at denne gruppen arbeidstakere kritiserer og utfordrer Aetat, ting kan sikkert gjøres mye bedre. Men vi må ikke glemme at det helt avgjørende når det gjelder å få personer i arbeid, er at arbeidsgiverne ansetter personen. Ingen annen enn arbeidsgiveren kan det. Vi er alle enige om at det bør settes mer inn på at personer som vil yte en arbeidsinnsats, må få mulighet til det, men fra Arbeiderpartiets side stiller vi spørsmål om lokale aktører har kunnskap nok om disse tingene. Hvilke forutsetninger har de for tverrfaglig samarbeid? Vi vet også at denne gruppen arbeidssøkere ofte får arbeid i kortere perioder, men at de så blir ledige igjen. Hvem skal da ha ansvaret? Aetat eller lokale aktører? Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti viser i sine merknader til at det allerede er et bredt spekter av tiltak innenfor Aetat som brukes, og at det fortsatt må være Aetat som har ansvaret for at det utarbeides individuelle handlingsplaner, og for koordinering og oppfølging av tiltaksplasser. Som sagt, ting kan selvsagt gjøres bedre, men Arbeiderpartiet mener denne gruppen arbeidssøkere er tjent med at ansvaret er plassert hos det offentlige. Det er Arbeiderpartiets vurdering at det er nettopp Aetat, som nasjonalt redskap for gjennomføring av arbeidsmarkedspolitikken, som er best egnet til å formidle også disse gruppene arbeidsledige. Vi trenger en helhetlig og inkluderende formidlingsstrategi, og vi mener dette forslaget fra Høyre er et skritt i motsatt retning. Det er også betenkeligheter utover det rent politiske i denne saken, bl.a. i forhold til personvern. Så vil jeg gi en stemmeforklaring. Arbeiderpartiet skal stemme for I og mot II.