trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Det var representanten Dagrun Eriksen som – da hun i en litt mimretone om hvordan det var å framforhandle barnehageforliket her i Stortinget – var så elskverdig å minne oss om hvor stor uenighet det egentlig var når det gjaldt viktigheten av å redusere prisen på en barnehageplass. Det er riktig at det var kontroversielt. Og hvis jeg skal mimre skikkelig, kan jeg fortelle om årene 1993 og 1994, da jeg hadde to barn i to forskjellige private barnehager og betalte 4 000 kr hvert sted. Slik var det for veldig mange. Barnehageforliket har medført en markant reduksjon i prisen på en barnehageplass. Det er et viktig velferdsgode, som har kommet veldig mange foreldre til gode. Det er den største skatteletten på mange årtier som småbarnsforeldre har fått. Nå er det Høyre som ønsker å reversere denne skatteletten til foreldre med barnehagebarn. De øker prisen for barnehage med 0,5 milliarder kr netto, som de skal bruke til skattelettelser generelt. Det er en skatteskjerpelse på 2 200 kr i året for småbarnsforeldre med ett barn i barnehage. Når vi diskuterer forskjeller og fordeling, er det viktig å se det store bildet. Det store bildet er at vi får mange viktige og vesentlige velferdsgoder fordi vi betaler skatt, og vi skal betale skatt etter evne. Så vil det alltid være noen som man ikke når gjennom de universelle ordningene eller gjennom skattelettelser, og det er behov for ordninger som treffer disse. Men det å gjøre det til en stor ideologi at man heretter skal plukke verdige trengende og rette all innsats mot dem, kan være med på ikke bare å stigmatisere folk, men å låse dem inne i fattigdomsfeller. Hvis man har inntektsgradert barnehagesats, inntektsgradert SFO-sats, inntektsgradert kultur- og fritidssats osv., kan en enslig mor med en deltidsjobb risikere å måtte betale fullt i SFO, fullt i barnehagen, miste kulturtilskudd – og måtte takke nei til fulltidsjobben. Så det er balanseganger her. Jeg må si at det har gitt mange effekter i norsk politikk at SV har blitt et regjeringsparti. En av de gledelige effektene er at Høyre plutselig har begynt å oppdage barnefattigdom. Jeg synes det er veldig viktig, for det er slik at barn i Norge i 2009 som rammes av fattigdom, opplever utestenging. Hvis man kan komme lenger fordi det i debatten er stor fokusering på løsninger for disse, er det veldig bra. Men å gjøre det til ideologi at man skal behovsprøve mest mulig, og at det er den beste velferdsstaten, vil jeg advare veldig sterkt imot.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Et av de privilegier man har når man er statsråd, er at taletiden er ubegrenset. Etter hvert som stortingsrepresentantene går tom for tid, så kan vi bare komme igjen og igjen. Bare noen korte kommentarer til slutt. Jeg er vel kanskje blant dem i Norge som har hatt flest søvnløse netter på grunn av barnehager, og fordi det har vært utrolig viktig å klare å skaffe barnehageplass til alle barn. Det er den viktigste investeringen vi har gjort. Det som ble veldig klart for oss, var hvordan prisen på og etterspørselen etter en barnehageplass hang nøye sammen. Vi vet at mange flere enn vi trodde da vi startet med å gjennomføre barnehageløftet, ønsket seg en barnehageplass. Det kan ha vært av overbevisningsgrunner eller av velferdsgrunner. Det er helt opplagt at prisen og prisreduksjonen i seg selv også var med på å utløse en større kø enn vi hadde trodd. Så å gå den balansen mellom redusert pris og full dekning betydde at hver gang man fikk full dekning med ny pris, og så reduserte prisen på nytt, økte bare køen. Slik er det. Det betyr at vi har full dekning i dag med en pris på 2 330 kr. Får vi gratis barnehageplass, kan det hende at det plutselig kommer flere hvis det skulle bli politikken. – Nå har vi ikke lovt noe mer enn å fryse prisen på 2 330 kr. Og så for at misforståelsen om Høyres økonomiske politikk og fordelingspolitikken ikke skal få stå for evigheten, må jeg bare si: Det er ikke slik at Høyre i dette statsbudsjettet øker belastningen på middelklassen for å styrke innsatsen overfor dem som lider under fattigdom. Det som er sannheten om barnehagebudsjettet til Høyre, er at de øker foreldrebetalingen for dem som har barn i barnehage, og så bruker de en halv milliard kroner av de inntektene til å smøre sitt eget skatteopplegg med. Fordelingsprofilen i Høyres skatteopplegg er at de som har inntekt på over 3 mill. kr, får mer enn 70 000 kr i skattelette av Høyre. Så man tar fra barnehagebarn og deres foreldre og deler ut til millionærer. På den veien er det riktignok slik at man deler ut noen millioner kroner også til mer gradert betaling i barnehagene, men det kan man ikke akkurat si er en nettogevinst for småbarnsforeldre. For øvrig – til den debatten som har gått tidligere: Oslo kommune hadde full frihet til å holde lave satser for dem som hadde lave inntekter i forbindelse med Barnehagereformen. Mange kommuner gjorde det.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Barnehageplass var for få år siden et tilbud for de få. Den første barnehageloven, av 1975, ga barn med funksjonshemming fortrinnsrett til barnehageplass i den grad de hadde nytte av oppholdet. Utviklingen de siste ti årene viser en formidabel utbyggingstakt, og det er nå tilnærmet full barnehagedekning. Det har aldri før vært satset så kraftig på barnehager som i den forrige stortingsperioden. Med full behovsdekning og lav foreldrebetaling vil deltakelsen i barnehagene øke. Det rød-grønne flertallet har siden 2005 redusert prisen reelt med nesten 1 000 kr pr. måned. Vi skal satse videre på barnehager. Arbeiderpartiets mål er at alle barn skal være sikret et barnehagetilbud med høy kvalitet og lav pris. Barnehagene skal være et sted for læring, lek og omsorg. Barnehagene er pedagogiske tilbud, men skal ikke utvikle seg til å bli lik skoler. Fokuset de siste årene har beveget seg fra oppmerksomhet omkring plasser og kapasitet til gradvis økt vektlegging av kvalitet og innhold i barnehager. Vi mener at når full barnehagedekning er nådd, er det tid for et kvalitetsløft i barnehagene. Vi ønsker barnehager som legger til grunn et helhetlig syn på barn og læring, fordi barnehagene gjennom mange år har utviklet en identitet knyttet nettopp til lek, omsorg, danning og læring. Selv om det fra de rødgrønne er satset sterkt på barnehager, velger noen foreldre å bli hjemme med ungene før de skal begynne på skolen. Barnehagen er en god forberedelse til skolen. Den utjevner sosiale forskjeller og er god på inkludering av minoritetsspråklige. Vi har sett at når tilgjengeligheten øker og prisen synker, velger flere og flere å sende ungene sine i barnehage. Barnehagene ble fra 2006 lagt inn under Kunnskapsdepartementet, og ble med det innlemmet som en del av opplæringsløpet. Barnehagene har som oppgave å være det første trinnet i et livslangt læringsløp. Utdanningspolitikken vår handler om økt kvalitet i hele utdanningsløpet – fra barnehage til forskning. Vi vet at kunnskap blir bygd gjennom hele livet. Faller du utenfor tidlig i utdanningsløpet, kan problemene forskyve seg videre i livet og gi forskjeller i læringsutbytte i grunnskole, frafall i videregående opplæring, og i forhold til skjev rekruttering til høyere utdanning. Barnehageløftet og satsing på kvalitet i barnehagen handler ikke bare om barnehage, men om grunnlaget for god kunnskapsutvikling og sosial utjevning. Mange nok barnehageplasser og kvalitet på barne- og ungdomstrinnet legger grunnlaget for at flere fullfører videregående opplæring. En god videregående opplæring er et avgjørende fundament for å kunne utdanne de som skal undervise våre barn, ta seg av våre eldre og løse klimakrisen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-12-15:
Vi forventer av voksne mennesker i samfunnet vårt at de skal ta ansvar for valgene sine. Det synes jeg er et rimelig krav til voksne mennesker i et land som Norge. Men så er det noen borgere, innbyggere, i landet vårt som ikke har noe valg. Det er noen som rett og slett er født inn i en situasjon, som ikke kan velge seg bort, ikke kan velge seg noen andre omsorgspersoner, ikke kan velge seg et annet liv. Jeg tror det er vanskelig for de fleste her inne, stortingsrepresentanter eller andre som måtte høre på, å forestille seg hvordan det er å være utenfor i et av verdens rikeste land. Jeg tror det er vanskelig å forestille seg hvor smertefullt det kan være, hvor maktesløs man kan være. Og jeg tror det er spesielt vanskelig å forestille seg hvordan det er hvis man er født inn i situasjonen. Barn velger ikke sine foreldre. Derfor er barnefattigdom, barn som skyves ut av velferdssamfunnet, barn som ikke blir fanget opp, ikke blir plukket opp, kanskje en av de største moralske og etiske utfordringene vi har i vårt velferdssamfunn. Den regjeringen som sitter nå, gikk til valg på at man skulle avskaffe fattigdom. Under valgkampen fikk vi så høre at det ikke var mulig å avskaffe fattigdom, selv ikke fattigdom i ubestemt form entall. Det var vanskelig fordi definisjonen på fattigdom var komplisert. Jeg tror ikke regjeringspartiene mener det er umulig å gjøre noe med fattigdomsproblemene. Likevel får jeg av og til inntrykk av at de snakker mer enn de faktisk handler. Det er også noen utfordringer med hele innfallsvinkelen Regjeringen har til fattigdomspolitikken. For når de snakker om at alle skal med, når de snakker om at vi må gjøre store løft for de store gruppene, tror jeg at de har mistet noe av hovedpoenget med fattigdomsutfordringen i Norge, nemlig at det ikke lenger dreier seg om å løfte de store massene og de store gruppene. De som faller utenfor i Norge i dag, faller utenfor gjennom sprekkene i velferdssamfunnet vårt, de faller utenfor gjennom hullene i velferdssamfunnet vårt. Det betyr ikke at vi ikke skal ha brede velferdsordninger, men det betyr at det som gjelder, er skreddersøm, ikke å forsøke å smøre tynt utover til alle. I dagens Aftenposten kunne vi lese et oppslag fra Ålesund kommune hvor de har gjort noe av det som Høyre alltid har stått for i politikken, nemlig at man skal forsøke å rette inn innsatsen mot dem som trenger det mest. Der har man innført et kulturkort, sånn at folk som har barn som vokser opp uten god råd, skal få en sjanse til å nyte kulturaktiviteter, delta på lik linje med alle andre. Høyre har i sitt alternative budsjett lagt inn 35 mill. kr ekstra til den type tiltak. I Aftenposten i dag sier SVs Karin Andersen at hun er positiv til den typen tiltak. Spørsmålet mitt, som jeg mener noen fra regjeringspartiene må svare på, er: Hvor er det blitt av penger til dette? Det holder ikke bare å prate.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-12-15:
Det er all grunn til å ønske velkommen en bredere diskusjon om fattigdom, og særlig barnefattigdom, i Norge. La meg bare forsikre om at jeg skal ikke legge opp til hele den diskusjonen nå, men det er et poeng, som statsråd Lysbakken sier, at det er viktig også med brede velferdsordninger. Det er f.eks. et poeng for å bekjempe barnefattigdom at man har en skole hvor alle får like muligheter, ikke en skole som vi har i dag, som reproduserer forskjeller. Vi har jo satt oss i den situasjonen i Norge at på tross av alle festtalene våre så har vi en skole hvor det som avgjør mest hva du får ut av skolen, er, for å sette det på spissen, hvor mange bøker foreldrene dine har i bokhylla. Det er et brudd med hele ambisjonen og intensjonen vår i skolen. Jeg frykter at statsråd Lysbakken har misforstått litt hva denne debatten handler om. Det er faktisk ikke sånn lenger at fattigdommen dreier seg om enorme grupper i det norske samfunnet. Tvert imot er den konsentrert, og det er nettopp derfor vi også er nødt til å bruke konsentrerte virkemidler. Vi er nødt til å sette inn tiltakene der de hjelper mest. For å ta et eksempel: Da man innførte makspris i barnehagene i Norges hovedstad, som vi befinner oss i nå, hjalp ikke det de fattigste i hovedstaden. De måtte betale mer for barnehagene etter at maksprisen kom, for her hadde man et system hvor de som hadde mye, betalte mye for en barnehageplass, mens de som hadde lite, betalte mindre. Da man valgte å bruke de store pengene på å smøre alt tynt utover, resulterte det i at de som hadde dårligst råd i hovedstaden vår – som også er en av byene i hele Norge som sliter mest med fattigdomsproblemer – fikk en større regning hver eneste måned. Dét er dårlig fattigdomspolitikk. Hvorvidt det er god eller dårlig barnehagepolitikk, har man diskutert tidligere i dag. Nettopp derfor er det en viktig forskjell mellom Regjeringens fattigdomsinnfallsvinkel og Høyres fattigdomsinnfallsvinkel. Vi skal satse på de brede velferdsordningene, vi skal satse på et helsevesen for alle, vi skal satse på en skole som fungerer – vi skal satse på alt dette – for ikke å snakke om å få folk over fra velferdsordninger og tilbake til jobb. Men der det virkelig gjelder, der vi virkelig kan gjøre en forskjell, er når vi går inn og hjelper dem som har blitt støtt ut – som f.eks. 15-åringen fra Ålesund som i Aftenposten i dag forteller at sjansen til å få oppleve et kulturtilbud, til å bli inkludert, til å få gjøre det nesten alle andre 15-åringer i Norge har mulighet til å gjøre, var det som gjorde en forskjell. For noen år siden ble dét karakterisert som fattigkassepolitikk, og man var redd for at det skulle være stigmatiserende å motta hjelp. Jeg tror avgjort at det som i realiteten er stigmatiserende, er det å havne utenfor og bli værende der ute – uten at noen rekker deg en hjelpende hånd.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Det er en fornøyelse å høre på historiebeskrivelsen angående barnehageforliket, særlig fra statsråd Halvorsen. For det høres jo virkelig ut som om det var plass som var det viktigste for SV da man startet barnehageutbyggingen. Da må jeg minne om, jeg som var en av dem som satt i komiteen, og var med på forhandlingene rundt det, at det nettopp ikke var plass som var det viktigste, men pris. Hver gang vi snakket om at plass er viktigere, ble det framstilt som om det var en motstand mot barnehager. Derfor gleder det meg ekstra nå å høre Kristin Halvorsen si at det nettopp er plass SV framhever som det viktige resultatet fra barnehageforliket, som hele Stortinget faktisk sto sammen om. Men det har vært andre temaer som har blitt diskutert i dag, og det har vært en lang diskusjon om fedres rettigheter og pappaperm. Etter at de fire første ukene var innført, sto saken ganske stille historisk i mange år. Det var først i Bondevik-tiden at det begynte å skje ting både med utvidelse av antall uker og selvstendige rettigheter for fedre på eget opptjeningsgrunnlag. For Kristelig Folkeparti er tiden far og barn har sammen, verdifull i seg selv. Det er ikke bare et spørsmål om at noen skal være til stede for å passe på barna, men de båndene som dannes i barns første år, gir resultater videre i livet. Likestillingen har ført til at det har blitt mer fordeling i hjemmet når det handler om oppgaver relatert til barn, selv om det vel også kan sies at arbeidstidsundersøkelser viser at fedrene har litt igjen i forhold til å delta i det andre husarbeidet hjemme. Men diskusjonen nå handler om at vi må fortsette å regulere dette for å øke relasjonen mellom far og barn. Der har vel statsråden vært tydelig før, han ønsker både tvangsdeling og lik tredeling. I utgangspunktet kan nok det klø oss litt i likestillingsøret, men vi må ikke glemme at kampen for likestilling handler om at vi vil ha rettigheter som gjør at det er mulig for kvinner å kombinere familieliv og arbeid. Gjør vi den døren for trang, kan vi risikere at pendelen svinger, og at det som så mange før oss har kjempet for, blir borte. Det er ikke alle som føler seg som supermødre som klarer å gå tidlig tilbake i jobb, takle ammeforventninger, karriereforventninger og å være til stede. Som regel skal vi se flotte ut i tillegg. I distriktene vil en slik tvangsdeling være enda mer utfordrende. Lang reisevei gjør at ammepauser bare blir et Soria Moria i det fjerne. Nei, jeg tror at det å ha en fleksibel pappaperm er viktig, og at vi heller burde fått inn de 6 500 fedrene som ikke får mulighet til å være sammen med sine barn. De har en egen rettighet som de burde få tatt i bruk.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
En skal være forsiktig – når en har vært her så lenge – med bare å bli en historieforteller. Men jeg tror det av og til er viktig å minne Stortinget på hva som faktisk har vært. Jeg opplever det nok slik at statsråd Halvorsen gjør forskjellene større enn det de faktisk var den gangen, for alle var enige om at prisen på en barnehageplass var for høy. Spørsmålet var: Hva skulle vi gjøre først? Skulle vi skaffe barnehageplasser, eller skulle vi redusere prisen? Og jeg satt rundt bordet i så mange av de forhandlingene at jeg vet meget godt hvordan disse diskusjonene gikk. Det som jeg tror var litt av utfordringen, var at det ikke var redusert pris som ga flere plasser. Det var viktig med redusert pris, men det var da investeringstilskuddet kom på bordet, som faktisk var Bondevik-regjeringens forslag, at utbyggingen økte, for da lønte det seg for dem som skulle bygge barnehagene, å få på plass plassene som de trengte. Når vi nå skal se det i historiens lys, handler det om å anerkjenne at diskusjonen om pris var viktig, men ikke minst var diskusjonen om antall plasser noe av det som gjorde at vi fikk fart i utbyggingen, og småbarnsfamiliene fikk en reell valgfrihet, de fikk muligheten til å velge barnehage som et alternativ. Men for ikke bare å havne i historien, vil jeg si at vi nå står overfor noen utfordringer. Der går vi i grenselandet over fra ikke det budsjettet vi diskuterer i dag, men til det vi diskuterte i forrige uke, nemlig skolebudsjettet og SFO, for nå begynner den diskusjonen igjen: Skal vi nå satse på reduserte priser og makspris på SFO? Eller skal vi satse på kvalitetsheving, flere plasser, inntektsgradering og søskenmoderasjon, kanskje på tvers av SFO og barnehage, for å kunne gi flere mulighet til å være der? Jeg vil bare minne Stortinget på at vi kan bruke noen av de erfaringene vi fikk ved barnehageforliket, til ikke å se oss blinde på at pris faktisk gir verken økt kvalitet eller flere plasser og gode plasser, men det kan være mulig å bruke andre virkemidler for å oppnå kvalitet.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Enslige mindreårige asylsøkere er en spesielt sårbar gruppe med spesielle behov for oppfølging. Men det er først og fremst barn og ungdommer som har krav på beskyttelse og omsorg på lik linje med norske barn og ungdommer. Det er bred enighet om at en overføring av omsorgsansvaret til barnevernet er den beste måten å sikre bedre ivaretakelse av enslige mindreårige asylsøkere på. Alle er enige om at disse barna uten nære omsorgspersoner trenger god oppfølging, omsorg og ivaretakelse. Derfor vedtok Stortinget våren 2008 en lovendring som medførte at ansvaret for enslige mindreårige asylsøkere ble overført fra utlendingsmyndighetene til barnevernet. Barnevernet skulle i første omgang overta ansvaret for dem som var under 15 år. Regjeringen lovte i statsbudsjettet for 2008 at ansvaret for dem mellom 15 og 18 år skulle overføres i løpet av 2009. I budsjettet for 2009 ble overføringen av ansvaret utsatt på ubestemt tid, og i Soria Moria II slapp jo Regjeringen katta ut av sekken og slo fast at de enslige mindreårige asylsøkerne over 15 år ikke ville bli overført til barnevernet i denne stortingsperioden. Kristelig Folkeparti mener at barn som kommer til Norge alene, er en av de mest sårbare gruppene som finnes i vårt samfunn, og er bekymret for oppfølgingen denne gruppen får. Vi mener det er hensynet til barnets beste som skal være styrende for hvilket omsorgstilbud de enslige mindreårige asylsøkerne får, på linje med andre barn som det offentlige også har omsorgen for. Behandlingen av enslige mindreårige asylsøkere viser at Regjeringen ikke tar barns rettigheter og barns særlige rett til beskyttelse og ivaretakelse på alvor. Jeg er særlig skuffet over at Regjeringen ikke finner plass til å gi disse barna et skikkelig tilbud når det drysses millioner av kroner over andre grupper som har en mye sterkere posisjon i samfunnet. Kristelig Folkeparti foreslår at ansvaret for de enslige mindreårige asylsøkerne over 15 år overføres fra utlendingsmyndighetene til barnevernet fra 1. januar 2011. Håpet er at regjeringspartiene vil stemme for vårt forslag. Det er aldri for sent å snu når saken er viktig nok.
Arve Kambe (Høyre), 2009-12-15:
Høyre har dessverre fått nedstemt sitt alternative statsbudsjett. Vi har ikke tenkt å ha noen omkamper om de andre tingene, men vi ønsker å ta opp igjen de forslagene som er nevnt i innstillingen på side 45, som stor sett går på fond. Det ene er at Høyre mener at Regjeringen over lang tid har brukt altfor lite penger på høyere utdanning, også når det gjelder fondsavsetninger. Vi har tidligere vært med på å øke bevilgningene. Presidenten har glemt å ta tiden – det står fortsatt 5 minutter igjen på meg.
Arve Kambe (Høyre), 2009-12-15:
Det var ikke meningen å starte en debatt, men det var et poeng for Høyre å svare på den kritikken som kom fra Kristoffersen. Når det gjelder det som representanten Opheim tar opp i forhold til industrikraftregimet: Jeg synes det for så vidt er en grei dag for Stortinget. I kveld vil sannsynligvis industrikraftregimet til de rød-grønne endelig begraves og lages om til en garantiordning. Så er det riktig som representanten Opheim sier, at Elkem Sauda, som han kjenner godt, og Eramet Sauda har noen helt andre behov enn f.eks. Hydro Karmøy og K6. Da de var fornøyde på Husnes og fornøyde i Sauda, så var de tvert imot misfornøyde på Karmøy. Det er der den store investeringen skal gjøres, nemlig i forhold til K6, hvor Norges moderne aluminiumsindustri faktisk kommer til å få store utfordringer fremover. Da sa Norsk Hydro at de trenger ikke statlige garantier eller en statlig garanti for å få leiekraft. De har ganske solid økonomi, og de er så solide selv at de ikke trenger det. Det de ba om, var å få beholde den kraften de selv eier i dag, litt lenger – i alle fall i 30–40 år, hvis det lar seg gjøre. Det er noe av essensen i det en samlet opposisjon kommer med i en merknad – nemlig at for Hydro Karmøy hjelper dette fint lite.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Jeg håper jeg kan holde et innlegg som vekker gehør hos presidenten. Vi tar ikke noen ny debatt om vårt alternative budsjett. Jeg har lyst til bare å peke på noen elementer fra Kristelig Folkepartis budsjettalternativ som berører Finansdepartementet. For det første har vi en svart økonomipakke for å styrke arbeidet mot svart økonomi. Der tror jeg det er mye å hente fortsatt, gjennom et samarbeid mellom både Skatteetaten, Økokrim og Tollvesenet. Vi har også et forslag om å styrke etikkarbeidet i Statens pensjonsfond og det arbeidet Finansdepartementet gjør i den sammenheng, med 2 mill. kr. Ikke minst på bakgrunn av at aksjeandelen nå økes fra 40 pst. og snart er på 60 pst., mener vi det er et betimelig forslag. Kristelig Folkeparti styrker også Energifondet og Forskningsfondet og tilfører Statnett 4 milliarder kr i egenkapital. Det tror vi også er et godt forslag i disse miljøtider. Det er de viktigste forslagene fra Kristelig Folkeparti på dette rammeområdet, og jeg tar med det opp våre forslag.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-15:
Jeg vil kort redegjøre for Venstres forslag i innstillingen – som i all hovedsak er knyttet til statsbudsjettets 90-poster. I tråd med Venstres løfter i valgkampen foreslår vi å styrke fondsbeholdningen i Forskningsfondet med 73 milliarder kr utover Regjeringens forslag. Fondet vil da utgjøre 150 milliarder kr, og en økning på 73 milliarder kr vil – gitt en rentesats på 3,5 pst. – medføre en ekstra avkastning til forskningsformål på om lag 2,55 milliarder kr i 2011 utover Regjeringens forslag. For Venstre er et solid forskningsfond den beste garantien for stabilitet og forutsigbarhet i de offentlige forskningsbevilgningene. I stedet for hvileskjær må vi skape rom for strategisk satsing på vei inn i kunnskaps- og lavutslippssamfunnet. Det å ivareta vår kulturarv er en viktig oppgave. Kulturminner – både i immateriell og materiell form – er sporene av våre forfedres liv og virke som fortsatt kan ses og oppleves i dagens samfunn. Vi har en forpliktelse til å bringe kunnskapen om vår fortid videre. Staten er en stor eier av kulturminner og har et spesielt ansvar for å ta vare på disse. Venstre foreslår derfor å tilføre Norsk kulturminnefond 200 mill. kr. Venstres hovedprioritering i energipolitikken er å omstille Norge til et klimavennlig samfunn, samtidig som vi opprettholder en velfungerende og sikker energiforsyning. Skal vi løse de internasjonale klimautfordringene, kreves det at rike land som Norge tar en lederrolle i arbeidet med å vise fattige land at det er mulig å kombinere lave utslipp med et høyt velstands- og velferdsnivå. Norge har store muligheter til å legge om energibruken, ta i bruk ny miljøteknologi i energiforsyningen og industrien, samtidig som dette kan bidra til å skape nye bedrifter og arbeidsplasser. Regjeringens arbeid med ny fornybar energiproduksjon har dessverre gått altfor sakte, med bl.a. det resultat at målet om 3 TWh vindkraft i 2010 ikke vil bli nådd. Venstre foreslår derfor å øke kapitalen i Grunnfondet for fornybar energi og energieffektivisering med 5 milliarder kr utover Regjeringens forslag i en bred satsing på fornybar energi, energiomlegging og energisparing. Venstre foreslår også oppretting av et nytt statlig investeringsselskap, Klimatek, som har som formål å investere i klimateknologi, klimagründere og miljøvennlig omstilling av eksisterende næringsliv. Selskapet baseres på samme retningslinjer som nasjonale såkornfond under Innovasjon Norge, dvs. at det legges opp til en investeringskapital på 1 milliard kr, hvorav staten bidrar med 500 mill. kr og private investorer med 500 mill. kr. Jeg tar til slutt opp Venstres forslag i innstillingen.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-15:
Først og fremst synes jeg det er positivt at Regjeringen kommer til Stortinget med saker om klimapolitikk på flere områder enn det vi har vært vant til. I meldingen redegjør Regjeringen greit for effekter av klimaendringen og muligheter for å redusere Norges utslipp av klimagasser i landbruks- og avfallssektoren. Det pekes på behovet for reduksjoner, og det vises til FNs anbefalinger om klimaforliket, men det konkluderes ikke. Det pekes f.eks. på mulighetene for å redusere utslipp fra husdyrproduksjonen, husdyrgjødsel og gjødsling, men tiltakene uteblir. Jeg hadde håpet på at når man kom til Stortinget rett for oppkjøringen til klimatoppmøtet i København, hadde man et bredt spekter av virkningsfulle tiltak i ermet. Det er også interessant å lese hvordan Regjeringen i meldingen argumenterer for satsing på biodiesel, et tiltak den samme regjeringen har argumentert sterkt imot, og endt opp med å avgiftsbelegge. Det pekes på mulighetene for produksjon av etanol og biogass. Dette er områder hvor Regjeringen har skapt stor usikkerhet gjennom sin nye avgiftspolitikk. Venstre har tatt til orde for en styrking av oppfølgingen av målsettingene i klimaforliket. Norge skal bidra med en reduksjon på 30 pst. innen 2020, og to tredjedeler av denne reduksjonen skal tas nasjonalt. Skal vi komme i mål med dette, har vi ingen tid å miste. Venstre ønsker å ta i bruk avgiftspolitikken for å redusere utslippene fra landbruks- og avfallssektoren og ønsker å sette et mål om reduksjoner på 1,5 millioner tonn innen 2020. Som vi foreslo i vårt alternative statsbudsjett for 2010, ønsker Venstre også å fjerne sluttbehandlingsavgiften på forbrenning av avfall, som vil være viktig for satsing på fjernvarme. Videre ønsker vi et energifond for landbruket i forbindelse med jordbruksoppgjøret, som vil kunne være et viktig bidrag for å realisere mange prosjekter innen innsamling av metangass og forsterket innsats innen fornybar energi. Jeg tar med dette opp de forslag som Venstre fremmer ved behandlingen av denne saken.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Jeg vil bare komme med noen kommentarer til representanten Kambes innlegg, knyttet til Garanti-instituttet og industrikraftregimet. Han tok utgangspunkt i Kristoffersens innlegg tidligere, hvor hun var litt forundret over den merknaden som står i innstillingen vi behandler nå. Grunnen til at Kristoffersen var litt forundret over den merknaden, var at vi rett og slett ikke forsto alt som sto i den. Det står her at Høyre synes ikke at Regjeringen «treffer godt med virkemidlene når man gir for kort tidsbegrensning på garantiavtalene iht. industriens ønsker». Det skjønner vi ingenting av, for det vi behandler nå har ingenting å gjøre med noen tidsbegrensning på garantiavtaler i det hele tatt. Det er jo slik at industrien kan inngå langsiktige avtaler. Den kan inngå kraftavtaler på 100 år om den vil. Garanti-instituttet som vi nå tilfører 20 milliarder kr, er kun ett element av et industrikraftregime. Industrikraftregimet inneholder mange, i hvert fall fem–seks, elementer, hvor da dette er et viktig element. At Høyre og også de andre opposisjonspartiene ikke synes at dette er så bra, bekymrer meg for så vidt ikke. Men det jeg er veldig glad for, er at norsk industri og arbeidstakerorganisasjonene i industri og energi går ut og sier at da denne garantiordningen kom på plass, kalte de det en gledens dag, og så sa de at nå var rammeverket på plass for et godt industrikraftregime. Det kan jeg støtte meg mye mer til enn bekymringen til Høyre og de andre opposisjonspartiene i forhold til et industrikraftregime.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Jeg legger med dette fram næringskomiteens innstilling vedrørende St.meld. 39 for 2008–2009, Klimautfordringene – landbruket en del av løsningen. Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid i arbeidet med meldingen. Komiteen arrangerte åpen høring den 12. november der det i all hovedsak ble gitt positive tilbakemeldinger og kommentarer til stortingsmeldingen. Men det er også levert uttalelser som er kritiske til meldingens fokus på trevirke som et klimavennlig konstruksjons- og bygningsmateriale, innvendinger som ikke må neglisjeres. Men det er ingen tvil om at tilbakemeldingene er en honnør til den regjeringen som har utarbeidet meldingen. På mange områder er det imidlertid behov for mer kunnskap. Vi har tatt mål av oss til at Norge skal være et ledende land i arbeidet med forskning og innovasjon for et klimatilpasset landbruk. Så til innholdet. Landbruket er så klart en del av problemet. Landbruksproduksjonen skaper miljøutslipp, produserer CO2, men det er også heldigvis slik at landbruket er en del av løsningen. Skogen binder over halvparten av de menneskeskapte klimagassutslippene i Norge. Fotosyntesen bruker energien fra sollyset til å omdanne karbondioksid og vann til glukose og oksygen. Norske skoger har en formidabel kapasitet i denne prosessen – mer prosess i frisk, voksende skog enn i gammel, utvokst skog. Komiteen viser til at økt avvirkning, mer skogkultur og planteforedling vil øke skogens CO2-opptak betydelig. Men det må balanseres med tiltak som ivaretar artsmangfold og andre miljøhensyn. Komiteens flertall understreker at de skogpolitiske virkemidlene må styrkes hvis skogens rolle i klimasammenheng skal utnyttes enda bedre enn i dag. I en merknad viser flertallet til sammenhengen mellom klimautfordringene og behovet for økt matproduksjon og ber Regjeringen arbeide for at matsikkerhet blir en integrert del av klimaforhandlingene framover. Det er gledelig også at skog er satt på dagsordenen under disse forhandlingene. Regjeringsfraksjonen viser videre til behovet for å styrke overvåking og beredskap mot plante- og dyresykdommer og peker på at godt regelverk, effektivt tilsyn og oppdatert kunnskap er avgjørende for å møte de utfordringene klimaendringene kan gi for plante- og dyrehelsen. Dette står i skarp kontrast til Fremskrittspartiets slappe holdning om at enhver bonde står fritt til å forvalte jorda etter sitt eget hode. Regjeringspartiene er innstilt på å føre en offensiv miljøpolitikk der det stilles krav til næringen. Det er en erkjennelse i meldingen av at landbruket er en av sektorene som blir sterkest berørt av klimaendringene, og som selv skaper klimagassutslipp. Så er landbruket den eneste sektoren hvor det er utarbeidet en egen klimamelding, en melding som gir mange svar på hvordan disse store utfordringene kan løses på en forsvarlig måte. Det er en glede for meg å legge fram denne innstillingen til en stortingsmelding som fokuserer på hvordan landbruket kan bidra i klimapolitikken for å oppfylle sin del av klimaforliket og redusere egne klimautslipp. Fremskrittspartiet og Høyre har egne forslag, men innstillingen fremmes av en samlet komité.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2009-12-15:
I stortingsmeldingen sier statsråden at de vil øke effektiviteten i melkeproduksjonen, storfekjøttproduksjonen og saueholdet. Det er veldig viktig at det legges til rette for effektiv produksjon. En viktig forutsetning for dette er at matprodusentene får større frihet til å styre egen produksjon. Det må gjøres gjennom å fjerne eller forenkle dagens byråkratiske næringsregelverk, noe som vil gi matprodusentene større muligheter. Fremskrittspartiet er glad for at statsråden nå vil legge til rette for en effektiv produksjon. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvorfor har statsråden nå fokus på effektivitet i landbruket? Kan det være på grunn av det store frafallet blant norske bønder?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2009-12-15:
Født og oppvokst på Finnmarkskysten skal jeg ikke påberope meg å være noen ekspert på skogbruk. Jeg føler meg nok mer som en fisk på land. Men nysgjerrig er jeg nå blitt. I dag leste jeg Dagens Næringsliv, der det er en artikkel om en Stig Myrseth. Han har et hotell på Norefjell. Han har satset på biobrensel og fjernvarme for å få dette hotellet miljømerket. Så viser det seg at når han nå er ferdig og egentlig vil ha det fine gullmerket på døren, kommer det noen inn med en form for miljømerking som viser at han bare kan få miljømerke D på hotellet sitt. Hvis han hadde satt inn varmepumpe – luft til luft – hadde han fått B, og hvis han hadde montert panelovner, hadde han fått C. I lys av den debatten vi har hatt i salen i dag, virker dette lite granne merkelig. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hva kan disse sprikende signalene når det gjelder miljømerking og debatt om biobrensel, skyldes, og tar dette litt av lufta ut av den omtalte satsingen på biobrensel?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Som eg sa i budsjettdebatten, er det nær kopling mellom næringspolitikk og klimapolitikk. Det gjeld ikkje minst i landbrukspolitikken. Det er derfor både naturleg og positivt at landbruket er den første bransjen som utarbeider si eiga klimamelding. Skogbruk er eit sentralt punkt i meldinga. Her blir det lagt vekt på at skogen bind CO2, og at det er viktig å drive eit berekraftig skogbruk for å utnytte dette potensialet. Ein samla komité presiserer at skogsdrifta må skje på ein måte som er i samsvar med måla om å ta vare på naturmangfaldet. Det er ulike syn på CO2-opptak i skog og korleis det skal handterast i klimarekneskapen. Men heilt uavhengig av dette er det viktig å forvalte skogen slik at han gir best mogleg CO2-opptak utan å komme i konflikt med andre omsyn, som naturmangfald, friluftsliv og reiseliv. Bioenergi er eit viktig element i klimapolitikken. Biobrensel og biogass til erstatning for olje og elektrisitet til oppvarming er eit viktig område. Her snakkar vi om kjend teknologi. Det er spørsmål om å finne dei riktige verkemidla for å auke bruken av biobrensel. Lokale varmesentralar kan vere eit slikt tiltak. 2. generasjons bioenergi, som biodiesel og etanol, som ikkje går ut over matvaresituasjonen, er også eit viktig satsingsområde. Her er det behov for forsking, utvikling og pilotanlegg. Jordbruket har ein del klimautfordringar, som bl.a. metan, lystgass og avfall. Meldinga peikar på at det er viktig å samle opp metan og ta i bruk avfall til bioenergi. Det er også viktig å unngå overgjødsling. Overgjødsling med nitrogengjødsel blei også diskutert i høyringa som blei arrangert i samband med meldinga. Det er viktig å utvikle metodar som reduserer problemet med overgjødsling av nitrogen. Meldinga peikar på at økologisk jordbruk er eit positivt tiltak i klimaarbeidet, og det må leggjast til rette for vidareutvikling av slike driftsformer. Karbonbinding i jord er drøfta i meldinga. På dette og fleire andre område som gjeld klimaeffekten av jordbruk, er det behov for meir forsking, og vi treng kontakt med sterke internasjonale forskingsmiljø for å vere sikre på at vi legg oss på dei same premissane som andre som jobbar med det same. Meldinga legg stor vekt på samanhengen mellom klimakrisa og den globale matvarekrisa. I den samanhengen er det grunn til å setje fokus på god utnytting av beite og på dyrking av fôr til husdyr for å redusere behovet for import av fôr. Import av korn til kjøttproduksjon er lite gunstig både for klimaet og for den globale matvaresituasjonen. Meldinga diskuterer klimamerking av mat utan å foreslå slike tiltak på det noverande tidspunkt. Her vil det vere aktuelt å følgje utviklinga vidare framover. Jordbruk er ei næring som er, og vil bli, sterkt påverka av klimaendringane. Det er viktig å skaffe seg kunnskap om klimaendringane og den effekten dei vil få på jordbruket. Det er også viktig å setje i verk nødvendige avbøtande tiltak i god tid. Den klimameldinga vi har fått utarbeidd her, som er den første bransjeorienterte klimameldinga, er eit godt verktøy for det vidare arbeidet, men vi må ikkje somle med gjennomføringa.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Berre ein liten kommentar til diskusjonen om aktiv skogdrift. Det er jo brei einigheit om at aktiv, berekraftig skogdrift er viktig, men det kom nokre kommentarar her som nesten kunne tolkast i retning av at all vern av skog er eit vonde. Eg vil berre markere at fleirtalet har heilt tydeleg sagt at den aktive skogdrifta må ta tilbørleg omsyn til biomangfald og til artsmangfald, og at i det biletet er det å fortsetje å verne skog i det området der det er naturleg, veldig viktig.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-15:
Landbruket er en av de sektorene som i størst grad vil bli påvirket av klimaendringene, samtidig som landbruket gjennom sin produksjon skaper klimagassutslipp som må begrenses. Meldingen vi i dag diskuterer, gir flere svar på hvordan disse utfordringene kan løses på en forsvarlig måte, uten at dette går på bekostning av mulighetene for å øke norsk matvareproduksjon. Det er viktig at landbruket tilpasser seg nye klimabetingelser, slik at en størst mulig global produksjon av mat- og landbruksvarer kan sikres. Skogene binder, som vi har hørt tidligere i dag, over halvparten av de menneskeskapte klimagassutslippene i Norge, og aktiv skogpolitikk over mange tiår, med planting og skjøtsel av skogen, gjør at det i dag tas opp dobbelt så mye CO2 som for 100 år siden. Økt avvirkning, mer skogkultur og planteforedling vil øke skogens CO2-opptak betydelig. Dette må imidlertid skje på en måte som er forenlig med målene om å ta vare på naturmangfoldet. Det må også tas hensyn til at mørke, skogkledde områder på nordlige breddegrader tiltrekker seg mer sollys og skaper høyere temperaturer enn lyse områder dekket av snø, noe som altså kan bidra til å forsterke temperaturstigningen ved klimaendringene. Det er også viktig å understreke at fokus på skogen og bruk av tre i miljøsammenheng ikke bidrar til konkurransevridninger i forhold til bruk av byggematerialer og utvikling av teknologi innen forskjellige materialslag. Det er viktig med en nyansert framstilling av de forskjellige byggematerialer, hvor elementer som lengden på byggematerialers livsløp og deres bidrag til redusert total energibruk, også tillegges vekt. Regjeringen foreslo i statsbudsjettet for 2010 å avgiftsbelegge biodiesel. Dette forslaget kan sette investeringer i 2. generasjons biodiesel fra norsk skogbruk i fare fordi avgiftsøkningen kan medføre at bruk av biodiesel i Norge stanser opp så snart innblandingskravet er nådd. En slik utvikling kan redusere mulighetene for å ta i bruk skogens ressurser til å redusere klimagassutslippene, slik denne meldingen har et sterkt fokus på. For Kristelig Folkeparti er det også viktig å legge bedre til rette for etablering og videreutvikling av samdrifter i landbruket. Det er etablert flere begrensninger som rammer samdrifter og deres muligheter for en effektiv produksjon. Kristelig Folkeparti mener derfor at begrensningene når det gjelder antallet deltakere, avstandsgrense og maksimalkvote for samdrifter i melkeproduksjon må oppheves. Venstre vil i tråd med klimaforliket fremme tre forslag om avfall og landbruk. Kristelig Folkeparti vil stemme for disse forslagene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-15:
Det er en nøye sammenheng mellom de tiltakene som foreslås i meldingen, og virkningen på klimautslipp. Poenget er – hvis ikke representanten Trældal har fått med seg det – å øke effektiviteten i produksjonen og på det viset redusere den relative andelen av klimautslipp i ulike produksjoner. Det er et arbeid som selvsagt skal foregå uavhengig av strukturtiltak, uavhengig av diskusjon om stor og liten, uavhengig av ideologiske forskjeller mellom de ulike partiene. Jeg er veldig opptatt av at vi skal forbedre effektiviteten generelt i norsk landbruk. På det viset bidrar vi til å redusere klimautslippene relativt sett i forhold til produksjonen, og det er en viktig målsetting i utredningen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-15:
Jeg kjenner lite til den saken som det er referert til i Dagens Næringsliv i dag. Men det er blitt meg fortalt at det er en høringssak angående merking av hus. I forbindelse med salg av hus skal det følge med et slikt merke. Jeg må bare innrømme at jeg stiller meg en del av de samme spørsmålene som representanten Bakke Jensen gjør i denne forbindelse. Det er en utredning som er gjort av fagfolk, og det er ganske uforståelig for meg å se at f.eks. bruk av ved ikke skal gi positive klimaeffekter. Det skal godtgjøres i en bygning. Jeg ser fram til det videre arbeidet med denne saken og regner med at Olje- og energidepartementet, som har ansvaret for å følge den opp, følger opp på adekvat vis.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-15:
Det er jo en stor glede å oppleve at representanten Gundersen for en gangs skyld gir ros til landbruksministeren og Landbruksdepartementet. Det er ikke det vi er vant med, så jeg var litt spent da han gikk på talerstolen i dag. Men jeg opplever at det er stor grad av politisk enighet om de momentene som Gundersen nevner, om skogens betydning, og ikke minst det at vi skal ha en aktiv skjøtsel og et aktivt skogbruk som innebærer at man både hugger, planter og steller skogen. Jeg vet at det er flere her i salen som har betydelig mer erfaring fra aktiv skogdrift – inklusiv presidenten – enn meg selv, så jeg tror det har stor oppslutning. For øvrig har jeg lyst til å understreke at debatten her i dag – eller kanskje mangel på debatt – forteller meg at det er bred og stor oppslutning om de forslag som er lagt fram i meldingen, og at det er stor tilslutning til de analysene som ligger til grunn. Det er jeg også veldig glad for, for det innebærer at det er stor støtte til at landbruket, som har utfordringer på klimasiden, også er en del av løsningen – gjennom tradisjonell landbruksproduksjon, men også gjennom de ressursene landbruket har på skogsiden. Jeg har også lyst til å understreke at meldingen er internasjonalt etterspurt. Det er ingen andre nasjonalforsamlinger – meg bekjent – som har sett denne typen melding – eller papir – tidligere. Vi bruker den aktivt når vi har kontakt med andre land. Så kom det et par innlegg i debatten om treets konkurranseevne i forhold til andre byggematerialer. Jeg har bare lyst til å understreke at de konklusjonene som er nedfelt i meldingen om treets fordeler i forhold til andre byggematerialer, går klinkende klart fram av forskningsresultater, både i Norge og internasjonalt. Jeg viser til IPCC, FNs klimapanel, og jeg viser til EUs egne posisjoner i forhold til klimaforhandlingene. Det er ingen tvil om at treet har fordeler i forhold til klimaeffektiviteten, og det er da en klar ambisjon at vi må øke trebruken i byggematerialer. Og her er det ikke snakk om at trebruken skal erstatte andre byggematerialer – her er det snakk om at vi i større grad skal bruke treet aktivt, for på det viset å øke klimaeffekten i bygg som består både av stål og betong.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
I dag har jeg tenkt å snakke om det som kalles det store matkasteriet. All matproduksjon gir utslipp av klimagasser. I den meldingen som vi behandler i dag, står det å lese at det er en målsetting at disse utslippene skal være så lave som mulig innenfor rammen av fornuftig og bærekraftig utnyttelse av jordas ressurser for å sikre jordas befolkning mat. Blir det ikke da et paradoks at det på global basis er anslått at halvparten av maten som blir produsert, blir matavfall og at en tredjedel av maten folk kjøper, blir kastet? Og ikke minst: Hvis forbrukerne halverer mengden mat de kaster, vil det kunne mette den sjettedelen av jordas befolkning som nå sulter. Matavfall er den avfallstypen som har vokst raskest i Norge de siste fem årene. Kasting av nyttbar mat er i tillegg et etisk problem i en global situasjon, hvor matmangelen er på dagsordenen og underernæring er økende. I tillegg kommer klimaproblemene med matavfall som er knyttet til de unødige klimagassutslippene som finner sted gjennom produksjon, foredling, transport og omsetning, dersom nyttbar mat ikke blir utnyttet som menneskeføde. Britiske forskere har beregnet at hvis kasting av nyttbar mat tar slutt, vil det redusere utslipp av klimagasser tilsvarende 20 pst. av biltrafikken. Det er noe å tenke over. Hvorfor kaster vi mat? Misforstår vi datomerkingen? Har vi glemt å lukte oss fram til hva som er muggent og uggent? Det å lukte er også viktig kunnskap som kanskje går i glemmeboken i vårt moderne overflodssamfunn. Kanskje er maten for billig? Men i mange år har vi hørt at maten er for dyr. Når vi så hører hvor mye mat som havner i søpla, forstår vi kanskje at maten er for billig. Min oppfordring til slutt er at alle må gjøre alt de kan for å redusere matavfallet fra hele matverdikjeden, det vil si fra primærprodusentene til matindustri, handel og forbruker. Målet må være at all mat som produseres, i utgangspunktet bør konsumeres og ikke ende opp som matavfall – ikke minst med tanke på de klimautfordringene vi står overfor.