Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-20:
Revidert nasjonalbudsjett er en anledning til å ha en midtveisevaluering av hvordan det budsjettet vi vedtok sist høst, har slått ut, og gjøre justeringer der det trengs. Da budsjettet ble vedtatt sist høst, sa jeg i mitt innlegg i Stortinget at vi vedtok et budsjett som med noen unntak var et godt budsjett for utdanningssektoren. Den avgåtte rød-grønne regjeringen og den påtroppede Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen sto sammen om veldig mange av de satsingene som lå i statsbudsjettet – riktignok med noen endringer. Så er spørsmålene, halvveis ute i 2014: Hvordan har dette slått ut? Hvordan ser virkeligheten ut? Kreves det av oss at vi justerer oss på noen punkter? I statsbudsjettet ble det gjort endringer i forslaget fra de rød-grønne. To barnehageopptak i året ble kuttet. Frukt og grønt ble fjernet. Kulturskoletimen ble tatt vekk, og forslaget om den ellevte studiemåneden ble reversert. Noen av pengene ble i stedet brukt til økt satsing på etter- og videreutdanning for lærere, i form av økt statstilskudd, og til det som av regjeringen selv ble kalt et yrkesfagløft. Nå ser vi for det første at søkningen til etter- og videreutdanning for lærere øker kraftig. Det er veldig bra. Det tyder på at oppmerksomheten rundt dette har fått lærerne til å se at her er det muligheter. Mens vi i tidligere år stort sett har hatt nok penger til å dekke etterspørselen, ser vi nå at vi slipper å diskutere hva som kommer først, høna eller egget – søkningen eller bevilgningene. Nå er det veldig mange lærere som ønsker å ta etter- og videreutdanning. Arbeiderpartiet mener at vi må følge opp med en enda sterkere satsing på dette, slik at flest mulig får benyttet seg av tilbudet. Vi ønsker et enda høyere tempo. Vi gikk til valg på å doble statstilskuddet til etter- og videreutdanning. Vi mener at det bør vi gjøre raskest mulig, slik at vi nå bruker det momentumet vi har, med en stor interesse blant lærerne. Det andre som regjeringen brukte en del av utdanningspengene på i sin omprioritering, var et yrkesfagløft. En av de store fanesakene i den saken, var et lærlingtilskudd på 50 000 til alle nye bedrifter som tok inn lærlinger. Til det bevilget regjeringen 10 mill. kr, og vi burde nok vært litt mer, skal vi si, «sensoraktig» i utdanningskomiteen og kontrollregnet kunnskapsministerens regnestykker, for her hadde man – viser det seg nå i ettertid – bommet med tigangeren. Hvert år blir det ca. 2 000 nye lærlingbedrifter. 10 mill. kr, med 50 000 per bedrift, holder bare til 200. Her har man en underdekning på 90 mill. kr, forutsatt at stimuleringstilskuddet ikke gir en eneste ekstra lærlingbedrift utover det som har vært normalnivået de siste årene. Da finansministeren i spontanspørretimen 4. juni kanskje litt uforberedt fikk dette spørsmålet fra undertegnede, svarte hun: «Jeg er fortsatt i den situasjon at jeg er nødt til å sjekke dette med Kunnskapsdepartementet. Det er de som har ansvar for dette. Hvis de mener at det nå er kommet nye anslag som viser en annen utvikling, må vi selvsagt korrigere for det.» Jeg konstaterer at det reviderte budsjettet som vi vedtar i dag, ikke korrigerer for denne mangelen, tvert imot. Man øker riktignok fra 10 til 20 mill. kr, så nå har man ikke bommet med tigangeren, man har bommet med femgangeren. Det er ikke veldig mye trøst for alle de bedriftene og de fylkene som nå står i den situasjonen at regjeringen har lovet 50 000 til hver nye lærlingbedrift, men bevilger bare 10 000 kr til hver nye lærlingbedrift. Spørsmålet blir da hvem som har ansvaret for å følge opp regjeringens helt konkrete løfte. Hvem har ansvaret for å følge opp Stortingets helt klare vedtak? Skal fylkeskommunene ta penger fra andre formål, fra videregående skole, fra kulturformål eller veiformål, for å dekke opp et løfte som regjeringen selv ikke er villig til å betale? Jeg mener det er å føre bedriftene bak lyset. Dette er ansvarsfulle bedriftseiere, bedriftsledere og miljøer som tar et ansvar for lærlingutdanningen. Da kan man ikke gi dem løfter man ikke holder. Til slutt til dette med kommuneøkonomien og underdekningen av barnehageplasser. Det er helt lov å regne feil, og det er lov at anslagene blir gale, men da må man rette det opp. Problemet her er at barnehageplasser er lovfestet, så mange av disse barnehageplassene må kommunene likevel skaffe til veie. Det de blir tvunget til å gjøre, er å hente pengene fra andre sektorer. Utdanningssektoren er i så måte svært sårbar, så jeg er veldig redd for at dette opplegget først og fremst er å svekke kunnskapsøkonomien og kunnskapssatsingen ute i kommunene.