Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-08:
Takk til saksordføreren og komitémedlemmene, hvis innsats, spesielt de siste dagene før avgivelse, førte til at dette til slutt ble en henimot sammenhengende innstilling, noe som var en utfordring. Målet for kriminalpolitikken er et trygt samfunn. Arbeiderpartiet vil straffe mennesker som forbryter seg mot norsk lov og innbyggere i Norge. Straffene skal være strenge og rettferdige, og de som dømmes til fengsel, skal raskt inn til soning. For dem som utsettes for alvorlig kriminalitet, og deres nærmeste, kan livene endres for alltid. Derfor er hvordan man forholder seg til ofre for kriminalitet, viktig, og derfor må vi ha en bred tilnærming til straff og soning. Et samfunns straffeformer og straffesystem handler også om filosofiens og religionens kjernespørsmål: Hva er et menneske? Hva er rett, og hva er galt? Filosofen og teologen Maimonides skrev allerede i tidlig middelalder at «en god straff handler om å vinne den tapte bror tilbake». Å straffe lovbrudd er viktig og riktig. Hvordan man gjør det, er et spørsmål om menneskesyn, etikk og humanitet. Soningskøene må ned. Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti vil bruke en kvart milliard hvert år i fem år på å leie 242 plasser i Nederland. Arbeiderpartiet vil bruke pengene på å etablere 335 plasser i Norge, 100 mer enn regjeringa hvert år. I tillegg ønsker vi å starte bygging av Agder fengsel, samt Halden og Skien, og legger penger på bordet til det i årets budsjett. Flertallet har utsatt og stemt ned bygging på Agder to ganger. Nå gjør de det en tredje gang. 335 plasser kan frigjøres innenfor eksisterende regelverk. I den såkalt helhetlige kapasitetsplanen, eller kriminalomsorgsmeldinga, er slike vurderinger ikke tatt med, og jeg synes det er litt underlig at Kristelig Folkeparti ikke har brakt dette momentet inn i forhandlingene. Vi har kartlagt konkrete fengselsplaner i hele Norge. Mer enn 2 000 lukkede plasser er på tegnebrettet. Og det måtte en sørlending til, riktignok fra indre bygder, for å få Agder fengsel til å framstå som en luftspeiling som «smeigedaer» på Sørlandet kan gi. Når sola går ned, er de fine bildene borte. Ingen tidsangivelse eller konkretisering av oppstart foreligger. En ny plan i 2016 og forhåpentlig omtale i budsjettet for 2016 er det eneste konkrete resultat av forhandlingene. Arbeiderpartiet vil ikke vente. Vi foreslår at fengslene på Agder skal tilrettelegges også for kvinnelige innsatte. Arbeiderpartiet mener at de som begår forbrytelser mot norske lover, på norsk jord og mot innbyggere i Norge, skal sone i Norge, ikke i andre land. Vi bør styrke soningskapasiteten hjemme, ikke ute. Innsatte i fengsel i dag er en svært marginalisert gruppe. Kvinner er en minoritet i fengselssystemet. De utgjør rundt 9 pst. av de innsatte. Fire av ti kvinner har vært utsatt for seksuelle overgrep som barn, mens seks av ti oppgir å ha vært utsatt for voldtekt som voksen. Mange innsatte har stor gjeld, og noe av dette er knyttet til offentlige etater. Mange forskere peker på viktigheten av å ha gode gjeldsrådgivningstiltak i fengslene. De fleste innsatte er bærere av markører som faller inn under sosial ulikhet i helse og økonomi, og det er en generasjonskomponent i dette. Ingenting av dette er løst i forslaget om å sende innsatte til Nederland for å sone. Denne systematiske ulikheten, som regjeringspartiene ikke adresserer i det hele tatt, mener vi det er viktig å ha med når tiltak skal iverksettes. Derfor vil Arbeiderpartiet styrke innholdet og rehabiliteringen. Obligatorisk skolegang, bedre kartlegging, mer individuelt tilrettelagte rehabiliteringsløp og flere faggrupper inn i fengslene er noen av tiltakene vi foreslår. I dag er en skjellsettende dag for norsk kriminalomsorg. Regjeringas forslag bryter med norske verdier, norsk tradisjon og norsk lov, til høylydte protester. I dag får Fremskrittspartiet gjennomslag for sitt kriminalpolitiske mantra: Send dem bort. Valget falt på Nederland, og Kristelig Folkeparti velsigner politikken. Meld. St. 12, om kapasitet, som var varslet i høstsesjonen, kom i februar. Fravær av bredt perspektiv gjorde at Arbeiderpartiet fremmet eget forslag om innhold i kriminalomsorgen. Her skisseres virkemidler for å redusere kriminaliteten og gjøre tilbakeføringen til lovlydig liv bedre. Kriminaliteten går generelt ned i Norge, også blant unge. Tiltakene som i dag gjelder, har vist seg å virke. Arbeiderpartiet har foreslått rundt 40 nye stillinger og midler til å bedre helsetilstanden til kvinnelige innsatte, for å nevne noe. Gode tiltak for å redusere kriminalitet er nedstemt av flertallet. Meldinga og proposisjonen viser klare politiske skillelinjer. Arbeiderpartiet vil ha en straffegjennomføring tilpasset de utfordringene vi står overfor, på en måte som gir mer, ikke mindre trygghet. Økt kapasitet i Norge, samtidig med forsterket rehabiliterings- og tilbakeføringsarbeid, er vårt svar. Meldinga beskriver i hovedsak behovet for lukkede fengselsplasser. Jeg skjønte ikke helt den siste argumentasjonen fra Høyre, om det var åpne eller lukkede plasser som faktisk var ønsket eller det var behov for, men den varslede brede gjennomgangen i kapasitetsplanen har i alle fall vist seg å være ganske smal. Den framskriver behovet sånn som det er per dags dato. På tenkeloftet har justisministeren, fra støvete arkiver, hentet fram gamle løsninger som Stoltenberg-regjeringa avviklet i 2008: å sette to på én celle. Tiltaket fremmer kriminell læring, ikke avlæring og rehabilitering, som bidrar til endring av livsløp. I tillegg til kutt i budsjettene er ikke dette mye til satsing. Meldinga presenterer, som det tredje midlertidige tiltaket, fortetting innenfor eksisterende murer ved Halden, Skien og Åna fengsel. Dette støttes av Arbeiderpartiet, og vi legger penger på bordet for å få fortgang i oppstart av dette. Så å si alle høringsinstanser var kritiske til lovforslaget om leie av fengselsplasser i Nederland. Høringsfristen ble kritisert, og det framkom alvorlige innvendinger fra så å si alle. Flere gikk på uavklarte lovmessige forhold, og noen gikk på mulighetene for brudd på menneskerettigheter. Arbeiderpartiet tar denne kritikken alvorlig. Sivilombudsmannen, Advokatforeningen, Datatilsynet, Røde Kors, Norsk senter for menneskerettigheter, Helsedirektoratet, Legeforeningen, foreningen For Fangers Pårørende og fagorganisasjonene, for å nevne noen, hadde alvorlige, kritiske innvendinger. Fengselsprestforeninga og andre tros- eller kirkesamfunn ble ikke hørt. Flere uavklarte spørsmål gjenstår. Ett gjelder målgruppe, som er pekt på fra flere høringsinstanser og forsøkt presisert av flertallet i innstillinga. Spørsmålet er: Hvem blir igjen når vi tar bort alle unntakene? Søndenaa ved NTNU har forsket på innsatte med alvorlige lærevansker, i diagnostisk sammenheng lett til moderat psykisk utviklingshemming, som gjelder ca. 10 pst. av innsatte. De får ofte lange dommer, de deltar ikke i rehabiliteringa, de forlenger gjerne oppholdet, og de reduserer permisjoner. Ofte er de gjentakerkriminelle, og jeg antar at de færreste har barn. Er det disse som skal overføres? PST er bekymret for mindre kontroll over radikaliseringsprosesser og for at deltakere i organisert kriminalitet blir vanskeligere å ha oversikt over, og ønsker en lov eller forskrift som sikrer at innsatte som faller inn under PSTs ansvarsområde, ikke skal inngå i en slik overføringssoning. Jeg vet ikke hva som blir resultatet, og hvem som sitter igjen når vi har lekt spillet «hvor mye har jeg, og hvor mye sitter jeg igjen med?». Så jeg spurte justisministeren i et skriftlig spørsmål: Hvem er tilbake når unntakene er gjennomført? Men han visste det ikke han heller. Målgruppa er ikke klar. Er det kun utlendinger? Det ser ut til at forhandlingene med Kristelig Folkeparti har styrket føringene om at det i hovedsak er utenlandske innsatte som skal overføres med tvang. Vil denne forsterkinga rammes av diskrimineringslovverket? Det er det ikke redegjort for. Barneombudet ønsker en lovfesting av at barn ikke skal overføres. Individuelle klagerettigheter på helsetjenester til norske myndigheter faller bort, og det er kommet alvorlige innvendinger mot brudd på Grunnlovens forbud mot utvisning. Menneskerettsartikler om rett til familieliv, forbud mot segregering og ikke minst det at innsatte tvinges til å bli underlagt et annet lands jurisdiksjon, er uavklart i meldinga, sånn som vi leser den. Disse organisasjonenes bekymringer er ikke godt adressert. Under Stoltenberg I-regjeringas fire første år gikk soningskøen ned fra 2 791 til 368, altså en nedgang på 2 423 i kø. Fra 2006 til 2007, altså det første budsjettåret, gikk den ned med mer enn 900. Nå har det gått to år, og køen vokser. Det skrytes av130 nye plasser, hovedsakelig dublering, og det er 100 flere i kø. Er det å utvise handlekraft? Jeg tar herved opp de forslagene Arbeiderpartiet står bak.