Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2013-01-15:
Dette er en viktig debatt, og den står helt sentralt i spørsmål som dreier seg om utviklings- og bistandspolitikk. Menneskerettigheter og demokrati er faktorer i et lands utvikling som må gå hånd i hånd. Fravær av respekt for menneskerettigheter gjør demokratiet umulig å gjennomføre – og uten demokrati vil det heller ikke være mulig med en utvikling som gjør menneskerettighetene reelle. Interpellanten viste til land som Etiopia, Zimbabwe, Iran og Nicaragua m.fl. og også Uganda. Det er interessant å merke seg en reportasje i NRK i dag morges om nettopp Uganda, hvor opposisjonen i Uganda påpeker det enkle faktum at norsk bistand til det ugandiske diktaturregimet bidrar til å støtte opp om diktaturet i Uganda, bidrar til at diktaturregimet vil overleve lenger enn ellers mulig. Det er sterke demokratiske opposisjonskrefter i Uganda. Norges innsats i landet bidrar til å undertrykke disse. Det er i seg selv et eksempel på at norsk utviklingspolitikk ikke er velorganisert nok. Det foretas ikke prioriteringer. Det er «business as usual» som gjør at å gjennomføre tiltak for å gjøre det lettere for opposisjonen å bekjempe diktaturet i et land som Uganda, blir vanskelig. Det som er viktig, er å sørge for at det er de demokratiske kreftene som hjelpes frem i stedet for å hjelpe diktaturet til å overleve, som vi dessverre ser skjer bl.a. i Uganda. En diktator vil alltid se det som en fordel at befolkningen lider i fattigdom og undertrykkelse. Der går det en historisk linje fra de europeiske imperiene på 1700- og 1800-tallet, via Stalins Sovjetunionen, til dagens diktaturer i Asia og Afrika. De ser landets inntekter som det viktigste. De ser utvinning av naturressurser som en kilde til å styrke sin egen posisjon. For dem er utvikling av velstand og velferd i landet helt uten interesse, fordi en bedre økonomi og en større respekt for menneskerettighetene vil bli sett på som en trussel mot diktaturregimet. Det er altså en natt-og-dag-situasjon i forhold til det vi er vant med. En regjering i et land som Norge vil ikke overleve hvis ikke velstands- og velferdsspørsmål tillegges stor vekt, og at det gjøres mulig å opprettholde full sysselsetting og en god utvikling i økonomien. I de diktaturene vi her snakker om, er det altså omvendt. For dem er det en fordel av det går dårlig i landet, for da opprettholder de makten i det uendelige. Vi merker oss at statsråd Eidsvoll Holmås sier at det skal være riktig og viktig å belønne land som viser vilje til utvikling av demokrati, og han nevnte Myanmar. Det er positivt, men den logiske konsekvensen av det må være at man foretar den stikk motsatte strategi når det gjelder land som definitivt ikke viser vilje til å belønne utvikling av demokrati og menneskerettigheter, eller tegn til å prioritere dette. Dette får stå som min kommentar til denne viktige debatten. Jeg synes det er viktig at u-hjelpsspørsmål nå blir diskutert grundig. Det er god grunn til å etterlyse en mer aktiv holdning fra regjeringens side når det gjelder å prioritere utvikling av respekt for menneskerettigheter og demokrati, for på den måten å gjøre det mulig for fattige land og arbeide seg ut av fattigdommen.