Astmõvaeldus

Astmõvaeldus tähendäs tuud grammatilist nätüst, kon peethelüq vaeldusõq sõnatüve seen sis, ku sõnna käänetäs, nt sõnnon "kurg' " : "kurõ" (vaeldus "rg" : "r") ja "kõtt" : "kõtu" (vaeldus "tt" : "t"). Astmõvaeldus om harilik inämbüsen õdagumeresoomõ keelin, nt võro, eesti, soomõ keelen, vällä arvaduq vepsä ja liivi kiil'. Mitmõn saami keelen om olõman ka säänest muudu nätüs (nt põh'asaami keele "guolli" : "guoli" ’kala’, kon om vaeldus "ll" : "l").
Õdagumeresoomõ keelin.
Eesti ja soomõ keelen om kombõs pitäq astmõvaeldusõs tugõva (TA) ja nõrga astmõ (NA) vaeldumist, säälhulgan eesti keelen pikkusvaeldus (nt TA "pakki" : NA "paki") ja laadivaeldus, kon sõna sisehelüq muutusõq (nt TA "`valda" : NA "valla"). Pikkusvaeldusõn tulõ astmõvaeldus vällä tuust, et pikkusastmõq (II vai pikk astõq ja III vai ülipikk astõq) vaeldusõq. Eesti keelen om viil I vai lühkü pikkusastõq, a tuud ei loedaq pikkusvaeldusõs. Soomõ keelen om umalt puult õnnõ kats pikkusastõt, lühkü ja pikk, ja astmõvaeldusõs peetäs õnnõ täüs'peethelle ("k", "p" ja "t") vaeldumist, nt "seppä" : "sepän" ’sepp : sepä’ ja "lupa" : "luvan" ’luba : loa’. Soomõ murdin om ka tõisi helle pikenemist mõnin sõnamoodõn (nt Oulu murdõn "tulen" : "tullee" ’(ma) tulõ : (ta) tulõ’), kon edimäne silp om lühkü ja tõõsõn om pikk vabahelü, a tuud nimitedäs geminatsioonis.
Võro keele astmõvaeldus om keerolidsõmb tuuperäst, et tuun om pääle tugõva ja nõrga astmõ ka pikenüq ja ülipikenüq astõq. Om sõnno, mink paradigman tulõvaq ette kõrragaq kõik neli astõt ja kon om nii laadi- ku pikenemisvaeldus, nigu sõna "luba" : "lua" : "lupa" : "luppa". Neist "luba" om tugõvaastmõlinõ ja "lua" nõrgaastmõlinõ, a osakäänüse vorm "lupa" om pikenün astmõn ja sissekäänüse vorm "luppa" ülipikenün astmõn.
Ku sõna põhimuud om tugõvan astmõn ja nt umakäänüs nõrgan, sis nimitedäs astmõvaeldust nõrgõmbasminejäs, a ku om vastapiten, om astmõvaeldus tugõvambasminejä:
Nõrgõmbasminejä astmõvaeldus
Tugõvambasminejä astmõvaeldus
Astmõvaeldus sünnüs eesti keelen innekõkkõ edimädse ja tõõsõ silbi piiril, vällä arvaduq mõnõq sõnatüübiq, nigu -"lik"-jakugaq sõnaq (nt "kirjalik" : "kirjaliku" : "kirjalikku"). Võro ja soomõ keelen tulõ aga astmõvaeldust ka peräsilben inämb ette:
Aolugu.
Astmõvaeldus on peri tuust, et vanastõ tull' nõrk astõq vällä sis, ku sõna tõõnõ silp oll' kinnine, ja tukõv astõq sis, ku tõõnõ silp oll' vallalinõ. Näüdüssit:
Eesti ja eräle võro keelen tulõ ette ka säänest sõnatüve pikenemist, midä soomõ keelen olõ-õiq:
Saami keelin.
Piä kõigin saami keelin om määnegiq astmõvaeldus, vällä arvat lõunõsaami keelen.
Põh'asaami keelen om astmõvaeldusõ põhimõtõq inämb-vähemb sama ku eesti keelen: tuu tulõ ette õnnõ rasõhusõgaq ja rasõhusõldaq silbi piiri pääl ja vaeldus tugõva ja nõrga astmõ vaihõl, nt "giehta" (T) ’käsi’ : "gieđa" (N) ’käe’, "rikkis" (N) ’rikas’ : "riggá" (T) ’rikka’.
Üts suur vaih om tuu, et saami kiili astmõvaeldus võtt hindä alaq pia kõiki peethelle ja peethelükogohuisi. Tuuperäst om nt põh'asaami keelen üten umbõs 175 astmõvaelduslikku peethellü ja peethelükogohust. Päält tuu ei olõq tugõva ja nõrga astmõ köüdüs alasi ütesugunõ. Astmõvaeldust või tuu köüdüse perrä ärq jakaq tüüpehe nii:
Põh'asaami keelen om kolm pikkust: edimäne, tõõnõ ja kolmas pikkusastõq. Egäl peethelül ja peethelükogohusõl om üts astõq, ja astmõvaeldus sünnüs sõna seen hariligult katõ astmõ vaihõl (III : II vai II : I, mõnikõrd ka III : I). Mitmõn murdõn jääseq kolmandaastmõlidsõ peethelü iin vabahelüq ja katsikvabahelüq lühembäs, ja katsikvabahelü laad' või ka muutudaq: